Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 06.10.1993 року спільно проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру-направлення. Вказана квартира не приватизована і є комунальною власністю територіальної громади м.Біла Церква. Вказують, що разом з ними в квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є дочкою позивача - [PERSON] , однак з травня 2006 року в зазначеній квартирі не проживає, оскільки вибула на інше постійне місце проживання. Окрім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, не утримує майно, на спірній житловій площі відсутні будь-які речі відповідача, а тому, позивачі просили в судовому порядку, на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.12.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі, у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Третя особа - Білоцерківська міська рада в судове засідання не направили свого представника, подали суду заяву в якій просять слухати справу без участі їхнього представника, за наявними у справі матеріалами, на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, також, суд викликав відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не подала суду відзив, клопотань чи заперечень, та відповідно до положень ст.ст. 128,130 ЦПК України, вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.10.1993 року [PERSON] ( [PERSON] ) з сім`єю у складі 3 осіб, а саме: [PERSON] (дочки), [PERSON] (сина) та [PERSON] (дочки), було видано ордер-направлення від 06.10.1993 року для поселення у сімейному гуртожитку на час роботи. (а.с.14). Встановлено, що 25.04.1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим їй було присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.10). Матеріалами справи також встановлено, що наразі вказана квартира залишається неприватизованою, та в ній зареєстроване місце проживання : [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , і [PERSON] , відповідач по даній справі, що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/31799 від 11.11.2021 року. Особовий рахунок відкритий на [PERSON] . (а.с.13). На підставі заяв позивача юристом КП ЖЕК №7 було складено акт №33 від 19.11.2021 року в присутності позивача [PERSON] , та сусідів, які проживають в будинку під [ADDRESS] , за підписом юриста КП ЖЕК №7 Недужко Ю.В., з даного Акту вбачається, що відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована але фактично не проживає з травня 2006 року. (а.с.18). Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом наведених вище норм закону, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням у випадку її відсутності понад шість місяців без поважних на це причин та за умови, що вона повністю втратила інтерес до займаного нею житла. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Матеріали справи свідчать про те, що спірне житлове приміщення у квартирі [ADDRESS] , не приватизовано, на теперішній час у ньому зареєстрована відповідач, яка фактично в ній не проживає, як стверджують позивачі та підтверджує Акт від від 19.11.2021р. про непроживання . Як зазначають позивачі, факт реєстрації відповідача [PERSON] в зазначеній квартирі перешкоджає в повній мірі користуватися житловим приміщенням, а саме унеможливлює оформлення субсидії, приватизації, тощо. Отже, порушені права та перешкоди в користуванні позивачів квартирою можливо усунути шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав передбачених ст. 71, 72 ЖКУ, з урахуванням правової позиції ВСУ, викладеної в ухвалі суду від 05.10.2011 р.(справа№ 229/10, пр.6-55521св10) Відомості про те, що [PERSON] цікавиться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, або дані про те, що вона зверталася до позивачів щодо надання їй іншого придатного для проживання жила відсутні, як і відсутні дані про перешкоджання відповідачу у здійсненні її прав. Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу реєстрації відповідача, повернута без вручення з причин відсутності адресата. Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем понад 6 місяців, судом також не встановлено. Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий час, значно більший ніж 6-ть місяців, втратила зв 'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачає право на користування житловим приміщенням зазначеної квартири.

Outcome: approved