Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на 61/100 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] померла його бабця [PERSON] , якій на момент смерті належало 17/50 часток житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок. [INFO] помер дід позивача [PERSON] , якому на момент смерті належало на праві власності 27/100 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на житловий будинок, та 17/50 часток цього будинку, які він фактично прийняв у спадщину від померлої дружини [PERSON] . Таким чином, після смерті діда відкрилась спадщина на 61/100 частку будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями діда за законом першої черги були батько позивача [PERSON] та його дядько [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , спадкоємцем за законом першої черги є його дружина [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Крім позивача інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. Тітка позивача відповідачка [PERSON] 25.12.2010 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на 61/300 частку житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за законом визнано недійсним, скасована державна реєстрація права власності за вказаним свідоцтвом. Після цього відповідачка [PERSON] відмовилась від частини спадщини на користь позивача, про що склала відповідну розписку. З наведених підстав позивач просить визнати за ним право власності на 61/100 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом майна, що належало його батьку [PERSON] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає просить задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.05.2010. Позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , а відтак, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Згідно матеріалів спадкової справи №528/2010, розпочатої 17.08.2010, після померлого [PERSON] , спадкоємцями першої черги за законом, є його син [PERSON] і дружина [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, подавши 17.08.2010, у встановленому ст.ст. 1269, 1270 ЦК України порядку, відповідну заяву про прийняття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON] в порядку ст. 1273 ЦК України подала заяву від 17.08.2010 про відмову від права на прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка на користь сина [PERSON] . Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Стаття 1297 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріуса Другої запорізької державної нотаріальної контори від 29.11.2019 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] , відмовлено. Щодо майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] на час відкриття спадщини, судом встановлено наступне. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи ТОВ ЗМБТІ на житловий будинок [ADDRESS] , 04.09.1956 Ленінський райвиконком м. Запоріжжя і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 31.05.1957 іншу Ѕ частину будинку [ADDRESS] придбала [PERSON] . У 1963 році будинку [ADDRESS] . Рішенням народного суду Ленінського району від 21.05.1963 між [PERSON] і [PERSON] здійснено поділ майна подружжя, в порядку поділу Ѕ частини будинку [ADDRESS] за кожним з подружжя визнано право власності на ј частину будинку. У зв`язку зі смертю співвласника [PERSON] право власності на іншу Ѕ частину будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Запорізькою нотаріальною конторою 12.06.1976, перейшло до [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, частки яких є рівними. Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 змінено долі співвласників будинку, встановлено ідеальні частки за [PERSON] 57/100 частин, за [PERSON] 43/200 частини, за [PERSON] 43/200 частини. Запорізьким міськкомунгоспом видано відповідні свідоцтва про право особистої власності від 20.04.1982 року: свідоцтво № [NUMBER] про належність [PERSON] 57/100 частин будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.1976; свідоцтво №320 про належність [PERSON] 43/200 частин будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість договору купівлі-продажу від 04.09.1956; свідоцтво №319 про належність [PERSON] 43/200 частин будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість Рішенням народного суду Ленінського району від 21.05.1963. На підставі договору купівлі-продажу від 19.06.1982 [PERSON] продала 57/100 частин зазначеного будинку [PERSON] . Згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 змінено ідеальні частки будинку, встановлено ідеальні частки за [PERSON] 31/100, за [PERSON] 19/100, за [PERSON] Ѕ частина. Запорізьким міськкомунгоспом видано відповідні свідоцтва про право особистої власності від 06.09.1982, зокрема: свідоцтво № [NUMBER] про належність [PERSON] 31/100 частини будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 замість свідоцтва №320 від 20.04.1982 року; свідоцтво №649 про належність [PERSON] 19/100 частин будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 замість свідоцтва №319 від 20.04.1982 року. Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] її син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину від 02.09.1988 на 1/3 частку спадкового майна, яке складалось на момент оформлення з 19/100 частин житлового будинку (згідно свідоцтва №649 від 06.09.1982). На 2/3 частини зазначеного спадково майна свідоцтва про право на спадщину за законом ще не видавались. [INFO] помер [PERSON] , за яким на момент смерті було зареєстровано право власності на 31/100 частину спірного будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] від 06.09.1982. Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 року було змінено ідеальні частки співвласників будинку [ADDRESS] , визначено розмір частки за [PERSON] 27/100, за [PERSON] - 17/50, а також за [PERSON] 39/100. Відповідно до цього рішення на ім`я співвласників 12.05.1991 були видані свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, зокрема: свідоцтво № [NUMBER] про належність [PERSON] 27/100 частини будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991, замість свідоцтва №650 від 06.09.1982 року; свідоцтво №418 про належність [PERSON] 17/50 частин будинку [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 замість свідоцтва №649 від 06.09.1982 року. Оскільки при прийнятті рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 не було враховано, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину від 02.09.1988 на 1/3 частку спадкового майна, яке складалось на момент оформлення з 19/100 частин житлового будинку (згідно свідоцтва №649 від 06.09.1982), рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 21.10.1993 №222/8 були змінені ідеальні частки: [PERSON] на 17/150 частин, [PERSON] - 17/75 частин. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів на підставі цього рішення було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво №113 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/75 частин будинку замість свідоцтва про право особистої власності №418 від 12.05.1991. [PERSON] видано свідоцтво №114 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/150 частин будинку замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1988 р. №2-2297. Згідно матеріалів спадкової справи №499 спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , у встановлений законом строк звернулись із заявами про прийняття спадщини за законом діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Таким чином, належну [PERSON] частку будинку [ADDRESS] успадкували в рівних частках (по 1/3) [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Нотаріусом Другої запорізької державної нотаріальної контори 15.11.1996 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з 27/100 частин будинку [ADDRESS] і належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 12.05.1991. Отже, [PERSON] на час смерті належало на праві власності: 1/3 частина спадкового майна після смерті матері [PERSON] - на підставі свідоцтва №114 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/150 частин будинку, виданого замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1988 р. №2-2297; 1/3 частина спадкового майна після смерті батька [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1996, р.№2-2001, яке складалося із 27/100 частин будинку [ADDRESS] і належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 12.05.1991, тобто 9/100 частин будинку. Після смерті [PERSON] між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виник спір. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] було розділено в натурі спірний житловий будинок з визнанням за кожним зі співвласників права власності на 61/300 частину спірного житлового будинку. Постановою президії Запорізького обласного суду від 29.05.1998 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 було скасовано, направлено справу на новий розгляд. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2000 позовна заява була залишена без розгляду. [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Згідно матеріалів спадкової справи №358/2004/02-14, спадкоємцем за законом першої черги, як прийняла спадщину після смерті [PERSON] , є його дружина [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом другої Запорізької нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №4-808 на вклади у ВАТ «Державний ощадний банк України», свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №4-809 на прості іменні акції підприємства, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №4-810, на автомобіль, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.12.2010, зареєстроване в реєстрі за №1-2129, на 61/300 частину будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2010 №1-2129 ОП ЗМБТІ зареєструвало право власності за [PERSON] на 61/300 частину спірного будинку. Згідно матеріалів реєстраційної справи №1884р, на виконання постанови президії Запорізького обласного суду від 29.05.1998 рішенням реєстратора від 30.04.2012 державну реєстрацію прав власності на 27/100 частин житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] поновлено. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 15.11.1996, №2-2001, [PERSON] 04.07.2012 зареєстрував право власності на 9/100 частин спірного житлового будинку. Відтак, за померлим [PERSON] залишилось зареєстрованим право власності на інші 18/100 частин спірного житлового будинку. Згідно матеріалів реєстраційної справи №1137366923101, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 скасовано державну реєстрацію права власності за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 на 61/300 частину спірного будинку за [PERSON] , який є спадкодавцем [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 25.12.2010, р.№1-2129, [PERSON] на 61/300 частину спірного будинку. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 28.12.2016 скасовано запис про право власності на 61/300 частину спірного будинку за [PERSON] . З урахуванням викладеного, [PERSON] на час смерті належало на праві власності 17/150 частин будинку [ADDRESS] , які він успадкував після смерті матері [PERSON] , та 9/100 частин будинку [ADDRESS] , які він успадкував після смерті батька [PERSON] , а всього 61/300 частина будинку (17/150 + 9/100 = 61/300), які в свою чергу у встановленому законом порядку успадкував позивач [PERSON] . Вимоги позову, що в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] за позивачем належить визнати право власності на 61/100 частину спірного будинку, є необґрунтованими. Наданими суду доказами спростовується, що спадщину після смерті баби і діда позивача прийняли лише його батько [PERSON] і його дядько [PERSON] , і що позивачу належить в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , померлого [INFO] , частина будинку, яка належала його дядькові [PERSON] , померлому [INFO] . Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи, [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , не звертався. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є його дружина [PERSON] . Із заявами про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] ніхто зі спадкоємців не звертався. Оскільки [PERSON] не прийняв спадщину після смерті брата, то, відповідно, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , не входить майно, яке належало [PERSON] . Суд також зауважує, що позивачем не пред`являлося позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] , померлого [INFO] . Суд критично оцінює розписку [PERSON] від 28.09.2015, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, у якій міститься застереження, що [PERSON] зобов`язується надати до нотаріальної контори заяву про відмову від частки у спадщині на будинок [ADDRESS] на користь [PERSON] за вимогою останнього, оскільки вказана розписка не є заявою до нотаріальної контори, поданою в порядку ст.1274 ЦК України. Як уже зазначалось, згідно матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є його дружина [PERSON] . До нотаріальної контори [PERSON] із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь позивача не зверталась, відсутня відмова нотаріуса у видачі такого свідоцтва про право на спадщину. Суд також враховує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Судом під час розгляду справи встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом, який нарівні з [PERSON] і [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] і після смерті [PERSON] , є [PERSON] , який позивачем до участі у справі в якості відповідача не залучений. Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після [PERSON] , і не являється належним відповідачем щодо вимог про визнання за позивачем права власності на частину спірного будинку, яку успадкував [PERSON] . Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача щодо частини спадщини, прийнятої [PERSON] , є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Щодо заяви відповідачки про визнання нею позову суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що визнання відповідачкою позову суперечить закону, порушує права та інтереси інших осіб, а тому суд при ухваленні рішення відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , за позивачем слід визнати право власності на 61/300 частину житлового будинку [ADDRESS] . В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial