Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі зареєстрованого Герцаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецької області, актовий запис №75. Відносини між ними після одруження зразу не склались, та проживши три місяці вони розійшлись. З того часу сторони не проживають разом. Між ними немає взаєморозуміння, поваги, у них різні погляди на сімейне життя і виконання подружніх обов`язків, внаслідок чого у них часто виникали сварки. Наразі позивачка має відносини з іншим чоловіком, з яким має намір укласти шлюб. Вважає що надання строку на примирення є недоцільним, оскільки неодноразові примирення між ними не дали жодних результатів. Просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного без повідомлення сторін про час та місце судового засідання. 10 червня 2022 року відповідачем, [PERSON] , було подано зустрічний позов, у якому, посилаючись на те, що від спільного шлюбу у нього з позивачкою за первісним позовом є спільна дитина, [PERSON] , [INFO] , яка проживає із ним та визначено місце проживання із батьком, також погоджуючись із позовними вимогами дружини про розірвання шлюбу оскільки сторони не проживають разом, просив суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу залишити дитину, [PERSON] і надалі проживати з батьком. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області року від 10 червня 2022 року суд постановив прийняти до спільного розгляду із первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про залишення місця проживання дитини з батьком, об`єднати позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюб, та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження призначивши підготовче судове засідання за правилами на 13 червня 2022 о 12:30 год. До суду через канцелярію надійшла Заява від позивача за первісним позовом, [PERSON] , якою просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а також щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом не заперечує, обґрунтовуючи тим, що їх спільна дитина дійсно проживає із батьком. Від відповідача за первісним позовом, [PERSON] , через канцелярію суду, також надійшла заява, якою просить провести розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги за його зустрічним позовом підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Щодо задоволення вимог за первісним позовом, про розірвання шлюбу, не заперечує. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання сторонами заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення судового рішення на стадії підготовчого судового засідання. У відповідності до ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України справу було розглянуто у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Герцаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецької області, актовий запис №75. Від спільного шлюбу мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З обставин викладених у позовній заяві, які відповідачем [PERSON] за первісним позовом визнаються, судом встановлено, що сторони довгий період часу шлюбних стосунків не підтримують, не пов`язані спільним побутом, шлюб існує формально та реєстрація такого суперечить їх інтересам. З обставин викладених у позовній заяві, які відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом визнаються, судом встановлено, що дитина [PERSON] по даний період часу постійно проживає з батьком [PERSON] та спору між батьками щодо участі в утриманні на вихованні дитини немає. Батьки дитини (сторони у справі) у позасудовому порядку узгодили питання щодо визначення місця проживання дитини, уклавши 17.05.2022 року Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Опришко С.І. зареєстрований у реєстрі за № 728 (далі- Договір). Відповідно до п.3 вказаного Договору сторони визначили місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька, [PERSON] , [INFO] , тобто позивача за зустрічним позовом. Пунктами 5-6 Договору передбачено, що батько [PERSON] , самостійно виховує та утримує малолітню [PERSON] , без участі матері, яка в свою чергу проживає окремо від батька та дітей. Також відповідно до Договору про сплату аліментів на дитину від 23.05.2022 року укладеного між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Опришко С.І., зареєстрованого у реєстрі за № 770, батьки дитини (сторони у справі) досягли добровільної згоди щодо сплати матір`ю дитини, [PERSON] на користь батька дитини, [PERSON] , аліментів на утримання їх дочки, [PERSON] , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень, по досягнення дитиною повнолітня. Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов наступних висновків. Сімейні правовідносини, у яких перебувають сторони регулюються, зокрема Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі - СК України). Так, згідно з ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.1 ст.1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Частинами 1, 4 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється, зокрема на підставі шлюбу. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч. 1 ст.5 СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.21 СК України). Частиною 1 ст.24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Підстави для припинення шлюбу визначені ст.104 СК України, згідно з ч.2 якої шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Опікун має право пред`явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Отже, підсумовуючи наведені вище норми Конституції України та СК України, суд доходить до висновку про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Держава охороняє сім`ю і створює умови для її зміцнення. Шлюб припиняється, зокрема внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Разом із тим, закон встановлює строк, у продовж якого, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений жодним із подружжя, а саме протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Цей строк становить 1 рік, і на думку суду, його покликанням є надання подружжю можливості спокійно, не приймаючи поспішних та необдуманих рішень, оцінити конфлікт, що виник між ними, з точки зору спільних інтересів та інтересів дитини. Таке законодавче обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї. У той же час, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою, або якщо батьківство щодо дитини визнане іншою особою чи за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року. Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що [INFO], позивачка за первісним позовом народила дочку, [PERSON] , батьком якої є відповідач, [PERSON] . Пунктом 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява про розірвання шлюбу повертається судом, якщо її подано під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України. Однак, позивач за первісним позовом, звертаючись до суду, не зазначив про народження дитини, у зв`язку з чим на даній стадії розгляду справи суд не наділений повноваженнями щодо повернення позовної заяви. При цьому, незважаючи на встановленні і підтвердженні належними доказами обставини справи щодо припинення між сторонами шлюбних відносин, існування у Позивачки, [PERSON] , нових сімейних стосунків а також що реєстрація шлюбу суперечить їх особистим інтересам, враховуючи існування прямої заборони передбаченої законодавством щодо розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року та відсутності інших підстав і доказів наявності обставин, з якими СК України пов`язує право одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, зокрема, факту вчинення протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення щодо нього або їх новонародженої дитини, суд вважає, що у задоволенні позову про розірвання шлюбу слід відмовити. Однак, враховуючи що обмеження передбачені ст. 110 СК України, а саме заборона на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, по-перше, не є абсолютною, по-друге, має винятки і по-третє, діє лише 1 рік з дня народження дитини, позивач та відповідач матимуть право повторно пред`явити позов про розірвання шлюбу вже через 3 місяці, їхнє право не втрачене. Даючи оцінку обставинам справи і доказам в частині визначення місця дитини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Так між сторонами визначено у добровільному порядку місце проживання їхньої дитини, [PERSON] , та їхню участь у вихованні дитини на підставі укладеного між ними нотаріально-посвідченого Договору у відповідності до ч.4 ст.157, та ст.160 СК України, яким передбачено, що як донька [PERSON] , [INFO] , проживає зі батьком [PERSON] та перебуває на його особистому утриманні, відповідачка проживає окремо від них і по даний період часу спір і претензій з боку відповідачки з ким буде проживати дитина не виникали, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині залишення місця проживання дитини з батьком. Проте суд констатує, що у випадку неналежного виконання позивачем покладених на нього обов`язків щодо утримання і виховання дитини [PERSON] , та порушення умов укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у їх вихованні, відповідачка має права звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved