Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовують тим, що вони є співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказують, що в даному жилі зареєстрований відповідач, однак останній більше року там не проживає, не сплачує за комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере. Покликаючись на викладені обставини, просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку розгляду справи позивачі подали суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 15.05.1998 року, договором дарування частини житлового будинку від 18.11.2005 року та витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 9-11). Із довідки Департаменту ЦНАП Луцької міської ради вбачається, що у вказаному житлі квартирі, окрім позивачів, також зареєстрований відповідач (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як з`ясовано судом та як вбачається з матеріалів справи, при перевірці працівниками Луцького РУП ГУНП України у Волинській області за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 28 встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2020 року (а.с. 16). А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачам житловим будинком підлягає задоволенню.

Outcome: approved