Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

В червні 2019 року представник позивача ОСББ «Антоновича, 122» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача частину допоміжних приміщень, площею 24,3 кв.м та повернути їх у власність співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] ; визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 39624653 від 12.02.2018 року, прийняте державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А.; скасувати запис № 24785115 про реєстрацію права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна: нежилі приміщення (літ.А), загальною площею 188,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість із оплати внесків за утеплення будинку та внесків за користування частиною допоміжних приміщень, площею 24,3 кв.м за період із червня 2016 р. по травень 2019 р. в сумі 84193,37 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в 2010 році на підставі нікчемного правочину відповідач всупереч рішенню загальних зборів об`єднання отримала в користування спірне майно. Вимогами Об`єднання про повернення цього майна відповідач нехтувала внески за користування майном не сплачувала. У 2018 році відповідач зареєструвала своє право власності на спірне майно та на своє майно, як на один об`єкт нерухомого майна. Позивач вказує, що в 1999 році житловий будинок [ADDRESS] був введений в експлуатацію. Впродовж 2000-2005 р.р. були введені в експлуатацію вбудовано-прибудовані нежилі приміщення. Частина зазначених нежитлових приміщень є майном відповідача, що належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором № 25 про пайову участь у будівництві вбудовано-прибудованих приміщень будинку від 29.10.1999 року між відповідачем та МЖК «Академічний», свідоцтвом про право власності серії НП № 010004004 від 29.10.2001 року, виданого Головним управлінням з питань майна КМДА, яке було оформлено на підставі наказу Головного управління з питань майна КМДА № 732-В від 29.10.2001 р. Відповідачу належить зазначене майно не із окремою поштовою адресою, а із зазначенням літери А. Протоколом загальних звітних зборів об`єднання від 28.01.2010 року затверджено перелік № 2 об`єктів (майна) спільної власності, які можуть надаватись власникам квартири і нежилих приміщень будинку для використання на підставі укладеного між власником та ОСББ договору. Загальними зборами об`єднання від 10.06.2010 року (п. 20) було прийнято рішення та доручено правлінню протягом двох місяців опрацювати заяви, в т.ч. і [PERSON] щодо надання у використання (оренду) приміщень і підвалу, визначити і узгодити розмір внесків, розробити і затвердити договір про використання об`єктів спільної власності. Цим же протоколом було прийнято рішення про обрання відповідача членом ОСББ. 16.07.2010 року між ОСББ в особі голови правління [PERSON] і відповідачем було підписано договір № М1/Н 122-а про користування об`єктами (майном) спільної власності, за умовами якого ОСББ надало власнику в індивідуальне користування об`єкти (майно) спільної власності - частину підвального приміщення, площею 23,1 кв.м в будинку [ADDRESS] , який знаходиться в управлінні ОСББ, а власник зобов`язалась сплачувати ОСББ внески за користування зазначеним об`єктом. Позивач вказує, що за вимогами закону зазначений договір підлягав нотаріальному посвідченню, чого зроблено не було, а тому в силу приписів закону зазначений договір є нікчемним. Крім того, 27.01.2011 року загальні звітні збори ОСББ розглянули питання про затвердження зазначеного договору, та відмовили в цьому, визнали його недійсним, оскільки договір було укладено із порушенням п. 20 протоколу загальних зборів ОСББ від 10.06.2010 року (п. 7.2.4 протоколу від 27.01.2011 р.). Пунктом 3 рішення членів об`єднання від 28.04.2015 року, було вирішено для обладнання тимчасового укриття (бомбосховища) в підвалі будинку вилучити із користування [PERSON] об`єкти (майно) спільної власності - приміщення підвалу, площею 23,1 кв.м, однак. Зазначене рішення відповідач відмовилась виконувати, та спірне майно позивачу не повернула. Позивач вказує, що 07.02.2018 року відповідач зареєструвала право власності на своє майно і на спірне майно, як на один об`єкт нерухомого майна, площею 188,8 кв.м, про що свідчить відповідний запис в реєстрі, який було здійснено на підставі свідоцтва про право власності НП № 010004004 від 29.10.2001 року, видане Головним управлінням з питань майна КМДА. Однак, позивач зазначає, що згідно плану підпілля будинку, функціональне призначення приміщення, частиною яких є спірне майно - сміттєкамера з мийкою контейнерів, а відтак воно є допоміжним приміщенням, та перебуває у власності співвласників багатоквартирного будинку. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку з тим, що відповідач незаконно заволоділа частиною допоміжних приміщень, які в силу закону належить співвласником об`єднання, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить витребувати частину допоміжних приміщень, визнати рішення про державну реєстрацію на них за відповідачем та скасувати запис про реєстрацію права власності. Крім того, з огляду на те, що відповідачем не сплачувалось внески, в т.ч. і за користування спірним майном, позивач вказує про наявність підстав для стягнення заборгованості по внескам за користувач спірним майном (60406,50 грн.) і за утеплення будинку (15792,00 грн.), на які позивачем було нараховано три відсотки річних в сумі 1811,29 грн. та збитки від інфляції в сумі 6183,58 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року, було забезпечено позов шляхом накладення арешту на належний [PERSON] об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення (літ. А), загальною площею 188,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] . В липні 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що право власності відповідача на об`єкт нерухомості, загальною площею 188,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на законній підставі. Позивач не є балансоутримувачем приміщень за вказаною адресою, а тому його права не порушені. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що він є власником спірних приміщень, а відтак позовні вимоги до відповідача об`єднанням пред`явлено безпідставно. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року, в задоволенні клопотання відповідача про роз`яснення ухвали суду від 27.06.2019 року у даній справі було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2021 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року було залишено без змін. В ході розгляду справи представником повивача було збільшено позовні вимоги, та позивач просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача частину допоміжних приміщень, площею 24,3 кв.м та повернути їх у власність співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] ; визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 39624653 від 12.02.2018 року, прийняте державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А.; скасувати запис № 24785115 про реєстрацію права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна: нежилі приміщення (літ.А), загальною площею 188,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути із відповідача на користь позивача станом на 20.06.2021 року заборгованість із оплати внесків за утеплення будинку та внесків за користування частиною допоміжних приміщень, площею 24,3 кв.м на загальну суму 217459,26 грн., а також три відсотки річних в сумі 10223,24 грн. та збитки від інфляції в сумі 26939,19 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року, в задоволенні заяви відповідача про передачу справи за підсудністю було відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві та поясненнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставин та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 29.10.2001 року, [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення - офісне приміщення для надання аудиторських послуг, площею 164,5 кв.м, яке розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу по [ADDRESS] з балансу МЖК «Академічний» на баланс ОСББ «Антоновича, 122» від 28.01.2010 року, було встановлено, що комісія провела обстеження активів житлового комплексу - багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежилими приміщеннями і земельної ділянки в межах прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , що передається із балансу МЖК «Академічний» на баланс ОСББ «Антоновича, 122», встановила активи будинку, які було передано від МЖК «Академічний» на баланс ОСББ «Антоновича, 122». Протоколом загальних звітних зборів ОСББ «Антоновича, 122» від 28.01.2010 року затверджено перелік № 2 об`єктів (майна) спільної власності, які можуть надаватись власникам квартири і нежилих приміщень будинку для використання на підставі укладеного між власником та ОСББ договору. Загальними зборами ОСББ «Антновича, 122» від 10.06.2010 року (п. 20) було прийнято рішення та доручено правлінню протягом двох місяців опрацювати заяви, в т.ч. і [PERSON] щодо надання у використання (оренду) приміщень і підвалу, визначити і узгодити розмір внесків, розробити і затвердити договір про використання об`єктів спільної власності. Цим же протоколом було прийнято рішення про обрання відповідача членом ОСББ. 16.07.2010 року між ОСББ в особі голови правління [PERSON] і відповідачем [PERSON] було підписано договір № М1/Н 122-а про користування об`єктами (майном) спільної власності, за умовами якого ОСББ надало власнику в індивідуальне користування об`єкти (майно) спільної власності - частину підвального приміщення, площею 23,1 кв.м в будинку [ADDRESS] , який знаходиться в управлінні ОСББ, а власник зобов`язалась сплачувати ОСББ внески за користування зазначеним об`єктом. Крім того, відповідно до п. 1.2 зазначеного договору сторони узгодили те, що надання об`єкта в користування власнику чи здійснення власником за свій рахунок поліпшення об`єкта під час користування ним не зумовлюють виникнення у власника одноособового права власності на об`єкт. Крім того, відповідно до п. 2.5 зазначеного договору, сторони погодили, що ОСББ має право на підставі рішення Загальних зборів вилучити об`єкт із користування власника в разі виникнення потреби у користуванні об`єкта в інтересах всіх власників будинку. В цьому випадку власник має право на позачергове отримання в користування іншого вільного об`єкта (майна) спільної власності). Відповідно до акту прийому-передачі приміщення до договору № М1/Н 122-а про користування об`єктом (майном) спільної власності від 16.07.2010 року, ОСББ «Антоновича, 122» передало, а [PERSON] прийняла у платне користування об`єкт (майно) спільної власності - частину підвального приміщення, площею 23,1 кв.м в будинку по [ADDRESS] , яке знаходиться в управлінні ОСББ. Поруч із цим, 27.01.2011 року загальні звітні збори ОСББ «Антоновича, 122», розглянули питання про затвердження зазначеного договору, однак, у його затвердженні було відмовлено. 11.08.2011 року голова правління [PERSON] повідомила листом [PERSON] про відмову загальних зборів в затвердженні договору від 16.07.2010 року, та запропоновано оформити нову заяву на виділення в користування іншого об`єкта. 26.08.2011 року [PERSON] звернулась до голови ОСББ «Антоновича, 122» із листом, в якому вказала на чинність договору від 16.07.2010 року, та відсутність підстав для його розірвання. Пунктом 3 рішення членів ОСББ «Антоновича, 122» від 28.04.2015 року, було вирішено для обладнання тимчасового укриття (бомбосховища) в підвалі будинку вилучити із користування [PERSON] об`єкти (майно) спільної власності - частину приміщення підвалу, площею 23,1 кв.м. 05.08.2015 року в.о. голови правління ОСББ «Антоновича, 122» було направлено [PERSON] лист із вимогою звільнити займані приміщення (майно) спільного користування до 01.09.2015 року, а також оплатити внесок за фактичне користування приміщеннями (майном) спільного користування до 01.09.2015 року включно. Доказів належного виконання рішення зборів в частині повернення спірного майна - об`єкта (майна) спільної власності частини приміщення підвалу, площею 23,1 кв.м, матеріали справи не містять. Натомість, 07.02.2018 року за № 24785115 державним реєстратором Киїської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 39624653 від 12.02.2018 року, - було внесено запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежилі приміщення (літ. А), загальною площею 188,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Із витягу вбачається, що підставою виникнення права власності було, в т.ч. і свідоцтво про право власності серії 732-В, видане 29.10.2001 року Головним управлінням з питань майна КМДА. Однак, варто вказати, що відповідно до зазначеного свідоцтва, відповідач є власником нежилого приміщення, площею 164,5 кв.м. за вказаною адресою, а не площею 188,8 кв.м. Актом обстеження підвалу ОСББ «Антоновича, 122» від 31.08.2018 року, було встановлено, що частина підвалу, площею 23,1 кв.м відгороджена металевими решітками і використовується під склад побутових речей, власником яких є [PERSON] , з якою відповідний договір не укладався. 20.09.2018 року ОСББ «Антоновича, 122» звернулось до відповідача із листом, в якому просило звільнити незаконно зайняті приміщення підвалу, площею 23,1 кв.м і скласти акт про повернення вказаного майна до спільної власності. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач є законним власником нежилого приміщення, площею 164,5 кв.м, яке розташоване в [ADDRESS] , а об`єкт (майно) спільної власності - частина підвального приміщення, площею 23,1 кв.м в будинку по [ADDRESS] , знаходилось в управлінні позивача ОСББ « [ADDRESS] », яким було ініційовано питання про повернення зазначеного майна до спільної власності об`єднання, що відповідачем було проігноровано. Наведене свідчить про те, що реєстрація права власності за відповідачем на нежитлові приміщення, загальною площею 188,8 кв.м за вказаною адресою є безпідставною, оскільки, частина приміщення, площею 23,1 кв.м, яка увійшла до загальної площі та відповідно до якої державним реєстратором було прийнято рішення про реєстрацію права власності за відповідачем, - належить до спільної власності позивача. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до преамбули Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Так, за положеннями ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Згідно із п. 6 ч. 1т ст. 1 Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України« Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до п.2 ст. 10 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилою площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, горища, підвали, сараї та ін.) передають у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 «Про офіційне тлумачення положень пункту 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інші) передаються у спільну власність громадян одночасно із приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Згідно із п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі № 14-рп/2011 за законодавством України допоміжне приміщення у дво-або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям « мешканців» требі розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт допоміжні приміщення. При вирішенні спору, суд виходить з положень ст. 12 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З наявних у справі доказів та технічної документації вбачається, що після передачі житлового комплексу по [ADDRESS] з балансу МЖК «Академічний» на баланс ОСББ «Антоновича, 122», спірний об`єкт - частина підвального приміщення, площею 23,1 кв.м. в осях 10-11, А-А/Аб; 11-12А-А/Аб в будинку по [ADDRESS] , належало на праві спільної власності ОСББ «Антоновича, 122». Зазначене приміщення є допоміжним приміщенням будинку в складі неподільного майна цілісного майнового комплексу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] призначене для забезпечення експлуатації будинку, дотримання санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир. З наведеного вище вбачається, що реєстрація права власності відповідача на нежитлове приміщення, загальною площею 188,8 кв.м, до складу якого увійшла частина підвального приміщення, площею 23,1 кв.м, яка належиала на праві спільної власності позивачу безпосередньо порушує майнові права та охоронювані законом інтереси співвласників будинку, оскільки, відповідач є законним власником нежитлового приміщення, площею 164,5 кв.м., та законність набуття права власності на майно, площею 23,1 кв.м достатніми доказами не підтверджена. Згідно із правовими висновками, які містяться в Постанові Верховного суду по справі № 815/219/17 від 24.03.2018 року ОСББ є об`єднанням громадян, мета створення та діяльності якого пов`язані із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, а тому воно може звернутись до суду в інтересах своїх членів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт витребування майно з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Крім того Велика Палата Верховного Суду зазначила в постанові від 20.11.2019 р. у справі № 802/1340/18-а, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) і підстав відступати від цього рішення не вбачається. Слід відмітити, що наведені відповідачем доводи на спростування обґрунтованості позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, достатні докази добросовісності набуття відповідачем у власність приміщення, площею 23,1 кв.м, яке є майном спільної власності позивача, в ході розгляду справи судом не встановлено, а відтак посилання відповідача на відсутність підстав для витребування спірного майна з огляду на законність реєстрації права власності, є хибними та повністю спростовуються дослідженими в ході розгляду справи доказами. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи було встановлено, що позивач є законним власником частини підвального приміщення, площею 23,1 кв.м., відповідач після реєстрації права власності фактично володіє зазначеним майном за відсутності достатніх правових підстав, державна реєстрація прав відповідача на нежиле приміщення, площею 188,8 кв.м. була проведена без достатньої правової підстави, оскільки, відповідач фактично є законним володільцем нежилого приміщення, площею лише 164,5 кв.м, а відтак суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову частково та витребування частини підвального приміщення, площею 23,1 кв.м. в осях 10-11, А-А/Аб; 11-12А-А/Аб в будинку по [ADDRESS] , яке належить на праві спільної власності ОСББ « [ADDRESS] », повернення цього майна у власність співвласників будинку, визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 39624653 від 12.02.2018 року, прийнятого державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А. та скасування запису № 24785115 про реєстрацію права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна: нежилі приміщення (літ.А), загальною площею 188,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті внесків, в тому числі і за користування спірним майном, суд зазначає наступне. В ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, площею 164,5 кв.м в будинку [ADDRESS] . Крім того, за матеріалами справи було встановлено, що відповідач [PERSON] без достатніх правових підстав користувалась та набула у власність частину приміщення, площею 23,1 кв.м за вказаною адресою, яка належить на праві спільної власності позивачу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами, створюється об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. За змістом ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Статтею 20 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. В матеріалах справи наявні ряд рішень загальних зборів ОСББ «Антоновича, 122», якими були затверджені розміри внесків, в т.ч. і на ремонтний фонд будинку, за користування спільним майном, утеплення фасаду будинку та огородження території, які є чинними і у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. Відповідно до положень статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Однак, відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих послуг з обслуговування та утримання будинку, в результаті чого утворилась заборгованість. Так, збільшивши розмір позовних вимог, сторона позивача просила суд, в т.ч. стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 217459,26 грн., з яких: 1974,00 грн. - борг із оплати внеску у ремонтний фонд будинку; 175906,50 грн. - борг з оплати внеску за користування спільним майном, 36617,76 грн. - борг із оплати внеску у спецфонд та утеплення фасаду будинку у 2018 р. та у 2020 р., 2961,00 грн. - борг із оплати внеску на огородження території. На підтвердження зазначених сум стороною позивача було надано суду відповідний розрахунок боргу, який стороною відповідача належними доказами спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань по сплаті внесків, розмір яких було затверджено рішенням зборів об`єднання, які на час розгляду справи є чинними та у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не виконала грошове зобов`язання, а тому відповідно до положень статті 625 ЦК України на вимогу кредитора вона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, в зв`язку із неналежним виконання зобов`язань по сплаті внесків та наявністю заборгованості, позивачем було нараховано в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, три відсотки річних в сумі 10223,24 грн., та збитки від інфляції в сумі 26939,19 грн. Суд приймає до уваги надані стороною позивача розрахунки, та вважає їх належними доказами на підтвердження сум заборгованості відповідача перед позивачем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача розмір боргу не спростовано та не надано суду достатніх доказів належного виконання зобов`язань, а відтак суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість із врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в пред`явленому до стягненні розмірі, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір у справі за подачу позову, заяви про забезпечення позову, та заяви про збільшення позовних вимог, слід стягнути із відповідача на користь позивача. Разом з тим, у стягненні із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки, стороною позивача не було надано суду достатніх та належних доказів обсягу наданих адвокатом правничих послуг, їх вартість, а також те, що позивачем було фактично сплачено адвокату суму в пред`явленому до стягненні розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial