Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося у серпні 2021р. в суд із позовом про стягнення із [PERSON] боргу за послуги теплопостачання в розмірі 80 752 грн. 36 коп. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до квартири по [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання, як споживач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01.07.2021 р., утворилась заборгованість у розмірі 80 752 грн. 36 коп. з оплати за послуги теплопостачання. 03.11.2021р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву за змістом якої у задоволенні позову просив відмовити та застосувати позовну давність, мотивуючи тим, що в 2008 році відповідачем було придбано квартиру, яка знаходиться на 1 поверсі багатоквартирного житлового будинку, вподальшому відповідач демонтував всі радіатори опалення про що повідомив 28.12.2011 року позивача заявою. 25.01.2011 р. відповідачем підписано акт про самовільне відключення. В подальшому у 2012 було змінено призначення приміщення з житлового (квартири) на нежитлове приміщення - комерція. Відтак розрахунок заборгованості поданий відповідачем невірний. При цьому відповідач жодного договору з позивачем не укладав. 17.01.2022р. представник позивача подала відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив та вказав, що жодних боргових повідомлень відповідач не отримував, є окремий вхід у нежитлове приміщення, а відтак відповідач не є користувачем приміщень загального користування на які теж нараховується надана нібито послуга. В подальшому в судових засіданнях позовні вимоги визнав частково в частині виключно стягнення абонентської плати, в яку не входить ні площа приміщення комерційного ні інші площі місць загального користування, та просив одночасно при цьому застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання за житло - квартиру. Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010 року. Відповідно до розрахунку боргу за теплоенергію, складеного ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» за адресою: [ADDRESS] за період часу з 01.07.2018 по 01.07.2021 на особовий рахунок № [NUMBER] належний [PERSON] нараховано заборгованість у сумі 80752,36 грн., з яких як пояснила представник позивача: за період з липня 2018р. по 01.07.2021р. абоненська плата 5493.57грн., нарахування наданого теплопостачання\~ 31981.45грн., та борг який виник за період до 01.07.2018р. 40033.81грн. Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, і як доводила представник позивача наданою до квартири\~ позивача. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Між позивачем та відповідачами не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а 01.10.2017 року ДМП «ІФТКЕ» оприлюднило договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (офіційно опублікований на сайті www.tke.if.ua та в газеті «Західний кур`єр» №40 (1613) від 05.10.2017 року). Позивач до спірних правовідносин посилалась на норми законодавства, що регулює надання послуг до житла споживача, а саме на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005р. Відповідачем до відзиву на підтвердження неотримання послуги теплопостачання долучений Акт про самовільне відключення від опалення датований 25.01.2011р., складений представником позивача в присутності власника житла відповідача (а.с.43). Водночас, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним. Відтак, твердження представника відповідача, що [PERSON] не надавались послуги теплопостачання, оскільки він відключив систему опалення про що повідомив позивача заявою від 28.12.2011р. про зняття нарахування (а.с.48,39-42) є безпідставними, так як таке відключення від системи є самовільним без дотримання порядку визначеного законодавством. Разом з тим, вподальшому, власник житла [PERSON] у встановленому законом порядку провів у 2012 році реконструкцію приміщення з переведенням житла в нежитлове приміщення. Як вбачається із копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13.03.2012 (а.с.49-53) було здійснено реконструкцію кв. [ADDRESS] під крамницю промтоварів, та згідно копії свідоцтва про право власності від 10.01.2013р. (а.с.54-55) [PERSON] вже належить на праві власності нежитлове приміщення, крамниця промтоварів, а не житлове (квартира), як зазначав позивач. При цьому як встановлено судом площа житлового приміщення та нежитлового є різною, також відповідач має окремий вхід до нежитлового приміщення, що підтверджується наданою копією технічного паспорту (а.с.44-47) та відповідно не є користувачем інших приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку. Так, Порядок формування тарифів з постачання теплової енергії, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.02.2020р. №416 передбачає, що тарифи окремо формуються для таких категорій споживачів:населення;бюджетні установи;інші споживачі;релігійні організації. Аналогічно, Правила надання послуги з теплопостачання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 з подальшими змінами та доповненнями регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Згідно п.6,13, 15 цих Правил виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі). Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання здійснюється відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 15 серпня 2018 р. № 219. Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. При цьому, споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року). Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Споживач (житла) не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Аналогічно, до прийняття вищевказаних нормативно-правових актів, були правила, які також розмежовують оплату, тарифи та методику розподілу і нарахувань нежитлових приміщень від житла споживача. А тому, після реєстрації відповідачем 10.01.2013 року нежитлового приміщення крамницю промтоварів за адресою по [ADDRESS] , за яку нараховано комунальні послуги позивачем даним позовом, не існувало. І будь які нарахування послуги за теплопостачання у дане житло, не є вірними за поданим до суду розрахунокм. Проте, враховуючи, що представник відповідача визнав частину нарахованої позивачем послуги, яка складається з абонплати у межах строків позовної давності, то у відповідності до вимог норм ч.4 ст.206 ЦПК України суд прийняв таке часткове визнання та ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині враховуючи строки позовної давності про яку заявив представник відповідача. Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем, в т.ч. в частині певних вимог. Визнати позов може як відповідач так і його уповноважений представник. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Щодо періоду нарахування заборгованості наявної саме до 01.07.2018р., то судом враховується наступне. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та загальний строк якої встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, пред`явленням особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Станом на 01 липня 2018року по вказаному особовому рахунку щодо відповідача наявна заборгованість у розмірі 40 033,81грн. (а.с.3). Жодної оплати у наведеному розрахунку заборгованості відповідачем не здійснено, що підтверджується довідкою за опалення (2017р.), додатково позивачем на вимогу сторони відповідача в розрізі за кожен рік до 01.07.2018р. не надано. З врахуванням заяви про застосування позовної давності, поданого 18.08.2021р. позову, вважає за правильне, з врахуванням факту прийняття визнання позову в частині нарахованої абоненської плати, стягнути з відповідача на користь позивача нараховану абоненську плату, яка входить в нараховану послугу за теплопостачання, за період з 18.08.2018р. по 01.07.2021року в сумі 5293.69грн. При цьому, позивач не позбавлений процесуального права, з врахуванням стягнутої суми судом, проводити нарахування чи перерахунок за нежитлове приміщення належне відповідачу, в порядку визначеному законодавством, в т.ч. з правом захисту в судовому порядку Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задоволені судом вимоги стосуються межі мінімальної сплати судового збору. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 ЦК України, ст.206 ЦПК України, ст. 13, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial