Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

16 грудня 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що сторони мають спільних дітей 2019 та 2021 року народження. Наразі сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, але припинили сімейні відносини та не проживають разом. Позивач вказує, що діти постійно проживають з нею, вона повністю забезпечує їх, у зв`язку з чим просить суд, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 21 лютого 2022 року, визначити місцем проживання дітей разом з нею, а також стягувати щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 3\~000,00 грн. на кожну дитину. Позивач та її представник подали на адресу суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вважає, що позов підлягає до задоволення. Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради в судове засідання свого представника не направила. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають двох спільний дітей: 1) доньку [PERSON] , [INFO] ; 2) сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Сторони наразі перебувають у зареєстрованому шлюбі, але не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Діти сторін фактично, на час ухвалення рішення, проживають із позивачем. Згідно наданого висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради, вона вважає за доцільне визначити місце проживання дітей сторін разом з позивачем. Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визначення місця проживання дітей, суд зазначає таке. Частиною першою статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги малолітній вік обох дітей, ставлення матері до їх виховання, факт відвідування старшою донькою ДНЗ саме за місцем проживання матері, висновок органу опіки та піклування, слід визначити місце проживання дітей саме разом з позивачем, тобто, задовольнити позовні вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке. Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не приймає участі в утриманні дітей, а отже він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка їх утримує. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого матеріального становища дітей, або поганий стан їх здоров`я. Позивач доказів протилежного суду не надала. Відповідач інших утриманців не має і доказів протилежного суду не надав. Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів, суд не знаходить. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дитини, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі по 2\~000,00 грн. на кожну дитину, а позовні вимоги задовольнити частково. Заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів в 3 0000 грн. на кожну дитину є явно завищеним та не відповідає об`єктивним потребам дитини, а також принципу участі у вихованні та утриманні дітей обох батьків, а не лише одного з них. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 908,00 грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а також на користь позивача 908,00 грн. судового збору за задоволену вимогу про визначення місця проживання дітей. Також на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути 908,00 грн. судового збору за вимогу про відібрання дітей, яка фактично не розглядалася судом у зв`язку із зміною предмета спору. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~000,00 грн., розмір яких підтверджується наданими позивачем первинними документами. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial