Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні позовних вимог позивачем зазначено, що 24.07.2008 року вона придбала спірний житловий будинок у відповідача [PERSON] . Житловий будинок належав матері відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] , а відповідачка не встигла оформити свої спадкові права на вказаний будинок на час його продажу. У зв`язку з чим, позивач домовилась з відповідачкою, що подальше нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу буде здійснено одразу після оформлення [PERSON] права власності на будинок, проте остання ухилилась від виконання зазначених домовленостей. Бездіяльність позивача порушує права відповідачки, оскільки, придбавши спірний будинок, вона проживає в ньому, але позбавлена можливості реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження будинком. З метою захисту своїх прав позивач звернулась з даним позовом до суду. В судове засідання позивач та її представник адвокат Бойко З.С. не з`явились, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлялись за зареєстрованими адресами проживання. Правом подання відзиву відповідачі не скористались, клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило, тому розгляд справи проведено без їх участі. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, наявні в справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2008 року [PERSON] надала розписку, в якій зазначено, що вона отримала гроші від [PERSON] за продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та передала технічний паспорт на будинок (а.с.10). В технічному паспорті, виготовленому ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , зазначено, що власником будинку, станом на 07.08.2007 року значиться [PERSON] (а.с.6-8). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.74, 92). З виписки з погосподарської книги № 856 від 10.11.2019 року, довідки № 570 від 20.08.2007 року, довідки № 241 від 25.03.2020 року, виданих Покровською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, вбачається, що згідно із записом погосподарської книги № 6 за 2006-2010 роки Покровської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, об`єкту погосподарського обліку № 428 числився будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить померлій [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в даному будинку. На день її смерті [INFO] ніхто не був зареєстрований та не проживав. Заповіт від імені [PERSON] в виконкомі Покровської сільської ради не посвідчувався. (а.с. 5). Згідно інформаційних довідок № 227446908 від 09.10.2020 року, №234791034 від 30.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про реєстрацію права власності на об`єкт, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с.9). Відповідно до довідок № 241 від 25.03.2020 року, № 857 від 10.11.2019 року, акта про проживання особи, виданих Покровською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, з липня 2008 року по день надання довідок, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). На ухвалу суду Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області надано засвідчену копію спадкової справи № 166/2007 року, заведеної після [PERSON] , яка померла [INFO] , та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 68304584 від 28.01.2022 року, з яких вбачається, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини одночасно звернулись: дочка спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] . В подальшому [PERSON] та [PERSON] після оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, грошовий вклад та пайовий фонд майна КСП, отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідних частках (а.с.83-105). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно усталеної практики ЄСПЛ визнавав за необхідне відхилитисявід стандарту"поза розумним сумнівом" та можливість ухвалити рішення стосовно певних обставин із застосуванням значно нижчого стандарту переваги доказів (п.п. 480, 481\~рішення від 31.05.2018 у справі «Абу Зубайда проти Литви», п. 26(1)\~рішення від 08.07.2004 у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», п.107\~рішення від 10.12.2010 у справі «Трепашкін проти Росії (№ 2)». Суд підкреслював, що відповідно до його усталеної практики, доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростованих презумпцій (п.481 рішення від 31.05.2018 у справі «Абу Зубайда проти Литви»). Окрім того, рівень переконаності, необхідний для досягнення відповідного висновку, та, у зв`язку з цим, питання про покладення тягаря доведення, з необхідністю пов`язані зі специфікою фактів, природою тверджень та передбаченим Конвенцією правом, про яке йдеться. ЄСПЛ у своїй практиці розмежовує окремі стандарти доказування, згадує і застосовує стандарт переваги доказів, а також відзначає, що стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться. Згідно правової позиції Верховного Суду, неодноразово висловленої у справах «№ 922/1163/18, \~909/105/15,\~ 910/23428/17,\~ 910/8763/17, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень (справи №№ 910/18036/17, 917/1307/18, 902/761/18, 917/2101/17) неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку\~ суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. За обставин даної справи суд вважає, що стандарт доведення обставин, на які посилається сторона позивача, не є явно недосяжним для їх підтвердження. Так, на підтвердження попередніх домовленостей на укладання майбутнього договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивач посилається на розписку про отримання грошей, проте боргова розписка може свідчити про існування інших правовідносин між особами, зокрема позики, а не про попередню домовленість щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Попередній\~договір укладається\~у формі,\~встановленій для\~основного договору,\~а якщо\~форма основного\~договору не\~встановлена,\~-\~у письмовій\~формі. Сторона,\~яка необгрунтовано\~ухиляється від\~укладення договору,\~передбаченого попереднім\~договором,\~повинна відшкодувати\~другій стороні\~збитки,\~завдані простроченням,\~якщо інше\~не встановлено\~попереднім договором\~або актами\~цивільного законодавства. Зобов`язання,\~встановлене попереднім\~договором,\~припиняється,\~якщо основний\~договір не\~укладений протягом\~строку (у\~термін),\~встановленого попереднім\~договором,\~або якщо\~жодна із\~сторін не\~направить другій\~стороні пропозицію\~про його\~укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Позивач посилається на порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань, проте належними та допустимим доказами не доведено існування, як у відповідача [PERSON] , так і у відповідача [PERSON] будь-яких зобов`язань перед позивачем стосовно спірного нерухомого майна. Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи № 166/2007, заведеної після смерті [PERSON] , що відповідачі є спадкоємцями майна [PERSON] і спадщину ними прийнято. Факт проживання позивача у спірному житловому будинку та можливе здійснення окремих дій щодо поліпшення житлового будинку і сплата нею комунальних послуг не слугують підтвердженням наявності у неї правомочностей власника щодо зазначеного спірного майна. Згідно ч.5 ст.1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приписами ст.1296\~ЦК України\~визначено,\~що спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Якщо\~спадщину прийняло\~кілька спадкоємців,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~кожному з\~них із\~визначенням імені\~та часток\~у спадщині\~інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. На підставі аналізу письмових доказів, як кожного окремо так і в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено того, що між нею та відповідачем [PERSON] , як власником спірного майна, укладено правочин, спрямований на відчуження спірного житлового будинку з урахуванням волевиявлення іншого спадкоємця [PERSON] , і в подальшому власник спірного майна ухилився від оформлення відповідного договору, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.321, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: dismissed