Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з заявою, в якій просить визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Волгоград, Росія, що мешкає за адресою: [ADDRESS] ; призначити опікуном [PERSON] , « [INFO] , громадянина [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Одеси, місце проживання за реєстрацією: [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви зазначено, що [PERSON] є дідом заявника та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, а заявник є рідною для нього людиною, який в змозі за ним доглядати. Ухвалою суду від 22.04.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 16.06.2022 року. У судове засідання 16.06.2022 року учасники справи не з`явилися, викликані, заявник повідомив про неможливість брати участь у судових засіданнях через знаходження за кордоном. Від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 28.09.1982 року народження), яка, в свою чергу, є донькою [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження [NUMBER] від 18.12.1964 року). Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААВ № 523401, [PERSON] має групу інвалідності «Перша Б» з причини загального захворювання. Цивільне законодавство, визначаючи фізичну особу як учасника цивільних правовідносин, виходить з наявності у фізичної особи цивільної правоздатності та дієздатності (ст.ст.24, 25, 30 ЦК України). Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Особа є дієздатною до моменту встановлення її недієздатності в судовому порядку. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду, у порядку, встановленому ЦПК України. Тобто, єдиною підставою визнання особи недієздатною є наявність хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (стаття 39 Цивільного кодексу України). Враховуючи те, що для з`ясування наявності у [PERSON] хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та виходячи з вимог ст. 103 ЦПК України, для з`ясування психічний стану [PERSON] суд має призначити експертизу, за умов, викладених в ч.1 ст. 298 ЦПК України. Особливості призначення експертизи щодо з`ясування психічного стану особи, встановлені ст. 105 ЦПК України, за якою призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін. Однак, заявник, чи інший учасник справи, клопотання про призначення у справі судової-психіатричної експертизи для визначення психічного стану [PERSON] не заявляли. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, сторони, для підтвердження обставин, якими вони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, повинні надати суду належні, достовірні, допустимі та достатні докази. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження наявності у [PERSON] хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, заявником надано лише довідку яка свідчить про наявність у [PERSON] першої групи Б інвалідності за загальним захворюванням, що саме по собі не є достатнім доказом наявності у особи зазначеного захворювання. За таких обставин, суд доходить висновку, про необгрунтованість вимог [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним та залишає їх без задоволення. Статтею 41 ЦК України встановлено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Вказані положення передбачені ст. 58 ЦК України. Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Отже, оскільки вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, суд залишає заяву [PERSON] без задоволення повністю.

Outcome: dismissed