Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

16 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), в якому просив зобов`язати ПАТ «Київенерго» належним чином виконати свої зобов`язання за договором від 01 грудня 2015 року №024069100500200 та скоригувати належні нарахування вартості спожитих послуг. Стягнути з ПАТ «Київенерго» моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В обґрунтування позову, позивач вказував на те, що в квартирі [ADDRESS] встановлений теплолічильник. Станом на жовтень 2017 року (початок опалювального сезону) показник квартирного лічильника становить 25,2412 MWh.. Станом на 16 лютого 2018 року показник становив ті самі показники, що свідчить про те, з жовтня 2017 року до січня 2018 року тепло в квартирі не споживалось. Позивач указував, що він щомісяця подавав покази лічильника, однак відповідач щомісяця надсилає надумані показники та нараховує борги. Такими діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 грн. На підставі викладеного позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Оболонського Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року справу передано до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] від 06 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 28 грудня 2018 року від КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що [PERSON] не вказує, що пов`язує його з квартирою [ADDRESS] , оскільки договір за цією адресою договір на централізоване постачання теплової енергії та гарячої води укладено з [PERSON] . У позовній заяві позивач не вказав, яким чином договірні відносини ПАТ «Київенерго» з [PERSON] могли завдати йому моральної шкоди. До позовної заяви позивач не додав доказів, якими підтверджується, що саме діями ПАТ «Київенерго» йому було завдано моральну шкоду. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року у зв`язку зі смертю судді [PERSON] справу передано на повторний авторозподіл. 09 лютого 2022 року справу передано судді Бусик О.Л. Ухвалою судді від 11 лютого 2022 року справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Суд установив, що згідно з квитанціями для сплати за послуги з постачання гарячої води та за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] ПАТ «Київенерго» надає послуги з постачання гарячої води та послуги з централізованого опалення. Мешканцем за вказаною адресою є [PERSON] 28 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, в якій просив відкоригувати розрахунки для сплати за послугу централізованого палення за листопад та грудень 2017 року, виходячи з показників лічильника тепла: 25,410MWh (за винятком урахування опалення місць загального користування). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягає у неправомірному нарахуванні заборгованості за послуги з централізованого опалення. Йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 20 000 грн. На підтвердження своїх доводів про завдання йому моральної шкоди позивач надав виписку з історії хвороби від 27 березня 2017 року. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, справи судом першої інстанції, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма міститься і в частині першій статті 4 чинного ЦПК України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач є власником або користувачем квартири [ADDRESS] , тому підстави вважати, що зазначена у квитанціях, які надає позивач, про сплату за послуги з централізованого постачання опалення заборгованість порушує його права, свободи та інтереси відсутні. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Ураховуючи те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що саме діями відповідача йому було завдано моральну шкоду слід дійти висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed