Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У жовті 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6271, вчинений приватним нотаріусом Харою Наталією Станіславівною від 19 лютого 2020 року щодо звернення стягнення на предмет Кредитного договору № 014-03500-070813 від 07.08.2013 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6271 від 19.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» у сумі 39792,60 грн. Виконавче провадження № 61633122 з примусового виконання вказаного виконавчого напису відкрито 23.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівно, постанова про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату 10.10.2020 року направлені для виконання за місцем роботи [PERSON] - до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД». При цьому загальна сума боргу 44560,86 грн. В подальшому постановою про розшук майна боржника від 08.07.2021 року виконавець оголосила в розшук автомобілі. Позивач вказує, що 24.11.2012 року під час роботи в торгівельному павільйоні сталася крадіжка його сумки, в якій знаходилися паспорт громадянина України, водійське посвідчення, технічний паспорт на авто, посвідчення помічника депутата тощо. Про що є довідка з Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 26.11.2012 року. Згідно Витягу з кримінального провадження № 12012030020000010, ним була подана заява, яку 21.11.2012 року внесено до ЄРДР. Фабулою постанови про відкриття Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ м. Дніпропетровська Дніпропетровської області кримінальної справи є інформація про злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме: «21.11.2012 року о 13 год. 30 хв. Невідома особа, шляхом вільного доступу з торгівельного контейнеру, розташованого по [ADDRESS] таємно скоїла крадіжку майна, яке належить [PERSON] , на суму 950 грн.». Новий паспорт на своє ім`я я отримав 03.12.2012р. Позивач вказує, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню оскільки заяву № 014-03500-070813 від 07.08.2013 року він не підписував (порушення ст. 207, ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України), з чого слідую, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами - не переконався в належності та достовірності поданих відповідачем документів (в наявності підпису позивача на вказаній вище заяві). Отже, вважаю виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Враховуючи все вищевикладене, вважаю, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 6271 приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни від 19.02.2020 року, щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» у сумі 39792,60 гривень, вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Раніше представником позивача було надано заяву відповідно до якої просив задовольнити позовні вимоги та судове засідання провести без участі позивача та його представника. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за Кредитним договором № 014-03500-070813 від 07.08.2013 року, укладеним ним/нею із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019 - КА, укладеного 02 жовтня 2019 року, на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД»,- Стягувач. Строк платежу за Кредитним договором № 014-03500-070813 від 07.08.2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.07.2018 року по 12.11.2019 року. Сума заборгованості складає 39792,60 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 29892,60 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 9900, 00 гривень (а.с. 15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. від 23.03.2020 року на підставі виконавчого напису №6271 від 19.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61633122 (а.с. 8-9). Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2016 року за № 204/4879/16-ц в задоволенні позовної заяви ТОВ «Дата Майнінг Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості (кредитний договір № 500400703 від 08.08.2013 року) -відмовлено (а.с. 11-13). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вказано, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, судом встановлено, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2016 року, що має преюдиційне значення для даної справи, що у [PERSON] було викрадено паспорт громадянина України, новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] був виданий [PERSON] 03 грудня 2012 року Красногвардійським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області. Кредитний договір між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та особою, яка скористалась втраченим паспортом [PERSON] , був укладений 08.08.2013 року. Проте, паспорт, по якому був укладений кредитний договір мав серію АК №342774 та з нього вбачається, що це інша особа, а не [PERSON] . Під час, розгляду даної справи, відповідачем також не надано суду оригіналу кредитного договору для огляду. Договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором, які укладалися між фінансовими компаніями, суду, також, не надані. Однак, ТОВ «Фінансова Компанія «АЛАНД» звернулося до приватного нотаріуса, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, заборгованості за комісією, та відсотками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення. Перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд приходить до висновку, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Однак, матеріали справи не містять письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, адресованої позичальнику, а також не містить документального підтвердження вручення зазначеної вимоги позивачу, не надано таких документів і суду. Отже, встановлені фактичні обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що нотаріус, підтверджуючи наявність у кредитора права на стягнення грошових сум з [PERSON] шляхом вчинення виконавчого напису, не з`ясував факт безспірності заборгованості на підставі поданих кредитором документів та умови застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved