Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання її та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року, визнати автомобіль марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом їхньої спільної сумісної власності, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 10 вересня 2014 року вона почала проживати спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у квартирі, яка належить на праві власності її батьку, за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання позивачка [PERSON] та [PERSON] спільно приймали участь у питаннях життєзабезпечення родини, сплачували комунальні послуги за квартиру, в якій проживали, проводили ремонтні роботи, купували продукти харчування та інші необхідні товари, доглядали один за одним. У 2018 році [PERSON] захворів. Після тривалого лікування [PERSON] [INFO] помер. Також зауважила, що 19.05.2017\~року вона\~з [PERSON] \~за спільні\~кошти придбали\~транспортний засіб\~-\~автомобіль марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований на праві власності за [PERSON] . У зв`язку з тим, що даний автомобіль був придбаний під час проживання позивачки однією сім`єю із [PERSON] , тому вважає, що автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю та вона має право на його 1/2 частину, яка не повинна входити до складу спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . За таких обставин, оскільки на даний час законодавством не передбачено видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні особам, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з метою захисту своїх майнових прав, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, із визначенням права власності на частку в спільному майні. Крім того, встановлені в суді факти та обставини впливатимуть на обсяг спадкового майна. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 08.09.2021 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Неживок І.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема доказів, що підтверджували би ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які б вказували на наявність встановлених між ними відносин, притаманних подружжю. Разом з тим, адвокат Неживок І.В. подав заяву про виклик свідка [PERSON] (а. с. 158-164 т. № 1). 08.09.2021 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Безугла І.С. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що позивачка не надала жодних доказів того, що в покупку спірного автомобіля вкладалися і її кошти, так як її заробітна плата становила лише 3000,00 грн., а [PERSON] заробляв значно більші кошти, працюючи на заробітках за кордоном. (а. с. 166-179 т. № 1). 20.09.2021 року позивачка [PERSON] надала суду відповідь на відзив. (а. с. 199-220 т. № 1). Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому\~засіданні позивачка\~та її\~представник адвокат\~Стамбуляк Ю.В.\~позовні вимоги\~підтримали та\~просили задовольнити\~їх в\~повному обсязі\~з підстав\~наведених у\~позовній заяві. У судове засідання відповідачка [PERSON] не прибула, її представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні позовних вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У судове засідання відповідачка [PERSON] та її законний представник мати [PERSON] не прибули. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Безугла І.С. у судовому засіданні позовних вимог не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що позивачка не надала жодних доказів того, що в купівлю спірного автомобіля вкладалися і її кошти. Третя особа державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. в судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами частини 2\~статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6\~рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року № 5-рп/99\~установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`зках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За положеннями частин 1, 2\~статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1\~статті 36 Сімейного кодексу України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Під час застосування положень\~ст. 74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 року в справі №522/25049/16-ц . Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини 1\~статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами частини 2\~статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Судом встановлено, що\~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 17 т. № 1). Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00031462725 від 02.07.2021 року вбачається, що [PERSON] з 08.11.2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2012 року у справі № 2/1026/550/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. (а. с. 132-134 т. № 1). 13.08.2021 року на виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 23.06.2021 року, Територіальний сервісний центра № 3242 надав відомості про те, що згідно Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «GEELY FE-2», номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] на підставі ДКП ТСЦ № 3242/2017/462983 від 19.05.2017 року. (а.с. 143 т. № 1). Із копії спадкової справи № 79/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що до Тетіївської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його дочка [PERSON] , мати [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 135-141 т. № 1). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 05.06.2021 року за № 281/02-31 державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частину транспортного засобу GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . Постанова мотивована тим, що проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу, що необхідно встановити [PERSON] у судовому порядку, не є підставою для виникнення у неї права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України. (а.с. 108 т. № 1). Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 26.11.2021 року в цивільній справі № 1003/16469/2012 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12 т. № 1). Із копії довідки, виданої 29.03.2021 року № 1741 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ПрАТ «СК «ВУСО» на посаді старшого спеціаліста представництва у м. Біла Церква з 01 лютого 2013 року та з 01 червня 2018 року працює на посаді головного спеціаліста представництва у м. Біла Церква по теперішній час. (а. с. 41 т. № 1). Свої доходи позивачка підтвердила відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.03.2021 року. (а. с. 42-49 т. №1). Також судом встановлено, що [PERSON] до 2015 року їздив на заробітки в [PERSON] , що підтверджується копією закордонного паспорта. (а. с. 86-88 т. №1). Із 01.12.2017 року [PERSON] працював торговельним агентом ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат», що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с. 100-105 т. № 1). Із 2018 року [PERSON] почав хворіти, що підтверджується доданими до справи медичними документами. (а.с. 89-99 т. № 1). Разом з тим, на підтвердження своїх вимог позивачка надала наступні докази. Так, у матеріалах справи наявні та досліджені у судовому засіданні копії фотографій, на яких зображено спільний відпочинок та дозвілля позивачки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51-68 т. № 1). Із листа відповіді на адвокатський запит від 15 вересня 2021 року, наданого 15.09.2021 року № 37 обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «СЛАВІНА34», вбачається, що з моменту створення ОСББ (а саме з 10.06.2016 року) до 2020 року [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, вони разом також проживали з 2014 року до створення ОСББ «СЛАВІНА34», що підтверджується актом про фактичне місце проживання, складеним головою правління ОСББ на підставі показів сусідів свідків. (а.с. 204-210 т. № 1). 11 вересня 2014 року у ПАТ «Банк Київська Русь» була видана довіреність на підставі якої [PERSON] уповноважив [PERSON] отримувати від його імені грошові кошти з поточного рахунку. (а. с. 20 т. № 1). 17 вересня 2014 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] нотаріально завірену довіреність на представництво його інтересів з усіх питань, пов`язаних з користуванням та розпорядженням грошовими коштами, рахунками та карткою.( а.с. 21 т. № 1). На підставі цих довіреностей [PERSON] з поточних рахунків [PERSON] неодноразово отримувала грошові кошти, що підтверджується заявами про видачу готівки. (а. с. 23-32 т. № 1). Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що 06.02.2016 року [PERSON] позичив [PERSON] строком на 5 місяців грошові кошти в сумі 16100 Євро, про що була складена відповідна розписка. Цією розпискою, [PERSON] визначив своє місце проживання: [ADDRESS] та уповноважив [PERSON] отримати суму позики. (а. с. 33-35 т. № 1). Також встановлено, що 17 жовтня 2020 року [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреності, зокрема на представництво його інтересів та розпорядження автомобілем GEELY, модель FE-2, реєстраційний номер [NUMBER] . (а. с. 39-40 т. № 1). Відтак, із долучених до матеріалів справи довіреностей та розписки вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, позивачка вправі була отримувати із рахунків [PERSON] грошові кошти, розпоряджатися ними, а також користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем. У ході судового розгляду судом були допитані свідки, які є близьким оточенням позивачки та померлого [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працювала разом з позивачкою [PERSON] і у 2014 році через останню познайомилась з [PERSON] , який приїхав з-за кордону. У подальшому, 04.05.2015 року на дні народженні її чоловіка, якому тоді виповнилось 45 років, були запрошені як пара позивачка [PERSON] разом з [PERSON] , в них тоді уже був спільний побут. [PERSON] неодноразово приходив до [PERSON] на роботу. Вони святкували свята разом, їздили на відпочинок. Крім того, свідок [PERSON] повідомила, що позивачка [PERSON] збирала на машину кошти, ремонтували її разом, а коли [PERSON] захворів, [PERSON] його лікувала. Свідок [PERSON] повідомив, що знає позивачку [PERSON] більше 15 років по роботі. У 2013 році вона познайомилась з [PERSON] . У кінці 2014 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом у м. Біла Церква, усе було спільне, робили ремонт в квартирі разом, а саме у ванній та кухні, їздили разом на море. Сина [PERSON] . [PERSON] відвозив до садочка, а потім до школи. На святах вони були разом. Автомобіль купували за спільні кошти. Коли [PERSON] захворів, він возив його в лікарню, а [PERSON] за ним доглядала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що є сусідом [PERSON] і приблизно в 2014-2015 році у [PERSON] почав жити [PERSON] , як її співмешканець. Зазначив, що у них був автомобіль, на якому їздили [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що знав [PERSON] з 2017 року і протягом усього цього часу останній проживав разом [PERSON] , і коли він захворів, вона доглядала за ним. Свідок [PERSON] пояснила, що дружили родинами з позивачкою, приблизно з 2014-2015 року. [PERSON] та [PERSON] проживали разом сім`єю, і з сином [PERSON] . Стасом в квартирі у м. Біла Церква. Відносини були хороші, сімейні. Також, був у них спільний автомобіль. Свідки [PERSON] та [PERSON] також фактично підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 2014 року однією сім`єю та вели спільне господарство, мали спільний побут. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] був її племінником, який дійсно проживав з [PERSON] . Також свідок пояснила, що на свята [PERSON] приїздила разом з [PERSON] до батьків останнього, і вони проживали у її помешканні. Їх вона приймала як рідних, вони ночували разом в одній кімнаті, інших деталей їхніх стосунків не знає. Однак свідок впевнена, що [PERSON] мала на меті лише заволодіти автомобілем [PERSON] . Неприязне відношення до [PERSON] виникло не лише у неї, а й в інших членів родини у зв`язку з зверненням до суду з позовом після смерті [PERSON] . Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] в частині заперечення факту ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, оскільки, як встановлено в ході допиту вказаного свідка, [PERSON] підтвердила, що саме факт подачі позову [PERSON] після смерті [PERSON] став причиною неприязного ставлення до неї, а відтак надання суду очевидно протирічливих показань. Отже, суд приймає до уваги вищезазначені письмові докази та покази свідків, як належні та допустимі на підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю у період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року, наявності у них спільного бюджету, наявності між ними усталених відносин, що притаманні саме подружжю, які виражались у взаємній любові, повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу. Суд критично оцінює твердження представника відповідачки [PERSON] адвоката Безуглої І.С. про те, що до 2015 року [PERSON] був на заробітках в [PERSON] , тому аж ніяк не міг у 2014 році проживати разом з [PERSON] , мати спільний бюджет, спільно харчуватися, мати спільні витрати. Як зазначила позивачка, [PERSON] їздив до [PERSON] періодично та тимчасово, і це ні в якому разі не заважало їм спільно проживати, бути пов`язаними спільним побутом, мати взаємні права та обов`язки. Як зазначено\~ч.\~2\~ст.\~3\~Сімейного кодексу\~України,\~сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Твердження представника відповідачки [PERSON] адвоката Безуглої І.С. про те, що позивачка не надала жодних доказів того, що в купівлю спірного автомобіля вкладалися і кошти позивачки, так як її зарплата становила лише 3000,00 гривень, а [PERSON] заробляв значно більші кошти, будучи на заробітках за кордоном та потім на місцевому підприємстві в м. Біла Церква, спростовуються доводами позивачки, яка зазначила, що на момент придбання автомобіля [PERSON] з 2012 року взагалі не працював, з квітня 2015 року на заробітки за кордон більше не їздив, а на роботу у ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат» влаштувався лише 01 грудня 2017 року, вона ж навпаки мала стабільний заробіток та власні заощадження. Більш того, як вже зазначалося, положеннями ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини 1\~статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини 2\~статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною третьою\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них і оцінивши зазначені обставини суд може надати їм певну оцінку. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначені вище норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Судом встановлено, що позивачка належними та допустимими доказами довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року та придбання автомобіля «GEELY FE-2», номерний знак [NUMBER] , за спільні кошти у зазначений період. Тому презюмується, що вказаний транспортний засіб був їх спільною сумісною власністю. Натомість, всупереч ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, відповідачі не спростували презумпцію спільності майна, набутого під час фактичних шлюбних стосунків [PERSON] та [PERSON] . Більш того, на надали доказів на підтвердження того, що [PERSON] придбав спірний автомобіль за особисті грошові кошти. З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість\~\~кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~суд під\~час ухвалення\~рішення вирішує\~питання щодо\~ розподілу між сторонами судових витрат. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд врахував позицію позивачки [PERSON] щодо не стягнення з відповідачів понесених нею судових витрат. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: approved