Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Протоколом судового засідання Дніпровського апеляційного суду від 04.08.2020 р. а.с.6-7, офіційним звукозаписом вказаного судового засідання а.с.8, поясненнями сторін, судом встановлено, що в Дніпровському апеляційному суді 04.08.2020 р. відбувалось судове засідання по розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.02.2020 р. про визначення місця проживання дитини з батьком. [PERSON] , виступаючи як відповідач по справі, та відповідаючи на питання головуючого пояснювала, що [PERSON] , пряма мова: «Затравлював, запугував та лякав її (дитину)», «змушував її казати такі речі й на камеру те, що мати погана. Що вона тебе не любить, він її бив», «він змушував її казати, вона плакала. Намагалась тікати.», «Він відвідував один раз. На останній дзвоник в першому класі, вона не схотіла з ним спілкуватись, почала прятатись», «у дитячому садочку Пікуль намагався її з лайкою, із скандалами забрати в спідній білизні невідомо куди…», «Він приходить лише з виконавчою службою раз на пів року…дитину налякає до півсмерті та уходе», «..він всім цим маніпулює на свою користь». Статтями 3,28 Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.ст.277, 280 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, на відшкодування моральної шкоди, якщо ця шкода підлягає відшкодуванню. Зазначений спосіб захисту свого права обирає особа про які розповсюджено відомості. Вважається що негативна інформація, поширена про особу є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином для задоволення позову необхідно наявність сукупності обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Тобто відповідно до ст.277 ЦК України - позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, та доведення факту поширення є обовязковим для цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] . Суд вважає, що позивач [PERSON] не довів в суді факт поширення відповідачем недостовірної інформації, та заявлений позов є безпідставним. Основним і єдиним аргументом, письмовим та аудіодоказом на який посилається позивач в якому, в його тлумаченні, містяться відомості які порочать честь та гідність [PERSON] , є відповіді відповідача [PERSON] на запитання головуючого в ході судового розгляду. Але пояснення сторони в ході судового розгляду в залі судового засідання, де присутні судді, адвокат сторони, не є розповсюдженням відомостей в розумінні законодавця. Судді, як і адвокат, та секретар судового засідання, керуються «Кодексом суддівської етики» та «Правилами адвокатської етики», секретар судового засідання дотримується «Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування». Тобто вказані особи мають обов`язок не розповсюдження відомостей які отримані ними в ході судового розгляду Таким чином позивачем не доведено в суді що інформація яка міститься на диску з аудіо записом судового засідання взагалі поширювалася, або в інший спосіб доводилася до якогось невизначеного кола осіб, що є обов`язковою як зазначалося ознакою для вимог про спростування поширення недостовірної інформації. Пояснення відповідача були адресовані апеляційному суду по конкретній цивільній справі, що неможливо визнати поширенням відомостей в розумінні закону, тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed