Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради з вимогою визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , мотивуючи свою вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] складено заповіт, посвідчений Десятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 2-739 від 13 серпня 2009 року, за яким на випадок своєї смерті заповідала все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, що буде належати [PERSON] на день її смерті - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, в зв`язку, з тим, що перебувала на самоізоляції, оскільки входить до категорії уразливої групи населення під час пандемії COVID-19, крім того на всій території України продовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2», що позбавило позивача звернутися в визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої. 01 лютого 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статтей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 03 травня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку загального позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 04 грудня 2020 року Виконавчим комітетом Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області (актовий запис № 108). Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] залишила заповіт датований 13 серпня 2009 року, посвідчений Десятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-739, за умовами заповіту заповідач все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй, заповіла [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року по справі № 6-496цс-17, задля належного сприяння реалізації особистого розпорядження спадкодавця судам необхідно встановити чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та чи вчиняв дії для повідомлення інших спадкоємців (за наявним заповітом) про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. У разі, якщо нотаріусом вказані дії, направлені на повідомлення спадкоємців, не вчинено, то існує факт порушення волі спадкодавця. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадковадцем ,має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України) Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи положення ст. 1272 Цивільного кодексу України, на підставі яких вирішується питання щодо наслідків порушення строку для прийняття спадщини, слід дійти висновку, що цією нормою встановлено два способи продовження строку для прийняття спадщини: позасудовий і судовий. Згідно із ч. 2 цієї норми позасудовий порядок прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, застосовується за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Така згода викладається в письмовій заяві та подається нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Судовий порядок продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила цей строк. За наявності відомостей про позасудове вирішення питання про вступ спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, до спадкування не підлягають задоволенню вимоги про встановлення додаткового строку на підставі ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України. Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо причин пропущення позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Під час розгляду справи, судом досліджено письмові докази, якими позивач обґрунтовує обставин, які перешкоджали йому своєчасно реалізувати право на отримання спадщини в межах визначеного законодавством строку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року по справі № 6-496цс-17, задля належного сприяння реалізації особистого розпорядження спадкодавця судам необхідно встановити чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та чи вчиняв дії для повідомлення інших спадкоємців (за наявним заповітом) про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. У разі, якщо нотаріусом вказані дії, направлені на повідомлення спадкоємців, не вчинено, то існує факт порушення волі спадкодавця. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Складеним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження щодо усього майна, яке їй належить, та заповідала [PERSON] . Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 року по справі № 2/235/10/16. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадковадцем ,має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України) Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, яка підтверджує поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за заповітом визначає додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 Цивільного кодексу України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved