Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в загальній сумі 38744,61 грн за договором позики, оформленим розпискою від 15.02.2019 року. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він надав відповідачці позику у сумі 1100 доларів США та 300 Євро строком на 3 місяці, що підтверджується розпискою від 15.02.2019 року, яку відповідачка написала власноручно. Проте [PERSON] повернула лише 200 (двісті) доларів США, а решта (300 (триста) Євро та 900 (дев`ятсот) доларів США) боргу не повернуто. Станом на 05.05.2022 за офіційним курсом НБУ залишок неповернутої суми позики становить 38744,61 грн. Враховуючи те, що в обумовлений розпискою строк, а саме до 05.05.2022 року грошові кошти [PERSON] не повернула, позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості. Також [PERSON] просить стягнути з відповідачки 3% річних за прострочення заборгованості за період з 15.05.2019 року по 05.05.2022 року, що становить 3174,91 грн. Для участі в судовому засіданні [PERSON] , його представник [PERSON] у поданій заяві від 20.06.2022 року просили проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовільнити. Відповідачка для участі в судовому засіданні не прибула, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень - судових повісток, які містяться у матеріалах справи (а.с.24). Ухвалою судді від 03.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Судове засідання призначено на 20.06.2022 року о 13 год. Про дату та час розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки, яке містяться у матеріалах справи (а.с.24). Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка відзив на позов не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає можливим розгляд справи здійснювати без участі сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що 15 лютого 2019 року відповідачкою одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 1100 доларів США готівкою та 300 Євро, які [PERSON] зобов`язувалася повернути через три місяці, тобто до 15 травня 2019 року (а.с. 26). Наведена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки. Однак, станом на час розгляду справи відповідачка свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів виконала частково, а саме повернула 200 доларів США. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 15 травня 2019 року. Проте до цього часу [PERSON] повернула лише 200 (двісті) доларів США. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачкою грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, виконано частково. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Наявність оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання умов договору позики відповідачем. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк повернула частково, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 900 дол. США, та 300 Євро що за курсом НБУ станом на 05.05.2022 року (900 доларів США становить 26329,41, 300 Євро - 9240,3 грн) становить 38 744,61 грн. Таким чином з відповідача слід стягнути 38 744,61 грн. богу згідно з розпискою від 15 лютого 2019 року, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає до задоволення. Окрім суми основного боргу, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України також просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Із змісту статті 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача, а саме щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 15.05.2019 року по 05.05.2022 року, що становить 3174,9 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 15.02.2019 року станом на 05.05.2022 року в сумі 35569,71 грн, (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.05.2022 року становить 900 доларів США, 300 Євро) та 3% річних від простроченої суми - 3174,9 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з платіжним документом № 1015408947 від 05.05.2022 року (а.с.1) позивачем було сплачено 992,40 грн судового збору. Отже, саме ця сума понесених витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved