Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому\~просить визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 50091, про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», заборгованості у розмірі 39309,19 грн. та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що даний виконавчий напис є незаконним, оскільки сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, нотаріально посвідчених договорів з відповідачем не укладав, а отже виконавчий напис не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 22.02.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 22.02.2022 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 68346332 від 25.01.2022 року відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем на підставі виконавчого напису № 50091 від 24.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, відносно стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 39309,19 грн., з урахуванням 400 грн. - витрати за проведення виконавчих дій, 35371,99 - сума боргу за виконавчим документом, 3537,20 грн. - винагорода приватного виконавця, до розгляду справи по суті. У підготовче засідання позивач [PERSON] не прибув, представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Киричук Г.М. у підготовче засідання не прибула, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлялася належним чином. Разом з тим, 23.05.2022 року до суду надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, в якій зазначено, що АТ «Перший український міжнародний банк» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з Банку судового збору за подання позовної заяви в розмірі 50 відсотків від суми, сплаченої позивачем при поданні позову (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). У зв`язку з викладеним, просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з АТ «Перший український міжнародний банк» 50 відсотків від суми, сплаченої позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. (а. с. 51-53). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у підготовче засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Третя особа приватний виконавець\~виконавчого округу\~Київської області\~Голяченко І.П. у підготовче засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського\~\~міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 50091 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 35371,99 гривень, на підставі якого у виконавчому провадженні № 68346332 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. 01.02.2022 року винесено постанову про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. (а.с. 6). Вирішуючи даний спір суд застосовує положення норм цивільного законодавства України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 (надалі Порядок)\~ та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.\~18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~ст.\~87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999року№ 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц із подібних правовідносин, а також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 200/16871/17-ц. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною, оскільки нотаріально посвідчених договорів з відповідачем він не укладав. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області про відкриття провадження від 22.02.2022 року за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. було витребувано належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис від 24.12.2021 року. Копію даної ухвали приватний нотаріус отримав, проте витребувані матеріали до суду надані не були. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданимвідповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що представник відповідача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Киричук Г.М. визнала позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.2462876639 від 17.02.2022 року та №0.0.2462869710 від 17.02.2022 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку щодо повернення позивачу з державного бюджету (50% від загального розміру судового збору) суми сплаченого судового збору в розмірі 744,30 грн. ( 496,20 грн. - за подання позовної заяви та 248,10 грн. - за подання заяви про забезпечення позову), та щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 744,30 грн. (50% від загального розміру судового збору). Разом з тим, 17 лютого 2022 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Яворською Г.В. укладено договір про надання правової допомоги, згідно з п. 4.2 якого розмір гонорару адвоката складає 3000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відтак, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved