Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

20.08.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДУ «Інститут охорони ґрунтів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністр аграрної політики та продовольства України Лещенко Р.М., про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 31.08.2020 р. він був призначений на посаду виконуючого обов`язки генерального директора ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» до призначення керівника цієї установи в установленому законодавством порядку, згідно з наказом Міністерства розвитку, торгівлі та сільського господарства України від 31.08.2020 р. № 166-п. Позивач зазначає, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.07.2021 р. № 10-ДП його було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, позивач своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідачами були порушені умови трудового договору та положення законодавства про працю, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 25.10.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, а також залучено до участі у справі Міністра аграрної політики та продовольства України Лещенка Р.М. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також останній подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього. Представник відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов його відзив на позов, у якому останній виклав заперечення проти нього. Третя особа в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства розвитку, торгівлі та сільського господарства України від 31.08.2020 р. № 166-п позивач був призначений на посаду виконуючого обов`язки генерального директора ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» до призначення керівника цієї установи в установленому законодавством порядку. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.07.2021 р. № 10-ДП позивача з 23.07.2021р. звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією вказаного наказу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що його звільнено з порушенням умов трудового договору та вимог трудового законодавства. Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, укладений між позивачем та відповідачем строковий трудовий договір був оформлений наказом, де сторони погодили, що позивач призначається на посаду на визначений строк, зокрема до призначення керівника установи в установленому законодавством порядку. Тобто, підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку в даному випадку є виключно наявність факту призначення керівника установи. Положеннями ст. 36 КЗпП України викладено перелік підстав, за наявності яких трудовий договір може бути припинений. Згідно з п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України такою підставою визначено закінчення строку дії договору (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як вбачається з матеріалів справи, укладений між позивачем та відповідачем трудовий договір був припинений 23.07.2021 р. з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, однак відповідно до наданого представниками відповідачів наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.01.2022 р. № 92-ДП, генерального директора ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» в установленому законодавством порядку було призначено тільки 20.01.2022 р. Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулось без дотримання умов трудового договору, зокрема станом на 23.07.2021р. цей договір жодним чином свою дію не припинив, а отже має місце порушення роботодавцем установленого законом порядку під час звільнення позивача. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки строк дії укладеного трудового договору фактично закінчився тільки 20.01.2022 р., суд приходить до висновку, що з метою відновлення порушених прав [PERSON] необхідно визнати незаконним його звільнення з посади виконуючого обов`язки генерального директора ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» з 23.07.2021 р., згідно з наказом Міністра аграрної політики та продовольства України Лещенка Р.М. від 23.07.2021 р. № 10-ДП. Судом не приймається до уваги посилання сторони відповідачів на те, що наказ про призначення позивача виконуючим обов`язки керівника не давав йому право обіймати тимчасово посаду більше ніж чи то місяць, чи то два чи чотири, про що йдеться в їх відзивах, оскільки позивач виконував обов`язки керівника ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» понад одинадцять місяців і за цей час відповідачами не ставилося питання про припинення трудового договору позивача, чи його переукладання. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про поновлення позивача на роботі, оскільки під час розгляду справи встановлено, що закінчення строку дії укладеного між позивачем та відповідачем трудового договору відбулось 20.01.2022 р., а тому з цієї дати відповідач мав правові підстави для звільнення позивача згідно з умовами трудового договору відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з чим суд вважає необхідним у даному випадку змінити дату звільнення позивача на 20.01.2022 р. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п.8 цієї постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно з довідкою № 158-02/1283 від 17.08.2021 р., середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи (травень та червень 2021 року) перед звільненням позивача, складає 27100,00 грн. Отже, у зв`язку з визнанням звільнення позивача незаконним, а також приймаючи до уваги, що суд змінив дату звільнення позивача на 20.01.2022 р., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.07.2021 р. по 20.01.2022 р. включно. Середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці, що передували звільненню становить 925,67 грн./день, що підтверджується довідкою № 158-02/1283 від 17.08.2021 р. Станом на встановлену судом дату припинення трудового договору - 20.01.2022 р., позивач не працював 123 робочих дні, тому за вимушений прогул підлягає стягненню 113857,41 грн. (123 дні Х 925,67 грн./день). З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.07.2021 р. по 20.01.2022 р. включно в сумі 113857,41 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн., а також стягнути з відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь держави судовий збору в сумі 908,00 грн. та з відповідача ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» на користь держави судовий збору в сумі 230,57 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 27100,00 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Outcome: partial