Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

26.01.2022 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, в розмірі 260000 грн., припинення її права на 1/2 частку автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску та стягнення з [PERSON] витрат зі сплати судового збору, в розмірі 2600 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 20000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрйонного суду Миколаївської області від 18.05.2017. У період шлюбу, а саме в 2015 році, вони з відповідачем придбали автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, який було зареєстровано на її ім`я. Рішенням Первомайського міськрайоного суду Миколаївської області від 19.02.2019, за нею та відповідачем було визнано право власності на спірний автомобіль, по Ѕ частині за кожним. Отже, вказаний автомобіль є об`єктом спільної часткової власності, набутий у шлюбі як сумісна власність подружжя. На даний час, спірний автомобіль перебуває у користування відповідача, вона позбавлена можливості ним користуватись, поставити його на облік, а конфлікті ситуації та неприязні відносини з відповідачем унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, є неподільною річчю, яку неможливо поділити без втрати її цільового призначення, в розумінні ст.183 ЦК України, а тому, оскільки автомобіль перебуває у користуванні відповідача, вона бажає припинити її право власності на автомобіль з отриманням від відповідача грошової компенсації, в зв`язку з чим звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 09.03.2022 було відкрито провадження у даній справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті, в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, на 08.04.2022 на 09.00 год. Ухвалою суду від 08.04.2022 розгляд справи було відкладено на 06.05.2022 на 09.30 год., для надання відповідачу можливості подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.05.2022 судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 02.06.2022 на 10.00 год. [PERSON] було надано строк для надання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 02.06.2022 було закрито підготовче засідання у даній справі, справу було призначено до судового розгляду по суті на 27.06.2022 на 13.00 год. Прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, відзив [PERSON] на первісний позов, відзив адвоката Сотської С.О. на зустрічний позов, надано [PERSON] строк, до початку розгляду справи по суті, для надання до суду відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, надано [PERSON] строк, до початку розгляду справи по суті, для надання до суду відповіді на відзив на первісну позовну заяву. 18.04.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти первісного позову, зазначив, що дійсно автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, на даний час знаходиться у нього, але розпоряджатися ним він не може, також у нього відсутня можливість передати зазначене рухоме майно будь-кому, оскільки на нього, в рамках кримінального провадження, покладено обов`язок зберігати вказане майно, про що під розписку попереджено про кримінальну відповідальність. Отже, на даний час він не може передати позивачці у власність спірний автомобіль, хоча згоден його передати, за наявності для цього законних підстав або відповідного судового рішення. До того ж, пропозиції від позивачки, щодо поділу в натурі неподільної речі, йому не надходили. Також зауважив, що спірний автомобіль знаходиться в розпорядженні слідчого, який вилучив його в ході обшуку. Крім того, вказав, що неможливість зміни реєстраційних даних на спірне майно обумовлена наявністю його арешту, а позивачкою до територіального сервісного центру надано копію рішення суду, яка не засвідчена у встановленому законом порядку, тобто саме позивачкою не вчинено дій, необхідних для перереєстрації транспортного засобу, а відповідач, в свою чергу, не здійснював жодних дій щодо перешкоджання виконання рішення суду, тому вважає, що позов є передчасним. Також вказав, що під час постановлення рішення про поділ майна подружжя, суд виділив йому та позивачці по Ѕ частці спірного майна, оскільки жоден із них не погодився на отримання грошової компенсації за свою частку. Наразі, Первомайським відділом ДВС з нього на користь позивачки стягуються грошові кошти, в сумі 211427,50 грн. та 10% виконавчого збору, в сумі 21144,20 грн., вказане стягнення та ще й додаткове стягнення за вказаним позовом, у разі його задоволення, поставить його у вкрай невигідне та непропорційне становище у порівнянні з позивачкою, а тому вважає, що позивачці слід залишити спірний автомобіль, а позивачка, в свою чергу, має виплатити йому грошову компенсацію. Крім цього, заперечував також і проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 20000 грн., посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів фактичної сплати цих витрат, вважає вказану суму завищеною, неспівмірною та такою, що не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~18.04.2022 відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву. В обґрунтування своїх позовних вимог у зустрічному позові [PERSON] зазначив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.02.2019 позов [PERSON] до нього про поділ майна подружжя було задоволено частково, зокрема, серед іншого, за ним та за позивачкою [PERSON] було визнано право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, по Ѕ частці за кожним. Крім того, з нього на користь позивачки було стягнуто грошову компенсацію за продані транспортні засоби, в сумі 211427,50 грн. Наразі, Первомайським відділом ДВС з нього на користь позивачки стягуються грошові кошти, в сумі 211427,50 грн. та 10% виконавчого збору, в сумі 21144,20 грн., що ставить його у вкрай невигідне та непропорційне становище у порівнянні з позивачкою. Оскільки у нього немає коштів, то на його думку, позивачка має залишити собі спірний автомобіль, а йому виплатити грошову компенсацію. Згоден з позицією позивачки про те, що вартість Ѕ частки спірного автомобіля становить 260000 грн. Разом з тим, автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, є неподільним майном, виділ в натурі його частки є неможливий, а позивачка не позбавлена можливості користуватись спірним майном і він готовий негайно їй його віддати, а тому рахує, що задоволення вимог за зустрічним позовом буде ефективним способом захисту його прав та інтересів та не поставить його у скрутне матеріальне становище. З врахуванням наведеного, просив стягнути з позивачки на його користь компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, в сумі 260000 грн. та судові витрати за зустрічним позовом. 20.05.2022 від представника позивачки [PERSON] адвоката Сотської С.О. до суду надійшов відзив на зустрічний позов, у якому, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, вона вказала, що спірний автомобіль з вересня 2016 року знаходиться у [PERSON] , який використовує його у своїх цілях та інтересах. Поведінка [PERSON] створювала для позивачки перешкоди в користуванні автомобілем, оскільки остання була позбавлена можливості перереєструвати транспортний засіб через те, що відповідач не надав автомобіль для огляду до Територіального сервісного центру та утримував у себе свідоцтво про його реєстрацію, ані поліція, ані державна виконавча служба не змогли поставити автомобіль на штрафмайданчик. Також, зазначила, що твердження відповідача про те, що позивачка не зверталась до нього з пропозицією щодо сплати йому грошової компенсації за його частку, є оманливими, так як [PERSON] подавала до виконавчої служби заяву про те, щоб в рахунок стягнення боргу, на її користь було накладено арешт на Ѕ частку спірного автомобіля і була згодна отримати у власність автомобіль з доплатою різниці суми боржнику. Автомобіль було виставлено на торги державною виконавчою службою і [PERSON] добровільно погасив борг [PERSON] , у зв`язку з чим торги були закриті. Тобто, [PERSON] підтвердив, що бажає залишити автомобіль у власності та користуватися ним. Крім того, вважала, що не заслуговують на увагу і твердження [PERSON] про його важке матеріальне становище, адже останній має у власності достатньо рухомого та нерухомого майна, задля задоволення позову щодо стягнення з нього грошової компенсації. Стосовно заперечень [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказала, що відповідачем не надано будь-яких доказів неспівмірності ціни позову та складності справи, а розмір гонорару визначається виключно за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. В зв`язку з наведеним, просила відмовити у задоволені зустрічного позову. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] вкотре підтвердив, що спірний автомобіль знаходиться у нього, проте він не має права передавати його будь-яким особам та розпоряджатись ним, так як він під розписку попереджений про кримінальну відповідальність. Він жодним чином не чинив позивачці перешкод у користуванні спірним автомобілем, а відмова у перереєстрації транспортного засобу викликана лише невиконанням позивачкою вимог чинного законодавства. Також, вкотре наголосив, що позивачка за первісним позовом жодного разу не зверталась до нього із пропозицією про встановлення порядку користування спільним майном. Крім того, позивачкою не було подано жодного доказу про те, що він має у власності транспортні засоби MAN та являться засновником ТОВ «Юг-Регіон-Плюс», а від наявного у нього нерухомого майна він не отримує ніякої вигоди. З врахуваннями наведеного, просив стягнути з позивачки на його користь компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, в сумі 260000 грн., передати у власність позивачки Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, належну [PERSON] та стягнути судові витрати за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги первісного позову, просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Дейнегін С.М. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Вимоги первісного позову не визнали з підстав, вказаних у відзиві на первісну позовну заяву та у зустрічній позовній заяві, просили відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2017. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.02.2019, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] поділ майна подружжя були задоволені частково, зокрема, було визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на спільне сумісне майно - автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в. держ.номер [NUMBER] , по Ѕ за кожним. (а.с.4-17) Відповідно до вказаного рішення суду, вартість автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, складає 520000 грн., що не заперечується сторонами. Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 760/789/19 визначено наступне. Відповідно до частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд приходить до висновку, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду». Таким чином, враховуючи останню практику Верховного Суду, факт згоди позивачки [PERSON] на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, оскільки він знаходиться у відповідача, суд приходить до висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірний автомобіль. Тому первісний позов підлягає задоволенню. Водночас, судом встановлено, що на даний час спірний автомобіль числиться за третьою особою донькою [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , попри те, що договір купівлі-продажу, за яким відбувся перехід права власності на спірний автомобіль, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.01.2018 у справі № 484/1655/17, було визнано недійсним. Тому суд вважає необґрунтованим твердження первісного відповідача і зустрічного позивача [PERSON] про те, що відсутні обставини, які б перешкоджали первісній позивачці [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем, а навпаки [PERSON] позбавлена можливості здійснювати своє право власності на Ѕ частину спірного автомобіля, а звідси відсутні й підстави для застосування щодо [PERSON] положень ст. 364 ЦК України та стягнення з неї на користь [PERSON] компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, про що він просить у зустрічному позові. Щодо посилання [PERSON] на незадовільний матеріальний стан, який не дозволяє йому сплатити компенсацію [PERSON] за її частку в спільному майні такі доводи є неспроможними, оскільки законодавець не пов`язує право одного з співвласників на отримання вказаної компенсації з можливістю іншого співвласника її виплатити. Тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. В силу\~ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу первісного позову, в сумі 2600 грн., а оскільки підстав для задоволення зустрічного позову не встановлено, то понесені [PERSON] судові витрати - слід покласти на нього. Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частиною третьою\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вказаних витрат суду надано: договір-доручення про надання правової допомоги від 10.01.2022, укладений між адвокатом Сотською С.О. та [PERSON] , додатковий договір від 10.01.2022, який є невід`ємною частиною договору -доручення про надання правової допомоги від 10.01.2022, у якому зазначено опис наданих юридичних послуг, додаток до договору про надання правової допомоги, відповідно до якого вартість наданих адвокатом юридичних послуг становить 20000 грн. Квитанцію від 24.01.2022 про перерахування адвокату грошових коштів, в сумі 20100,50 грн., в силу вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, суд не бере до уваги, однак, в силу вищевказаних положень ч.3 ст.137 ЦПК України, надання цього доказу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, не вимагається. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути такі витрати.

Outcome: approved