Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У грудні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 20.06.2019 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №46-075 про виготовлення та встановлення надмогильної споруди, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача виготовлену продукцію, а позивач зобов`язалась прийняти та сплатити кошти за поставлену продукцію та послуги. Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування (модель), загальна кількість, ціна товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору продавець зобов`язався виготовити пам`ятник на дві людини розміром 140x80x10 см.; тип замовлення: комплекс до 70 днів. Пунктом 2.1. договору визначено, що термін виготовлення пам`ятника до 70 днів. Відповідно до пункту 2.2. договору монтаж товару на кладовищі здійснюється після його виготовлення та оплати другого етапу платежу, за умови сприятливої погоди для монтажу та в порядку черги (1-60 днів). Якщо погода несприятлива, то виконання монтажу переноситься на термін, протягом якого монтаж виконати неможливо, порядок черги при цьому також залишається незмінним. Згідно п. 3.1. договору загальна вартість товару та робіт становить 60 000,00 гри. Відповідно до п. 3.2.Договору оплата за товар та послуги відбувається у три етапи, а саме: попередня оплата за товар (пам`ятник чи споруду) вноситься у момент підписання договору і складає 10 000 грн.; післяплата за товар (пам`ятник чи споруду) в розмірі 50%, оплата здійснюється на складі після повного виготовлення товару (пам`ятник чи споруди); післяплата вартості послуг з монтажу товару, що сплачується монтажникам на кладовищі після повного виконання даного монтажу. Позивач 20.06.2019 одночасно з підписанням вказаного договору, на виконання п. 3.2. договору, сплатила грошові кошти у сумі 10 132,00 грн. Також, 18.10.2019 позивачем було здійснено другу проплату у сумі 41 568,00 грн. Крім того, задля пришвидшення виконання робіт позивачем було виконано третю проплату у сумі 10 838,00 грн. Відповідно до п. 2.2 та 5.2 договору відповідач зобов`язаний був протягом 60 днів, починаючи з 19.10.2019 повідомити позивача про встановлення пам`ятника чи споруди, передати роботу позивачу та підписати відповідний акт прийму - передачі. Однак, всупереч вимогам вказаного договору станом на 27.10.2021 роботи з встановлення пам`ятника виконані не були, що є порушенням умов договору. Позивачем, при огляді місця встановлення пам`ятника 26.10.2021 було виявлено конструкцію невідомого походження, не погоджену у Додатку №1, а саме: невідповідність матеріалу з якого виготовлено конструкцію, відсутнє встановлення арки «з художкою», підставки, надгробка, квітника, пам`ятника з оздобленням та гравірування. Крім того, на наявній конструкції на місці встановлення пам`ятника присутні відколи граніту, сліди фарби, будівельного бруду, вставлений стіл, який не зазначений в Додатку №1 до Договору. Крім того, відповідно до ескізу пам`ятника ФОП [PERSON] повинен був встановити конструкцію у формі серця, яка також не виготовлена і не встановлена. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір №46-075 від 20.06.2019 про виготовлення та встановлення надмогильної споруди, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] збитки розмірі 62 538,00 грн. та 9024,14 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання, зобов`язати ФОП [PERSON] власними силами та за власний рахунок демонтувати та вивезти гранітну надмогильну споруду з ділянки на Лісовому кладовищі протягом п`яти днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2022 призначено до розгляду в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 20.06.2019 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №46-075 про виготовлення та встановлення надмогильної споруди, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача виготовлену продукцію, а позивач зобов`язалась прийняти та сплатити кошти за поставлену продукцію та послуги. Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування (модель), загальна кількість, ціна товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору продавець зобов`язався виготовити пам`ятник на дві людини розміром 140x80x10 см.; тип замовлення: комплекс до 70 днів. Пунктом 2.1. договору визначено, що термін виготовлення пам`ятника до 70 днів. Відповідно до пункту 2.2. договору монтаж товару на кладовищі здійснюється після його виготовлення та оплати другого етапу платежу, за умови сприятливої погоди для монтажу та в порядку черги (1-60 днів). Якщо погода несприятлива, то виконання монтажу переноситься на термін, протягом якого монтаж виконати неможливо, порядок черги при цьому також залишається незмінним. Згідно п. 3.1. договору загальна вартість товару та робіт становить 60 000,00 гри. Відповідно до п. 3.2.Договору оплата за товар та послуги відбувається у три етапи, а саме: попередня оплата за товар (пам`ятник чи споруду) вноситься у момент підписання договору і складає 10 000 грн.; післяплата за товар (пам`ятник чи споруду) в розмірі 50%, оплата здійснюється на складі після повного виготовлення товару (пам`ятник чи споруди); післяплата вартості послуг з монтажу товару, що сплачується монтажникам на кладовищі після повного виконання даного монтажу. Позивач 20.06.2019 одночасно з підписанням вказаного договору, на виконання п. 3.2. договору, сплатила грошові кошти у сумі 10 132,00 грн. Також, 18.10.2019 позивачем було здійснено другу проплату у сумі 41 568,00 грн. Крім того, задля пришвидшення виконання робіт позивачем було виконано третю проплату у сумі 10 838,00 грн. Відповідно до п. 2.2 та 5.2 договору відповідач зобов`язаний був протягом 60 днів, починаючи з 19.10.2019, повідомити позивача про встановлення пам`ятника чи споруди, передати роботу позивачу та підписати відповідний акт прийму - передачі. Однак, всупереч вимогам вказаного договору станом на 27.10.2021 роботи з встановлення пам`ятника виконані не були, що є порушенням умов договору. Позивачем, при огляді місця встановлення пам`ятника 26.10.2021 було виявлено конструкцію невідомого походження, не погоджену у Додатку №1, а сааме: невідповідність матеріалу з якого виготовлено конструкцію, відсутнє встановлення арки «з художкою», підставки, надгробка, квітника, пам`ятника з оздобленням та гравірування. Крім того, на наявній конструкції на місці встановлення пам`ятника присутні відколи граніту, сліди фарби, будівельного бруду, вставлений стіл, який не зазначений в Додатку №1 до Договору. Крім того, відповідно до ескізу пам`ятника ФОП [PERSON] повинен був встановити конструкцію у формі серця, яка також не виготовлена і не встановлена. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2). За змістом ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2). За приписами ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1). Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2). Згідно ч.1 ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. У відповідності до ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Як зазначено у ч.2 ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. У відповідності до ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1). Договір побутового підряду є публічним договором (ч.2). До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч.3). В силу ч.1 ст.872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Із преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно з ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Як встановлено судом, 20.06.2019 між [PERSON] (замовник) і ФОП [PERSON] (підрядник) укладено договір підряду на виготовлення та встановлення (монтаж) надмогильної споруди. На виконання умов договору замовник сплатила підряднику грошові кошти на загальну суму 62 538,00 грн. Тобто, під час укладення договору позивач свої зобов`язання за договором виконала належним чином. Водночас, відповідач умови договору належним чином не виконав. Відповідач не надав суду доказів того, що у нього мали місце обставини непереборної сили через які він не виконав свої зобов`язання за договором. В силу ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1). Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.2). Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.3). Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4). В ст.614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2). Згідно ст.615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч.1). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2). Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ч.3). Законодавець у ст.651 ЦК України визначив, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3). Зі змісту ч.2 ст.651 ЦК України випливає, що у ній йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст.651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 в справі №6-75цс13. У абз.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Аналізуючи наведені норми права та встановлені обставини у даній справі суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконала взяті на себе зобов`язання, а відповідач допустив порушення умов договору від 20.06.2019 щодо обов`язку виготовити та встановити надмогильні споруди, це є істотним порушенням договору та підставою для його розірвання, адже позивач значною мірою позбавляється того, на що могла розраховувати за цим договором. Згідно ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (ч.1). Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2). Відповідно до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч.1). Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором (ч.2). У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ч.3). На виконання умов договору [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 62 538,00 грн., а відповідач допустив істотне порушення умов договору, адже не виконав умови договору і не забезпечив виготовлення і отримання позивачем замовлених надмогильних споруд. Отже, сплачені позивачем кошти у сумі 62 538,00 грн. підлягають стягненню з відповідача, адже позивач понесла збитки на вказану суму внаслідок невиконання умов договору підрядником. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. У ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3). Разом з тим, за умовами п. 4.1. договору передбачено, що у випадку порушення термінів поставки товару, встановлених договором, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми попередньої оплати за кожен день прострочення. Кінцевий термін встановлення надмогильної споруди закінчився 17.12.2019, тобто 18.12.2019 почалось прострочення виконання зобов`язання. З 18.12.2019 по 27.10.2021 сума пені становить 9 024,14 грн. Наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання досліджено та перевірено судом та покладено в основу рішення. Також, судом встановлено, що позивачем виконані роботи відповідачем не були прийняті, оскільки надмогильна споруда мала істотні недоліки стосовно якості продукції та її монтажу, зокрема: хрест посередині споруди стоїть під нахилом; споруда є несиметричною (хрест розташований на різних відстанях з іншими елементами, товщина споруди різна); наявні дефекти склеювання елементів між собою (товщина швів неоднакова по всьому периметру споруди) та механічні пошкодження (виїмки у декількох місцях); присутній різний відтінок плит, з яких складається споруда; ніжки стола та лавки встановлені нерівно. Частиною 2 ст. 857 та ч. 1 ст. 858 ЦК України встановлено, що виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором имагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. У зв`язку з наявністю недоліків щодо якості поставленої відповідачем споруди та при виконанні ним її монтажу, позивачем 29.10.2021 року були направлені відповідачу претензії щодо усунення вказаних недоліків. Зазначені позивачем у претензіях недоліки відповідачем усунуті не були. Частиною третьою статті 858 ЦК України встановлено, якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 627 цього Кодексу у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. А тому вимога про зобов`язання відповідача демонтувати встановлену гранітну надмогильну споруду також підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлено 2 немайнові вимоги (розірвання договору та зобов`язання вчинити дії) і 2 майнові вимоги (про стягнення грошових коштів у сумі 62 538,00 грн. та пені у сумі 9024,14 грн.). Враховуючи вимоги п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, яка містить як вимоги майнового і немайнового характеру, позивач мала сплатити за кожну вимогу по 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2724,00 грн. (908,00 грн. х 4). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 2724 грн. 00 коп.

Outcome: approved