Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

22.02.2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: 1) припинити стягнення з неї аліментів, встановлених рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з 01.01.2022 року; 2) стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01.01.2022 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27.07.2012 року у справі №1615/943/2012 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю [PERSON] . Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2015 року у справі №537/6845/15-ц стягнуто з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] аліменти на утримання дитини. З травня 2016 року син почав проживати з батьком, відповідачем [PERSON] . З цих підстав рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року у справі №537/4938/16-ц стягнення аліментів з батька [PERSON] було припинено; стягнуто з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з 11.10.2016 року. Однак батько [PERSON] неналежним чином виконував обов`язки, не приділяв сину належної уваги, багато часу був відсутній вдома, між ними виникли напружені стосунки, непорозуміння, що призвело до того, що син систематично втікав та не ночував вдома. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.11.2021 року батька [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП по факту ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина. За час проживання сина з батьком, мати виконувала обов`язки, своєчасно і в повному обсязі сплачувала аліменти на утримання дитини на користь батька. Починаючи з листопада 2021 року син почав проживати разом з матір`ю [PERSON] через непорозуміння та конфлікти з батьком [PERSON] . Факт проживання сина з матір`ю підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.01.2022 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцького міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Проте батько [PERSON] в добровільному порядку не надає матері [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у його вихованні, не виконує батьківські обов`язки. Незважаючи на те, що дитина проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, в примусовому порядку на виконання судового рішення з неї ще стягуються аліменти на користь батька. За таких обставин [PERSON] звернулася до суду за захистом прав своїх та дитини. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався до суду із заявою про відкладення розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Крім того подав пояснення, з якого вбачається, що з травня 2016 року проживав разом з батьком [PERSON] . Однак відносини з батьком погіршилися, він не зміг знайти з ним спільну мову, тому з листопада місяця 2021 року повернувся жити до матері [PERSON] та має намір в подальшому з нею проживати. За час його проживання з матір`ю, батько матеріальної допомоги не надавав. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280\~ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 січня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27.07.2012 року у справі №1615/943/2012. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 16.11.2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №205). Заочним рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26.01.2015 у справі 3537/6845/14-ц задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2014 року і до повноліття дитини. Судом враховано, що на момент ухвалення рішення малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживав з матір`ю. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року у справі №537/4938/16-ц ухвалено припинити стягнення аліментів за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука\~ Полтавської області від 26.01.2015 року в частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] \~на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з\~ усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відкликано з Крюківського\~ відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ виконавчий лист № 537/6845/14-ц/ від 05.03. 2015 року. При ухвалення рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року у справі №537/4938/16-ц було враховано, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , змінив місце проживання, став проживати з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. 15 листопада 2016 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Станом на 24.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата становить 11251,00 грн. В подальшому відповідач [PERSON] неналежним чином виконував передбачені законом обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, що підтверджується постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.03.2020 року у справі №537/468/20 та постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.11.2021 року у справі №537/5484/21. Коли дитина [PERSON] , [INFO] , досяг 14 років, він самостійно визначив своє місце проживання, з листопада 2021 року став проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстрований з 06.05.2005 року. Даний факт підтверджується письмовою заявою дитини [PERSON] , актом №19 обстеження умов проживання, затвердженим начальником служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.01.2022 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №34006 від 28.12.2021 року. Згідно акту обстеження, умови проживання за адресою: [ADDRESS] , задовільні. Дитина [PERSON] має окрему кімнату, йому створені належні умови для проживання та навчання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який проживає з матір`ю. Разом з тим на виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року у справі №537/4938/16-ц в примусовому порядку державним виконавцем стягуються аліменти з матері на користь батька на утримання дитини, незважаючи на те, що дитина стала проживати з матір`ю. Відповідач [PERSON] працездатний, інших утриманців немає. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У частині першій статті 10\~СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.2 ст.188\~Сімейного кодексу\~України батьки можуть бути звільнені від зобов`язання утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Стягнення на даний час аліментів із матері [PERSON] свідчить про порушення її майнових прав та інтересів, оскільки саме вона має право розпоряджатися аліментами, що стягуються на утримання дитини, яка з листопада 2021 року проживає з нею. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , яка несе витрати на його утримання, та окрім цього сплачує на користь відповідача аліменти за рішенням суду, суд приходить до висновку, що відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, а тому вважає за необхідне припинити стягнення з позивача аліментів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення з відповідним позовом до суду, тобто з 22.02.2022 року. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З огляду на наведені положення закону та зміст позовних вимог, суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.197 СК України звільнити платника аліментів [PERSON] від сплати аліментів за рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.11.2016 року у справі №537/4938/16-ц, з підстав, що має істотне значення, оскільки неповнолітня дитина самостійно визначила своє місце проживання з матір`ю платником аліментів, перестала проживати з батьком отримувачем аліментів з листопада 2021 року. За таких обставин, позовні вимоги про звільнення платника аліментів від стягнення заборгованості по їх сплаті на утримання дитини підлягають задоволенню з врахуванням змісту позовних вимог, відповідно до принципу змагальності та диспозитивності, а саме з 01.01.2022 року по 21.02.2022 року. Стосовно вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд врахував положення ст.180-182, 191 СК України, матеріальний стан відповідача, стан його здоров`я та відсутність інших утриманців, та вважає за необхідне стягнути з відповідача батька [PERSON] на користь позивача матері [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 22.02.2022 року і до повноліття дитини. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відповідача [PERSON] , аліментів за минулий час, тобто з 01.01.2022 року, оскільки позивач [PERSON] не подала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial