Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

13 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР про поновлення батьківських прав. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона є матір`ю [PERSON] , 2005 року народження. З початком проведення АТО відповідач задля уникнення мобілізації і проходження військової служби звернувся до неї з проханням надати нотаріально засвідчену заяву, якою би вона відмовилася від батьківських прав на свою дитину. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2014 року її було позбавлено батьківських прав відносно її дочки, [PERSON] , 2005 року народження. На теперішній час відповідач створив нову родину і відмовився від виховання дитини. Неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження, проживає з позивачем, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. У квартирі створені умови для проживання дочки, наявні необхідні меблі і побутова техніка, обладнано окрему кімнату. [PERSON] займається розвитком і вихованням дочки, приймає активну участь у житті дитини. Просила поновити батьківські права відносно її неповнолітньої дочки, [PERSON] , 2005 року народження. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно її дочки, [PERSON] , 2005 року народження. Зазначеним рішенням встановлено ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини з усіх видів її доходу заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала акт оцінки потреб сім`ї, акт обстеження умов проживання, характеристику з місця роботи та характеристику з навчального закладу дочки. Зазначені докази є недостовірними, недостатніми та жодним чином не свідчать про позитивні зміни у поведінці позивача. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дочки станом на 01 серпня 2021 року становить 157\~465 грн. 54 коп. [PERSON] зловживала алкогольними напоями і тютюнопалінням, вихованням дочки не займалася, вела аморальний спосіб життя. Позбавлення позивача батьківських прав було зумовлено саме її поведінкою і загрозою, яку вона та її співмешканці становили для дитини. У 2014 року позивач почала проживати з чоловіком, який був раніше засуджений, зловживав алкоголем і наркотиками, а також належав до секти. Після позбавлення її батьківських прав вона жодної участі в житті дитини не приймала, школу не навідувала, не займалася вихованням, не забезпечувала дитину. У липні 2015 року він був змушений продати гараж, розташований у дворі будинку, оскільки позивач влаштувала у ньому «притон». Квартира, в якій проживає позивач, малопридатна для проживання дитини, комунальні послуги не сплачуються, загальна заборгованість зі сплати комунальних послуг станом на 05 жовтня 2021 року складає 98\~643 грн. 22 коп., у зв`язку з чим квартиру від`єднано від газо- та електропостачання. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю з дитинства. У 2017 році її було переведено на навчання до спеціалізованого навчального закладу, де вона навчалася до 2021 року. Після переведення на навчання до інтернату дочка виявила бажання проживати з бабою, [PERSON] , - матір`ю позивача. З цього часу стосунки між ним і дочкою почалися погіршуватися і переросли в неприязні. Після смерті [PERSON] у березні 2019 року доньці дозволили навідувати позбавлену батьківських прав матір, хоча [PERSON] не виявляла бажання проживати і спілкуватися з матір`ю, яку на той час було засуджено за зберігання наркотиків. Також вона проживала з чоловіком, батьком її другої дитини, якого засуджено за грабіж. З метою влаштування дочки в закритий навчальний заклад у грудні 2019 року відповідач подав заяву про позбавлення його батьківських прав, до якого позивач не буде мати доступу та її негативний вплив на дитину буде відсутній. У липні 2021 року до нього зателефонував [PERSON] вітчим позивача, з пропозицією добровільно відмовитися від аліментів, оскільки йому з позивачем необхідно продати дачу, на яку державним виконавцем було накладено арешт через заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів. Під впливом позивача [PERSON] почала палити, має доступ до цигарок і алкоголю, контроль з боку дорослих відсутній. Співмешканець позивача, [PERSON] , засуджений вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, офіційно не працює, перебуває на обліку у нарколога. [PERSON] з березня 2016 року не працює, отримує соціальні виплати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які припиняться у січні 2022 року. Правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник органу опіки і піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дочки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі ј частини з усіх видів її доходу заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 40). Згідно з розрахунком заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2021 року складає 157\~465 грн. 54 коп. (а.с. 52). Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року [PERSON] було засуджено до одного року позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на один рік (а.с. 109-112). 04 вересня 2017 року [PERSON] у своїй заяві, посвідченій приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. і зареєстрованій в реєстрі за № 1575, відмовився від батьківських прав відносно своєї дочки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з [PERSON] на утримання дочки, [PERSON] , аліменти щомісячно у розмірі ј частини з усіх видів його доходу заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини, відкритий в Державному ощадному банку (а.с. 115-116). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно зі ст.\~18\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У статті 7\~СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.ч. 1-4 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст.\~155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст.\~155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Статтею 169\~СК України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Згідно з відомостями з ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області у період часі з 01 січня 2014 року по 13 липня 2021 року позивач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 175-1, ст. 178 КУпАП, та за вчинення кримінальної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Також на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 06 жовтня 2020 року наявні обмеження позивача у праві користування зброєю і керування транспортними засобами (а.с. 87-91). Також суд враховує, що до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування про доцільність поновлення [PERSON] у її батьківських правах відносно її неповнолітньої дочки стороною позивача надано не було. Разом з тим, суд не приймає до уваги надану позивачем характеристику зі свого місця роботи, оскільки зазначена інформація жодним чином не дає підстав дійти висновку про те, що вона змінила своє ставлення до виховання неповнолітньої дочки, а лише відображає ставлення позивача до виконання нею посадових обов`язків працівника. Окрім цього, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 157\~465 грн. 34 коп. спростовує твердження позивача, що вона змінила своє ставлення до виконання обов`язків з утримання дитини. Зокрема, за період з 01 січня 2019 року по 01 серпня 2021 року [PERSON] аліменти на утримання дочки не сплачувалися. Згідно з\~приписами ч.ч.\~1-3\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позбавлення батьківських прав має безстроковий характер. Хоча сімейні правовідносини в цьому випадку припиняються, закон дозволяє можливість поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, спонукається тим самим до виправлення. Зв`язки її з дитиною не припиняються, вона може просити про побачення з дитиною, зобов`язана утримувати її. Прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав має бути підтверджено такою їх поведінкою та способу життя, які б свідчили про те, що відбуваються істотні зміни, щоб суд міг особисто упевнитися, що той з батьків, якого він позбавляв батьківських прав, став іншою людиною, з іншими поглядами на батьківські права та обов`язки, що він може стати або став взірцем для своєї дитини. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про поновлення батьківських прав є передчасним і поновлення позивача у батьківських правах щодо її неповнолітньої дочки на теперішній час не відповідає інтересам дитини. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав у відношенні до його неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що відповідача було поновлено в батьківських правах стосовно його неповнолітньої дочки, судові надано не було. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. За таких обставин, позов має бути пред`явлений до належної особи, яку призначено опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , або відповідного державного органу. З урахуванням зазначеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed