Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт смерті його тітки - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Ясинувата Донецької області, Україна. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] у м. Ясинувата Донецької області померла його тітка [PERSON] , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №233 від 10.08.2021 та довідкою про причину смерті № 233 від 10.08.2021. Оскільки вказані документи видані на тимчасово непідконтрольній українській владі території, він позбавлений можливості зареєструвати факт смерті тітки в органах державної реєстрації актів цивільного стану та реалізувати своє право на спадкування після смерті останньої, тому змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник заявника - адвокат Станчуляк Ю.В. у судовому засіданні підтримав вказану заяву з викладених у ній підстав. Зазначив, що [PERSON] , [INFO] , дійсно померла [INFO] у м. Ясинувата Донецької області, Україна, була рідною тіткою заявника, що підтверджується матеріалами справи. Вказане також можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є донькою заявника [PERSON] , а померла [PERSON] є рідною тіткою батька та рідною сестрою її бабусі [PERSON] , [INFO] . Бабуся та її сестра були близнюками. З [PERSON] вони були дуже близькими і свідок завжди вважала її своєю бабусею також. В останнє вона бачила [PERSON] приблизно влітку 2014 року. Їй відомо, що останнім часом [PERSON] хворіла, батько доглядав за нею, оскільки був найближчим родичем. [INFO] [PERSON] померла у м. Ясинувата Донецької області. Похованням померлої займався її батько. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що заявник [PERSON] є батьком його дружини [PERSON] . Померла [PERSON] є рідною сестрою матері заявника - [PERSON] та тіткою заявника [PERSON] . Останній раз свідок бачив [PERSON] приблизно у період 2013-2015 років. Йому відомо, що заявник [PERSON] опікувався [PERSON] , постійно відвідував її у м. Ясинувата Донецької області та займався похованням останньої. Вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №233 від 10.08.2021 та довідкою про причину смерті №233 від 10.08.2021, виданими Бюро судово-медичної експертизи, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Ясинувата Донецької області; причина смерті: атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Листом Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вих. №1044/21.7.-71 від 16.09.2021 [PERSON] відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що документи, надані заявником для реєстрації смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також судом під час розгляду справи встановлено, що померла [PERSON] є тіткою заявника [PERSON] , що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також письмовими доказами: копією свідоцтва про народження заяви [PERSON] серії [NUMBER] від 14.05.1954, з якого вбачається, що батьками заявника зазначені [PERSON] та [PERSON] ; копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 28.03.2001 Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області, та копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 15.07.2002 Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] народились в один день - [INFO] у с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.06.1954 вбачається, що 06.11.1953 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та після укладення шлюбу прізвище дружини було змінено на « [PERSON] ». Крім того, заявником надано заповіт від 19.03.2007, посвідчений державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Дорменок Ю.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1493, з якого вбачається, що [PERSON] заповіла заявнику [PERSON] усі належні їй грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у Ясинуватському відділенні №7852 ВАТ «Державний ощадний банк України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п.2 ч.4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події. Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті, видані органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянки України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України. Положеннями ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Враховуючи, що лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] за №233 від 10.08.2021 та довідка про причину смерті №233 від 10.08.2021, видані на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними і не створюють правових наслідків, а від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення для заявника [PERSON] права на отримання спадщини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка народилася у с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області, на тимчасово окупованій території України у м. Ясинувата Донецької області, зазначивши дату смерті: [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, місто Ясинувата, причину смерті: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Outcome: approved