Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

10.12.2020 позивач звернулася до Подільського районного суду міста Києва із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 24.02.2019 вона надала в борг [PERSON] 3900 доларів США, про що останнім було написано розписку про отримання коштів. За домовленістю між ними відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в іноземній валюті у повному обсязі. Однак відповідач в узгоджений строк не виконав зобов`язань, вказаних в розписці, та прострочив строки повернення позики. Відповідно до розписки сторони погодили, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позичкодавцю відсотки у розмірі 5% від суми позики, що складає 195 доларів США в місяць. Із урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість у вигляді суми боргу 3900 доларів США, а також відсотки за період з 24.03.2019 по 24.03.2020 в сумі 2340 доларів США, тобто загальну суму боргу в розмірі 6240 доларів США, що по курсу НБУ станом на 10.12.2020, із розрахунку 28,04 грн. за 1 долар, становило 174969,06 грн. Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору в розмірі 840,80 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 1200 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 справу було передано у провадження судді Васильченка О.В. Ухвалою судді від 16.02.2021 позову заяву [PERSON] було залишено без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України та надано їй строк для усунення недоліків позовної заяви. 04.03.2021 позивачем подано до суду позовну заяву у новій редакції, у якій позивачем підтримано вимоги про стягнення з відповідача загальної суми боргу у розмірі 6240 доларів США, що є еквівалентним 174969,06 грн., та стягнення 840,80 грн. судового збору. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки суддю [PERSON] згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. Ухвалою судді від 30.04.2021 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, оскільки вона подана з порушенням ст. 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення визначених недоліків. 25.05.2021 на виконання вказаної ухвали суду позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1329,29 грн. Згідно з ухвалою судді від 19.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. 05.01.2022 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, в якій вона просить, ураховуючи тривалий час розгляду справи судом, стягнути додатково з відповідача відсотки за період з 24.03.2020 по 24.12.2021, а також 3 відсотки річних в розмірі 8500 грн. Таким чином, відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 3900 доларів США, відсотки за період з 24.03.2019 по 24.12.2021 в розмірі 4095 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.02.2019, тобто на дату видачі розписки, із розрахунку 27 грн. за 1 долар, становить 110565 грн., 3 відсотки річних в розмірі 8500 грн., а також сплачений нею судовий збір. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 24.02.2019 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші у сумі 3900 доларів США та зобов`язався повернути суму боргу 01.08.2019. У розписці сторони погодили, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позичкодавцю 5% від суми позики у розмірі 195 доларів США в місяць. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами договору позики. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Аналізуючи наведені вище положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що в даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем боргової розписки від 24.02.2019 із зобов`язанням повернути суму позики 3900 доларів США 01.08.2019 підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. З встановлених судом обставин та з аналізу вищевикладених положень законодавства та судової практики вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами договором позики, неналежне виконання якого відповідачем є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням та штрафних санкцій. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідач не спростував обставин щодо невиконання умов договору із позивачем, а також не спростував обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій, суд вважає надані позивачем в обґрунтуванням позовних вимог докази достовірними, а вимоги обґрунтованими. Згідно з розрахунками позивача, наведеними в уточненій позовній заяві, відповідачем допущено заборгованість за договором позики у розмірі 3900 доларів США та заборгованість за відсотками за період з 24.03.2019 по 24.12.2021 в розмірі 4095 доларів США. Крім того, позивачем обраховано 3 відсотки річних на суму заборгованості у розмірі 8500 грн. Судом приймається до уваги такий розрахунок, оскільки жодних належних та допустимих доказів на його спростування відповідачем до суду не подано. При цьому, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми 3% річних на підставі ст.625 ч.2 ЦК України, суд виходить за такого. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи те, що відповідач прострочив повернення боргу, він повинен сплатити позивачу 3 % річних від простроченої суми. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за розпискою від 24.02.2019 у розмірі 3900 доларів США, відсотків за період з 24.03.2019 по 24.12.2021 в розмірі 4095 доларів США, всього 7995 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.02.2019 із розрахунку 27 грн. за 1 долар становить 215 865 грн., а також 3 відсотків річних у розмірі 8500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 2170,09 грн., розмір та сплата яких підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved