Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 23.10.2012 року по 03.05.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час проживання у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . На початку 2018 року матір позивача вигнала її з квартири. Відповідач проживає з матір`ю позивача та всіляко намагаються обмежити участь позивача у спілкуванні з дитиною. Крім того, рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Вишгородської міської ради від 15.08.2019 року №248 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з її батьком [PERSON] . Однак, весь час позивач займається утриманням та вихованням доньки, відводить до школи, водить на гуртки, які сама оплачує. Таким чином, оскільки між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, [PERSON] звернулась до суду. Ухвалю суду від 22.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.05.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, в судове засідання не з`явився, до суду направив лист про розгляд справи у відсутність представника. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 23.10.2012 року, [PERSON] та [PERSON] , 23.10.2012 уклали шлюб про, що зроблено відповідний актовий запис №270. Крім того, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.04.2013 року батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.05.2018 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.10.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №270 - розірвано. Крім того, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 14.05.2021 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 15.08.2019 року №248 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як вбачається, з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.09.2019 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає в найманій квартирі разом з громадянським чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.02.2022 року №56 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] », затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування Вишгородської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ,разом з її мамою, [PERSON] . Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 31 ЦК України визначено, що малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved