Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання послуг, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором надання послуг від 25.11.2020 у розмірі 27 000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 25.11.2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір про надання послуг, згідно якого позивач зобов`язалася надавати послуги по опаленню твердим паливом житловий будинок відповідача по [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався оплатити такі послуги з розрахунку 6 000 гривень за місяць, з строком оплати до 05 числа кожного місяця. 16.04.2021 позивачем та відповідачем було підписано акт наданих послуг, який підтвердив їх надання позивачем та прийняття відповідачем, однак, оплату за надані послуги відповідач не провів. 11.07.2021 відповідачу була передана претензія, в якій позивач просив здійснити оплату наданих послуг в сумі 27 000 грн., проте добровільно борг відповідачем не сплачено. На підставі цього позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути з [PERSON] 27 000 гривень заборгованості за договором надання послуг від 25.11.2020. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву щодо розгляду справи без її участі, у який підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 02.06.2021 позовні вимог визнав повністю. В судове засідання 14.06.2021 не з`явився, в заяві до суду позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг, відповідно умов якого позивач зобов`язалася надавати послуги по опаленню твердим паливом житловий будинок по [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався оплатити такі послуги з розрахунку 6 000 гривень за місяць, з строком оплати до 05 числа кожного місяця (а.с. 5). Підстав вважати договір від 25.11.2011 недійсним в суду немає, сторони зазначають про фактичне реальне виконання умов договору, тобто відсутні підстави відходити від презумпції правомірності даного правочину. Згідно акту виконаних робіт від 16.04.2021 виконавець (позивач) у відповідності до Договору про надання послуг від 25.11.2020 надав послуги в повному обсязі, претензій з історони замовника (відповідача) відсутні, а замовник зобов`язаний оплатити суму коштів, зазначену в акті виконаних робіт протягом двох місяців з моменту підписання даного акту (а.с.6). 11.07.2021 [PERSON] було надіслано претензію [PERSON] про необхідність здійснення оплати наданих відповідно до договору послуг в загальній сумі 27 000 гривень (а.с. 7). Відповідно договору купівлі-продажу від 03.05.2019 та відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.05.2019, власником будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с.26, 27). Судом встановлено та не визнається самим відповідачем, що в порушення взятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконав свої обов`язки за договором надання послуг від 25.11.2020 та оплата послуг позивачки у визначені договорами терміни здійснена не була, на даний час заборгованість за надані послуги складає 27 0000 грн., вказаний розмір заборгованості та факт її наявності визнано відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 207 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Згідно із статтею 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі статті 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 509 ЦК України надано визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок заборгованості за договором надання послуг від 25.11.2020 в сумі 27 000 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 грн. Заяв про розподіл інших видів судових витрат не надійшло. На підставі викладеного та

Outcome: approved