Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

27 квітня 2020\~року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом.\~В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 вересня 2006 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 гривень. Відповідач, підписавши заяву,\~підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 51191,85 гривень, з яких: 33560,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 33560,93грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4087,98 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 10629,04 гривень нарахована пеня; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 2413,90 гривень - штраф (процентна складова), а також просить стягнути судовий збір у розмірі 2102, 00 гривень. Ухвалою суду від 07 травня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 37648,91 грн., а також судовий збір у розмірі 1545,91 грн. Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року за заявою відповідача заочне рішення від 21 січня 2021 року скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні представника відповідача адвоката Вовк М.В. про витребування доказів. Від представника відповідача надійшов відзив на\~позовну заяву\~в якому\~позовні вимоги не визнали у повному обсязі. В обгрунтування вказано, що анкета-заява підписана відповідачем 29 вересня 2006 року, в якій також вказано, що позичальнику видана картка № [NUMBER] з терміном дії по липень 2012 року. Також, позивачем було надано кредитні картки відповідачу: № [NUMBER] із терміної діх по листопад 2015 року, № [NUMBER] з терміном дії по липень 2019 року. У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Всупереч вказаного, позивачем не надано доказів щодо укладення письмового договору між банком та відповідачем про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] та № [NUMBER] , а також № [NUMBER] , що видана на підставі анкети-заяви. Тобто строк кредитування повинен відповідати строку дії картки, а саме 31 липня 2012 року. Після спливу вказаного строку позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, натомість позивачем неправомірно в період з червня 2015 року по січень 2020 року нараховано та включено у суму заборгованості відсотки у розмірі 33947,61 грн., при цьому згідно умов, укладеного між сторонами кредитного договору, позивач таким правом не наділений, а наданий Витяг з умов та правил надання банківських послуг не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, позивач фактично штучно та безпідставно збільшив розмір основного боргу по кредиту, нарахування відсотків в період з червня 2015 року по січень 2020 року наданий позивачем не відповідає умовам кредитного договору. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача крім тіла кредиту, пеню та штраф. В анкеті-заяві № б/н від 29.09.2006 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а посилання позивача на Витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт Універсальна та Універсальна 30 днів пільгового періоду, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати складовою частиною кредитного договору чпрез мінливий характер, і в данному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати лише умови кредитування, що визначені анкетою-заявою, яка підписана відповідачем 29.09.2006 року. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для нарахування неустойки (пені, штрафу): 10629,04 грн. пені, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2413,90 грн. штраф (процентна складова). Крім того, згідно розрахунку заборгованості за договором, укладеного між АТ КБ Приватбанк та відповідачем станом на 31.01.2020 року погашено заборгованості по пені 2979,72 грн., а з урахуванням того, що між сторонами не було домовленості про сплату пені за користування коштами, у позивача відсутні підстави зараховувати сплачені відповідачем кошти у погашення заборгованості по пені. Сплачена відповідачем сума у розмірі 2979,72 грн. повинна бути зарахована на погашення заборгованості за тілом кредиту. З розрахунків заборгованості, позивачем нараховано відсотки за користування кредиту після спливу строку кредитування, за період з червня 2015 року по січень 2020 року до суми фактично отриманих кредитних коштів було неправомірно нараховано та включено відсотки у розмірі 33947,61 грн. Заборгованість відповідача за тілом кредиту з урахуванням суми 33947,61 грн., яка була сплачена позивачем безпідставно нарахована як відсотки та включена до тіла кредиту, більш того існує переплата 3366,40 грн. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача 22.07.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн., із цього часу відповідач позбавлена можливості використовувати кредитні кошти, тому розрахунок заборгованості, складений позивачем станом на 31.01.2020 року втратив свою актуальність. Також, у позивача відсутні правові підстави для нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін, а посилання позивача на правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору. Також, вважають, що позивач звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності. У зв`язку із наведеним просить застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегяд заочного рішення у розмірі 454 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 27 січня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивачем була надана копія анкети-заяви від 29.09.2006 року в якій вказано, персональні дані відповідача, адреса проживання та інша інформація, що необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем також висловлена згода про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та засвідчено особистим підписом про надання згоди, що заява, пам`ятка клієнта, умови та правила надання банківських послуг та тарифи складають договір про надання банківських послуг. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 % (36 % на рік), вказано розмір комісії, штрафів тощо. Таким чином, між банком та позичальником були обговорені всі істотні умови. Банком було надано виписку з карткового рахунку з якого вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки в терміналах та касах, а отже отримала кредитну картку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів та є належним і допустимим доказом по справі, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику відомі та зрозумілі умови вказаного договору, відповідно до п.5.3 кредитного договору банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідач мала можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку та змінами умов та правил надання банківських послуг шляхом отримання інформації через Інтернет. Щодо перевипуски картки без підписання повторного договору, то згідно п.3.1.3 у разі закінчення строку дії картки продовжується банком на новий строк. Відповідач звернулась до банку із заявою про перевипуск карти, під яким розуміється приєднання картки з новим строком дії до карткового рахунку, що уже відкритий. Тому перевипуск картки не є укладення нового договору, в заповненні додаткових документів для перевипуску картки немає необхідності, що не суперечить законодавству України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то в анкеті-заяві відповідачем надано згоду про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Посилання відповідача на те, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давносі є безпідставними, оскільки строк перевипущеної картки відповідача дійсний до липня 2019 року, а позивач звернувся до суду у квітня 2020 року обто до спливу строку позовної давності. Вимога відповідача щодо компенсації витрат на оплату послуг адвоката є не актуальною до моменту ухвалення рішення по справі. Також, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою просили стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 29.09.2006 року у розмірі 26344,08 грн., в яких: 24078,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 24078,39 грн. - заборгованість за просроченими тілом кредиту, 2265,69 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України, а також судові витрати. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник позивача адвоката Вовк М.В. надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до підписаної Заяви б/н від 29 вересня 2006 року, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір, згідно якого позивач отримав кредитну картку з встановленням кредитного ліміту у розмірі 2500 грн., з базовою відсотковою ставкою 36% річних із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Відповідач також підписався про те, що він ознайомлен та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.40). З моменту отримання відповідачем кредитної карти кредитний ліміт по карті змінювався, а саме: 29.09.2006 року встановлений в розмірі 2500 грн., 28.07.2007 року збільшений до 3000 грн., 13.08.2007 року збільшений до 5500 грн., 26.09.2008 року збільшений до 9000 грн., 16.10.2008 року зменшений до 2800 грн., 13.06.2009 року збільшений до 5000 грн., 22.06.2009 року зменшений до 3000 грн., 08.06.2010 року збільшений до 5000 грн., 22.02.2011 року збільшений до 9400 грн., 25.02.2013 року збільшений до 12000 грн., 22.07.2018 року кредитний ліміт знижений до нуля (а.с.38). Крім того, судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, що з моменту підписання відповідачкою [PERSON] кредитного договору з позивачем, на виконання його умов позивачем здійснювались неодноразові перевипуски пластикових карт, а саме: [NUMBER] 18.07.2005 термін дії 07/12; [NUMBER] 18.07.2012 термін дії 11/15; [NUMBER] 01.08.2015 термін дії 07/19; [NUMBER] 08.12.2015 термін дії 07/19. (а.с.39). Згідно наданої позивачем виписки за договором станом на 27.03.2020 року вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, здійснення розрахунків за покупки (а.с.34-37). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Аналізуючи зміст Заяви від 29 вересня 2006 року, що була підписана відповідачем, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, у якому відповідач висловив бажання отримати саме кредитну карту із обумовленим кредитним лімітом, сторонами також було узгоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами, строк та порядок їх повернення, а отже суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності вимог в цій частині. Крім того судом встановлено та доведено належними доказами, що відповідач після спливу дії первісно виданої кредитної картки № [NUMBER] , отримувала та використовувала також наступні кредитні картки, що видавались до спливу дії попередніх, а саме № [NUMBER] та № [NUMBER] , про що свідчить виписка з руху по картці із описом здійснених відповідачем покупок, зняття готівки та поповнення рахунку, отже перевипуск карток здійснювався на підставі волевиявлення самого відповідача, а не за власною ініціативою банку. З урахуванням наведеного, суд відхиляє твердження відповідача щодо недоведеності обставин продовження строку дії кредитного договору, а також безпідставного нарахування відсотків за користування кредитом в період з червня 2015 року по січень 2020 року, оскільки сторонами узгоджено розмір відсотків на рівні базової відсоткової ставки 36% річних із розрахунку 360 днів на рік, а також строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії карти, що про що свідчить підпис відповідача у Заяві на отримання кредиту. Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків в розмірі 2265,69 грн, що нараховані відповідно до ст.625 ЦК України, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляджу на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В той же час, ч. 2\~ст.625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись із заявою про зменшення позовних вимог та заявляючи до стягнення відсотки, що нараховані відповідно до ст.625 ЦК України, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не конкретизовано яким чином та за який період нарахована вказана сума, виходячи з якого розміру відсоткової ставки, а враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту вже включає в себе розмір автоматично списаних банком відсотків з карти відповідача в обумовленому сторонами розмірі, суд вважає, що в цій частині вимоги не доведені належними та допустимими доказами. Суд не вирішує по суті позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10629,04 гривень пені; 500 гривень - штрафу (фіксована частина), 2413,90 гривень штраф (процентна складова), оскільки в ході розгляду справи представником позивача зменшено позовні вимоги та не заявлено до стягнення зазначені суми. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~статті 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.1\~ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність, відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення\~боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. Відповідно до ч.ч.4,5\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який узгоджується з інформацією, що міститься у виписці по картці, відповідачем, починаючи з моменту отримання кредитних коштів з 29.09.2009 року здійснювалось щомісячне та щорічне регулярне внесення грошових коштів на кредитну картку з метою погашення кредитної заборгованості. Так, останнє погашення заборгованості здійснено відповідачем 11.05.2019 року на суму 2500 грн, в той час як позов пред`явлено до суду в квітні 2020 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. Крім того, відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості і після пред`явлення позову, а саме 15 вересня 2021 року на суму 10000 грн. і вказані\~дії свідчать\~про визнання\~відповідачем свого\~обов`язку щодо погашення\~заборгованості. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Таким чином, за результатами вирішення спору, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги і стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.09.2006 року у сумі 24078,39 грн. Крім того, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача також 1921,22 грн. витрат по сплаті судового збору у пропорційному порядку до задоволених позовних вимог з такого розрахунку (24078,39*2102/26344,08).

Outcome: partial