Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - позивач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (надалі по тексту - позивач 2, [PERSON] , а разом позивачі) звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (надалі по тексту - відповідач 2, [PERSON] , а разом відповідачі) про визнання недійсною угоди, стягнення коштів та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.01.2017 між позивачами та відповідачами у простій письмовій формі укладено угоду №1 про завдаток з наміром у подальшому укласти договір купівлі-продажу належного на праві власності відповідачам будинку за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до п. 6.2 вказаної угоди покупець (позивачі) сплачує продавцю (відповідачам) грошові кошти (завдаток), які включаються в суму вартості об`єкта, що купується, у розмірі 56 000 грн., що складає 2 000 доларів США по курсу НБУ станом на 02.01.2017 року, які і були сплачені позивачами відповідачам. Посилаючись на те, що зазначена угода про завдаток є попередньою угодою та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню у відповідності до ст. 635 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), оскільки передує укладенню основної угоди, позивачі просять суд визнати укладену у простій письмовій формі угоду недійсною та стягнути з відповідачів суму завдатку у розмірі 56 000 грн., а також 25 000 моральної шкоди. Ухвалою від 22.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі позовні вимоги не визнали, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що укладена між сторонами угода про завдаток є договором про наміри та не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, яким може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту. Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, і у випадку відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04.06.2020 у справі № 916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19, від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18, від 03.09.2019 у справі №910/14255/18. Судом встановлено, що 02.01.2017 сторонами у простій письмові формі була укладена угода про завдаток, яка за своєю правовою природою є договором про наміри укладення договору купівлі - продажу житлового будинку належного відповідачам на праві приватної власності за 32800 доларів США, (далі та/або договір), (п. п. 2.1., 6.7.) супроводженням якого займалась третя особа - ФОП [PERSON] . Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. При цьому, згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Водночас, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року у справі №753/16002/18 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ФОП [PERSON] , про стягнення завдатку, яким відмовлено позивачам у задоволенні їх позовних вимог та яке набрало законної сили, встановлено, що укладена сторонами 02.01.2017 у простій письмові формі угода про завдаток не укладена у формі встановленій для основного договору, що свідчить про відсутність волевиявлення сторін укладати попередній договір, останній таким не вважається, а є договором про наміри у подальшому укласти договір купівлі-продажу належного на праві власності відповідачам будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаним договором позивачами сплачено відповідачам завдаток в розмірі 56 000 грн., що на час укладення договору становило 2000 доларів США., в рахунок належних з них платежів за договором купівлі-продажу житлового будинку про намір укладення якого домовилися сторони, у зв`язку з чим позивачі взяли на себе відповідне зобов`язання придбати нерухомість до 02.04.2017 (п. 3.1. договору). Також зазначеним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року у справі №753/16002/18 встановлено, що позивачами не доведено, що договір купівлі - продажу не був укладений внаслідок вини відповідачів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Беручи до уваги наведене та врахувавши, що укладена сторонами 02.01.2017 у простій письмові формі угода про завдаток не укладена у формі встановленій для основного договору, а є договором про наміри у подальшому укласти договір купівлі-продажу належного на праві власності відповідачам будинку за адресою: [ADDRESS] , який не є попереднім договором у розумінні вимог ЦК України, а відтак чинним законодавством не передбачено її обов`язкове нотаріальне посвідчення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її визнання недійсною. Інших правових підстав для визнання недійсною укладеної сторонами 02.01.2017 у простій письмові формі угоди про завдаток позивачами не наведено, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Також враховуючи те, що вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 56 000 грн. та моральної шкоди у сумі 25 000 грн. є похідними від заявленої позивачами вимоги про визнання угоди недійсною, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цих частинах. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed