Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2021 по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.09.2020 позивач була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні роботодавець не виплатив їй заробітну плату у повному обсязі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.06.2021 у справі №756/16932/20 з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі станом на 22.09.2020 у розмірі 88 106,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2020 до 27.05.2021 у сумі 88 100,00 грн. За таких обставин, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі, яка на час подання позову не погашена та перебуває на примусовому виконанні. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчислено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, та складає 553,63 грн. З цих підстав [PERSON] просить суд стягнути з АТ "Завод "Маяк" на їїкористь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2021 і до дня ухвалення рішення у справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2022 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20.05.2022 було визначено головуючого суддю Дибу О.В. В судове засідання сторони не з`явились про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлялись. Позивач надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом №190квід 16.09.2020 про припинення трудового договору позивачазвільнено з АТ «Завод «Маяк» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки про середній заробіток, виданої АТ «Завод «Маяк» 09.11.2020, середньоденна заробітна плата [PERSON] в розрахунку на 1 робочий день становить 553, 63 грн (а.с. 14). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.06.2021 у справі №756/16932/20 з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі станом на 22.09.2020 у розмірі 88 106,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2020 до 27.05.2021 у сумі 88 100,00 грн. (а.с.8-13). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщопрацівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Зважаючи на те, що АТ "Завод "Маяк" при звільненні [PERSON] не у повному обсязі виплатило їй заробітну плату, остання має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.06.2021 у справі № 756/16932/20 з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2020 по 27.05.2021 у сумі 88 100,00 грн. Станом на день звернення позивача до суду із позовом, АТ «Завод Маяк» свої зобов`язання не виконало. Таким чином, [PERSON] має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.05.2021 року і до дня ухвалення судового рішення. Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 151 140,99 грн. (273 робочі дні з 28.05.2021 по 24.06.2022 року х 553,63 грн. - середньоденна заробітна плата [PERSON] ) При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, на що у даному випадку посилається відповідач, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Крім того, у пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved