Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

10 травня 2022 року до суду надійшов позов [PERSON] , поданий її представником адвокатом Дворником О.В., до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним номером 49788, вчинений 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з і[PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 37496,11 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 25 червня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження у ВП №65917959 з примусового виконання виконавчого напису №49788, вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 37496,11 грн. З отриманого від приватного виконавця виконавчого напису вбачається, що [PERSON] 03.08.2020 року уклала кредитний договір №1001651264801 з АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за яким становить 37496,11 грн. [PERSON] заперечує наявність заборгованості за кредитним договором, стверджує, що зобов`язання перед Банком виконала в повному обсязі. Виконавчий напис вчинений нотаріусом із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність вимог кредитора при зверненні із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. За таких обставин до суду було подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10.05.2022 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, що проводиться в межах виконавчого провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Дворник О.В. не з`явилися, представник позивача просить розглянути справу без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, про що надав письмову заяву. В судове засідання представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Надав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З цих підстав просив стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 50% від суми судового збору. Крім того вважають, що сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, не відповідає принципу «розумності», складності справи та виконаній адвокатом роботи, часу, який був витрачений на виконання робіт, тому просять зменшити витрати на правничу допомогу до 3000,00 грн. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З письмових матеріалів вбачається, що 03 серпня 2020 року [PERSON] подала до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №1001651264801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням якої підтвердила, що приймає пропозицію Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на офіційному сайті в повному обсязі та отримала кредит в розмірі 32649,92 грн. строком на 48 місяців зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 0,01% річних. 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №49788, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором 1001651264801 від 03 серпня 2020 року, укладеним з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», на користь останнього заборгованості за період з 05 жовтня 2020 року по 26 квітня 2021 року в сумі 36996,11 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4760,73 грн., прострочена заборгованість за комісією - 4548,11 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,70 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 27209,11 грн., строкова заборгованість за комісією - 476,30 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,16 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, 37496,11 грн. За заявою АТ «Перший Український Міжнародний Банк» приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. 25 червня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65917959. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Суд вважає, що характер правовідносин, що склались між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надана нотаріусу заява позичальника не посвідчена нотаріально, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц, провадження №61-12629св19. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки нотаріусу не надано жодних підтверджень щодо наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, щодо наявності у відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» прав стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним 03 серпня 2020 року між [PERSON] та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», до речі цей кредитний договір не був нотаріально посвідчений, що унеможливлює вчинення виконавчого напису за таким договором, тому суд приходить до висновку, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не мав документів на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк». А тому оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви згідно з частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на наведене, враховуючи, що позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави 50% судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496,20 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3 ст.137 ЦПК України). В ч.4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача АТ «ПУМБ» судові витрати. При цьому зазначила попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який складається із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5900,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача Дворник О.В. надав до суду: 1) Договір про надання правничої допомоги №794, укладений 10.05.2021 року між Дворником О.В. та [PERSON] ; 2) ордер на надання правничої (правової) допомоги; 3) квитанцію №1 від 10.05.2021 року про оплату наданих послуг за Договором в сумі 5900,00 грн. Згідно попереднього розрахунку судових витрат [PERSON] отримала наступні юридичні консультації: зустріч, надання консультації клієнту, узгодження правової позиції - вартість робіт 496,20 грн. (30 хв.); збір доказів (подання адвокатських запитів - вартість робіт 992,40 грн. (1 год.); складання заяви про забезпечення позову - вартість робіт 1488,60 грн. (1 год. 30 хв.); складання позовної заяви, формування додатків до заяви, подання до суду - вартість робіт 1984,80 грн. (2 год.); участь у судових засіданнях - 992,40 грн. (1 год.). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Даний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Так, справа за позовом [PERSON] до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню, є позовом немайнового характеру, незначної складності, не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, позов та заява про забезпечення позову є типовими. Представник позивача участі в судовому засіданні не приймав, а лише надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність. З огляду на викладене, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5900,00 грн. не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами та розміром позовних вимог. За вказаних обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved