Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

у квітні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.06.2012 року у [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що спільних дітей у сторін немає. Шлюбні відносини із відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись із даним позовом до суду та просить розірвати шлюб та відновити їй дошлюбне прізвище. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року, у справі було закрито підготовче провадження та справу було призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляду справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-які клопотання та відзив на позові від відповідача до суду не надходили. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 24.06.2012 року в [ADDRESS] , було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 372, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині було присвоєно [PERSON] . Спільних дітей у сторін немає, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх стосунків та збереження сім`ї неможливе, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved