Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Свида О.Г., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона та відповідач 19.04.2007 зареєстрували шлюб, про що виконкомом Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вказує, що на даний час подружні відносини між ними фактично припинені. Протягом тривалого часу сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час відповідач став їй чужою людиною. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, як передбачено вимогами ст. 55 СК України. Протягом тривалого часу ведення між ними спільного господарства припинено. За її переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Обставин які б перешкоджали розірванню шлюбу, немає. Строк для примирення просить не надавати. Як зазначає позивач, від шлюбу з відповідачем мають спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Вона, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про синів, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне зобов`язати батька дитини підтримувати дітей матеріально. Вона любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Постійно слідкує за їх станом здоров`я, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з синами психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Незважаючи на це, вважає, що батько дітей зобов`язаний допомагати їй та матеріально підтримувати їх спільних синів. Проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з ними та обов`язку виховувати їх, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Зауважує, що на момент звернення до суду з цим позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати їх дітей. Позивач наголошує, що наскільки їй відомо, відповідач є державним службовцем і працює в Управлінні ДСНС України в Закарпатській області. Крім того, відповідач немає інших неповнолітніх дітей, яких необхідно утримувати матеріально, фізично здоровий. Враховуючи вказане, вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття, а також стягнути з відповідача суму судового збору за подання даної позовної заяви. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити їх. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що щодо домовленості про сплату аліментів жодних розмов з боку позивача з цього приводу не було та питання щодо порядку сплати аліментів чи їх розміру не піднімалося. Просить розглянути справу без його участі. Крім того, відповідач подав письмові пояснення у справі, в яких вказав, що протягом останніх чотирьох років сімейного життя з позивачем стало неможливим. Всі його зусилля не бралися до уваги, хоча й тягнули за собою певні фінансові затрати. Станом на 01.02.2022 сума заборгованостей сягнула 150000 грн. Станом на 01.06.2022 заборгованість вдалося скоротити до 75000 грн. З цього виникають сумніви, що кошти, які будуть перераховані позивачу будуть використані за призначенням. У зв`язку з цим просить взяти до уваги наведені факти, розірвати шлюб без надання строку для примирення та визначити аліменти в розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожного з його дітей. До письмових пояснень відповідачем додано копію письмової відповіді, наданої ГУ ДСНС у Закарпатській області на адвокатський запит, про місце роботи відповідача та довідки про грошове забезпечення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2007 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області за актовим записом № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.2007. У сторін народилося двоє дітей сини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який проти позовних вимог у цій частині не заперечує. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають з матір`ю та потребують матеріального забезпечення, що не оспорюється відповідачем. Відповідач проходить службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та обіймає посаду начальника оперативно-координаційного центру Головного управління ДСНС України в Закарпатській області, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит, наданою начальником Головного управління ДСНС України в Закарпатській області від 20.04.2022 № 5201-1764/5216. Згідно з довідкою щодо грошового забезпечення відповідача, виданою начальником відділу (головним бухгалтером) ВЕФ Головного управління ДСНС України в Закарпатській області від 19.04.2022 № 5, його середній заробіток склав 28004,90 грн., а загальна суму доходів за період з жовтня 2021 до березня 2022 року 168029,40 грн. (отримано на руки 164708,97 грн.). При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітніми синами, вік дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований та отримує сталий дохід, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, часткове визнання ним позову у частині стягнення аліментів, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014). Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2618 гривень, з 1 липня 2744 гривні, з 1 грудня 2833 гривні, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. Оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 28.04.2022, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовних вимог щодо порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved