Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивачка просить: ухвалити рішення, яким: шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18 червня 2013 року виконкомом Станковецької сільської ради Долинського раойну Івано-Франківській області, актовий запис за № 1, розірвати; малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з батьком - відповідачем по справі; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що з чоловіком шлюб вони зареєстрували 18 червня 2013 року у виконкомі Станковецької сільської ради Долинського раойну Івано-Франківській області. За час спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . На даний момент їхня сім`я фактично розпалась, оскільки різні погляди на сімейне життя та добробут сім`ї, а шлюб носить формальний характер. Не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та дітей. В підготовче судове засідання позивачка не прибула. Представник позивачки адвокат Комарницький Е.Г. в підготовче судове засідання не з`явився, скерував на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та його, зазначивши, що позов підтримують в повному обсязі, просять задоволити. В підготовче судове засідання відповідач не прибув, від нього поступила заява про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає. Cуд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] , 18 червня 2013 року був укладений шлюб зареєстрований виконкомом Станковецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 1. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання в шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [INFO] народилася [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.10), [INFO] народився [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.9). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей порушені не будуть, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Що стосується визначення місця проживання малолітніх дітей сторін по справі, суд констатує наступне: За ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифікованоЗаконом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved