Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Адвокат Горбатова А.А. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. у ВП № 68489197 перебуває виконавчий документ виконавчий напис № 15762 від 18.12.2021 року, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості у розмірі 17000 гривень. \~На думку\~ позивача вчинення\~вказаного виконавчого\~напису не\~відповідає вимогам\~ загального та\~спеціального законодавства,\~яким регулюється\~здійснення даної\~процедури. Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства приватний нотаріус вчинив вказаний виконавчий напис, не перевіривши безспірність заборгованості, дійсний розмір заборгованості. Також сторона позивача зазначає, що здійсненню виконавчого напису не передувало звернення відповідача до позивача з письмовою вимогою про добровільну сплату заборгованості. Крім того вказує, що [PERSON] здійснив повне погашення заборгованості по кредиту № 137384 від 19.07.2020 року, укладеному з ТзОВ «Займер» , правонаступником прав і обов`язків якого на підставі договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року є ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ». Позивач вказує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з вимогою про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, відзиву та письмових пояснень не подали, а тому суд вважає, що справу слід вирішити за їх відсутності за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 19.07.2020\~року [PERSON] та ТзОВ «Займер» уклали кредитний договір № 137384. Правонаступником усіх прав та обов`язків за вказаним кредитним договором на підставі договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року є ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 18.12.2021 року на підставі ст. 87- 91 Закону України Про нотаріат та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06 1999 року № 1172, вчинив виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №15762. Згідно вказаного виконавчого напису було запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Договором № 137384 від 19.07.2020 року, укладеним між нею та ТзОВ «Займер» ( правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі на підставі Договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року є ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ».) на заборгованість за період з 19.07.2020 року по 12.11.2021 рік включно у розмірі 17000 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 15600 гривень; прострочена заборгованість за кредитом 3000 грн, прострочена заборгованість за відсотками 12 600 гривень; плата за вчинення виконавчого напису 1400 грн. Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 04.02.2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 68489197 з виконання виконавчого напису №15762 виданого 18.12.2021 року. На думку\~ позивача вчинення\~ виконавчого\~напису №15762 не\~відповідає вимогам\~загального та\~спеціального законодавства,\~яким регулюється\~здійснення даної\~процедури, що слугувало підставою для його оскарження в судовому порядку. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями\~постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року\~на час їх застосування був визнаний судом незаконним та нечинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2\~статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених\~договорів\~і\~не міг\~застосовуватись\~до\~кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом\~18.12.2021 року \~- в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. В матеріалах справи також відсутні відомості щодо укладення між сторонами, або правонаступниками сторін кредитного договору, який був нотаріально посвідчений. Відповідно до\~положень ч.4\~ст.16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у\~разі затримання\~споживачем сплати\~частини споживчого\~кредиту та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~щонайменше на\~три календарні\~місяці кредитодавець\~має право\~вимагати повернення\~споживчого кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит. Кредитодавець\~зобов`язаний у\~письмовій формі\~повідомити\~споживача\~про таку\~затримку\~із\~зазначенням дій,\~необхідних\~для\~усунення порушення,\~та\~строку,\~протягом\~якого\~вони мають\~бути\~здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Виходячи зі змісту кредитного договору суд встановив, що строк виконання основного зобов`язання настав 17.08.2020 року. Разом з тим зі змісту оскаржуваного виконавчого напису слідує, що в такому звернено стягнення за відсотками за період з 19.07.2020 року по 12.11.2021 рік, тобто поза межами строку, визначеного кредитним договором. Так суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що умовами кредитного договору сторони погодили нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 якщо строк\~кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування\~процентів за\~кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені\~статтею 625 ЦК України. Таким чином суд приходить до переконання, що в даному конкретному випадку існує обґрунтоване питання щодо правильності нарахованих відсотків поза межами строку дії кредитного договору. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказані вище фактичні обставини підтверджують на думку суду, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Статтею 12\~ЦПК\~України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Позивач вказує, що про вказаний виконавчий напис йому стало відомо після ознайомлення з постановою державного виконавця в рамках відкритого виконавчого провадження, що свідчить про те, що він будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса не отримував. Позивач не був проінформований про існування заборгованості та її розмір, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або надати письмове заперечення відповідачу чи нотаріусу. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Виходячи з викладеного, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 15\~000 грн, суд виходить із наступного. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 11 ЦК України\~регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити Згідно зі\~статтею 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями\~1166,\~1167,\~1174 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021\~року у справі № 296/3325/20(провадження № 61-6408св21). Вивчивши надані стороною докази суд встановив, що належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій щодо протиправного вимагання сплати заборгованості за кредитним договором, які б завдали позивачу моральної шкоди матеріали справи не містять. Суд приходить до переконання, що встановлені судом підстави для визнання виконавчого напису таким що не підлягає до виконання не свідчить про спричинення позивачеві моральної шкоди. Відтак суд не знаходить жодних законних підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачеві та відмовляє у вказаній вимозі. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992, 40 грн.

Outcome: partial