Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

02.12.2021 р. позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вимогами до відповідача про визнання права власності по 1/6 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що означений будинок з надвірними будівлями та спорудами житловою площею 13,9 кв.м, загальною площею 34,4 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 683,00 кв.м, на підставі договору на право будівництва належав [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (2/3 частини). 2/3 частини житлового будинку у лютому 1980 р. були успадковані [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах, а після смерті [PERSON] у серпні 2010 р. частина останнього була успадкована [PERSON] . Позивачі, враховуючи дані обставини, на підставі статті 344 ЦК України вважають себе такими, що набули право власності на 1/3 частини житлового, по 1/6 часток кожний, за набувальною давністю. Ухвалою суду від 08.12.2021 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 15.02.2022 р. здійснено заміну неналежного відповідача Київську міську державну адміністрацію на Київську міську раду. Ухвалою суду від 03.06.2022 р. закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, про дачу, час і місце оповіщені у встановленому порядку, суд, враховуючи заяву Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.06.2022 р. про розгляд справи за відсутності їх представника, заяву позивача [PERSON] , позивача [PERSON] від 04.07.2022 р. про розгляд справи за їх відсутності, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Встановлено, що будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 13,9 кв.м, загальною площею 34,4 кв.м, на земельній ділянці площею 683,00 кв.м, на підставі договору на право будівництва № 89, посвідченого 27.11.1940 р. Київською державною нотаріальною конторою № 1 за № 24954, належав [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (2/3 частини), договір зареєстрований у Технічному бюро обліку м. Києва 14.02.1949 р. за реєстровим № 8423. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Тромса А.А. 21.02.1980 р., зареєстроване в реєстрі за № 5ДН-1991 р., зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації 06.03.1980 р. за реєстровим № 8423, успадкував 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 13,9 кв.м, загальною площею 34,4 кв.м, на земельній ділянці площею 683,00 кв.м, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. 07.06.2012 р.,зареєстроване в реєстрі за № 1-514, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2013 р., успадкувала 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 13,9 кв.м, загальною площею 34,4 кв.м, на земельній ділянці площею 683,00 кв.м, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначені обставини не оспорюються відповідачем у справі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просять визнати за ними право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 13,9 кв.м, загальною площею 34,4 кв.м, на земельній ділянці площею 683,00 кв.м, по 1/6 часток за кожним, свої вимоги обґрунтовують статтею 344 ЦК України та тим, що, [PERSON] , починаючи з 1980 р., [PERSON] , починаючи з 2011 р., і на час розгляду справи відкрито і безперервно володіють майном, яке належить [PERSON] . Згідно частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. ЦК України набрав чинності 01.01.2004 р., тому норма статті 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01.01.2001 р. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 13 Постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дав судам такі роз`яснення: можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давність, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц вказав, що лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності. Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17 серед іншим умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність задоволення; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння. Велика Палата Верховного Суду у пункті 56 постанови від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17 зазначила: за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Згідно абзаців 1, 2 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Суд, враховуючи викладене, вважає, що у судовому засіданні доведено, що позивачі добросовісно заволоділи 1/3 частиною житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому [INFO] [PERSON] , та відкрито і безперервно володіють цією частиною житлового будинку, позивач [PERSON] - більше одинадцяти років, позивач [PERSON] - більше двадцяти одного року, тому вимоги про визнання за ними права власності на вказану частину житлового будинку за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Outcome: approved