Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

18.04.2022 [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] ( [INFO] ), зареєстрований 01 вересня 2014 року Виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львів Львівської області, актовий запис №57; визначити місце проживання малолітньої [PERSON] ( [INFO] ) разом із матір`ю - [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 вересня 2014 року Виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львів Львівської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя через відсутність взаєморозуміння у подружжя не склалось. Кожен із них має різні погляди на шлюб та сім`ю, а також виховання дитини. У зв`язку із цим між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. На день подання позовної заяви сторони сімейного життя не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача, а також їх дитини, оскільки в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, взаємне почуття любові та поваги, що вказує на недоцільність перебування сторін у шлюбі. Малолітня [PERSON] постійно проживає із матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання, де створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини. [PERSON] жодним чином не перешкоджає спілкуванню дитини із батьком [PERSON] , який, у свою чергу, не висловлював жодних заперечень щодо проживання їх спільної доньки із матір`ю. Тобто у разі, якщо дитина залишиться проживати разом із нею, батьківські права відповідача не будуть порушені та він не буде позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 16.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному порядку (а.с.18). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Шимборська О.А. в судове засідання не з`явились, однак подали заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву в якій визнав позовні вимоги та просив суд розглядати справу у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Між сторонами 01 вересня 2014року був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львова Львівської області, актовий запис №57, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] вбачається, що сторони у справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідач [PERSON] подав на адресу суду заяву в якій визнав позовні вимоги та не заперечував проти визначення місця проживання [PERSON] з її матір`ю [PERSON] . (а.с.16). Відповідно до акту Департаменту міської агломерації Львівської міської ради від 23.06.2022 в житловому індивідуальному (власному) будинку за адресою: [ADDRESS] власником якого є [PERSON] ,1965року народження, проживає двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] без реєстрації. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи зібрані докази у справі в їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved