Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, згідно договору купівлі-продажу від 20 квітня 2021 року, який посвідчений\~приватним нотаріусом\~Красилівського районного\~нотаріального округу\~Хмельницької області\~за №\~234,він\~є співвласником\~квартири [ADDRESS] . В вказаній квартирі також зареєстрований син колишнього власника квартири [PERSON] , який вселився та проживав у квартирі, як член сім`ї власника та набув право користування житлом. Відповідач не знявся з реєстрації у даній квартирі, будучи зареєстрованими у ній як член сім`ї, до моменту продажу квартири відповідач не проживав у ній понад 5 років, та станом на дату звернення до суду у ній не проживав, не проявляє будь-якого інтересу щодо неї, не приймає будь-якої участі у її утриманні, в квартирі відсутні його речі, відповідач не заперечує проти зняття його з реєстрації у вказаній квартирі, проте самостійно звертатися до компетентних органів не бажає, а тому, на підставі ст.ст. 319, 383, 391 ЦК України просив визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутнім, просив суд розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку, відзив на позов не подав. Враховуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20\~квітня 2021\~року [PERSON] разом з [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . З довідки № 5210 від 13 вересня 2021 року виданою реєстраційним відділом Красилівської міської ради Хмельницької області, вбачається, що в даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Згідно акту\~обстеження житлового\~приміщення (квартири)\~від 30\~листопада 2021\~року комісія\~встановила,\~що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] ,\~речей,\~іншого майна,\~які належать\~ [PERSON] \~оглядом не виявлено. Згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] відповідач [PERSON] в вищезазначеній квартирі не проживає. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 статті 10 ЦПК і статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10). Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Повага до права людини на житло закріплена також у\~статті 8 Європейської Конвенції з прав людини\~і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення ЄСПЛ у справі\~\~Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Згідно зі\~статтею 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою\~статті 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої\~статті 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи\~ втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.\~401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивач є співвласником квартири [ADDRESS] і відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України, а позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено повністю, а тому з [PERSON] на його користь підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved