Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

У жовтні 2021 рок позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., в якому просив суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , а також визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/12 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті, останнього, залишилось спадкове майно квартира [ADDRESS] , та ј частина квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що спадкоємцями після смерті батька є його діти: позивач, та відповідачі. Позивач вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийнятя спадщини після смерті батька. Однак, приватним нотаріусом КМНО Бондар Т.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, в зв`язку з тим, що позивачем не було надано оригінали правовстановлюючих документів на майно спадкодавця. Позивач вказує, що у нього відсутні ці документи, в інший спосіб реалізувати свої спадкові права позивач немає можливості, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позовні вимоги задовольнити, та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засіданні не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Візив на позов до суду не подали. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Надіславши до суду копію спадкової справи, з будь-якими клопотаннями та/або поясненнями на позов до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів та заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із вимогами ст. 55 Конституції України та ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст. 5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст. 76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З наданих суду документів вбачається, що позивач є рідним сином [PERSON] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] - рідними доньками. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно квартира [ADDRESS] , та ј частина квартири [ADDRESS] , яке належало спадкодавцю на праві приватної власності. Приватним нотаріусом КМНО Бондар Т.М., було заведено спадкову справу № 14/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Окрім позивача із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулись відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Однак, позивачу у видачі свідоцтв про право власності на майно в порядку спадкування за законом, постановою приватного нотаріуса КМНО Бондар Т.М. від 22.09.2021 року, - було відмовлено, з огляду на те, що позивачем не було надано приватному нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Позивач вказує, що у нього відсутні оригінали зазначених правовставнолюючих документів, їх місцезнаходження невідоме, що є перешкодою для реалізації позивачем своїх спадкових прав. Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] в рівних частинах є його діти - позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Останні, звернулись до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини, та інших спадкоємців в ході розгляду справи судом встановлено не було. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спірне майно, та спадкодавцем за життя заповіту складено не було, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Позивач вказує, що у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно, він не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права, а тому вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідачі доказів на спростування позовних вимог суду не надали, із будь-якими клопотаннями в ході розгляду справи до суду не звертались. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Встановлено, що за життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав, після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, до складу якої входять квартира [ADDRESS] , а також 1/4 частина квартири [ADDRESS] , та на даний час позивач та відповідачі є спадкоємцями майна померлого батька в рівних частинах. Інших спадкоємців в ході розгляду справи судом не встановлено, та доказів на спростування рівності часткок спадкоємців у праві на спадкове майно стороною відповідачів суду надано не було. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки, не було наданго оригінали правовстановлюючих документів, які б засвідчували право власності спадкодавця на майно. Відповідно до п.п. 23.24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, та достовірність кожного доказу окремо, а також приймаючи до уваги те, що на даний час позивач та відповідачі є спадкоємцями спірного майна в рівних частинах, однак, позивач оформити свої спадкові права в інший спосіб не має можливості, оскільки, оригінали правовставнолюючих документів на майно відсутні, та стороною відповідачів доводи позову спростовано не було, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved