Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаззбут», про захист прав споживачів. Позов обґрунтований тим, що позивачі зареєстровані та мешкають у багатоквартирному будинку [ADDRESS] . Позивачі є побутовими споживачами природного газу, житлові приміщення яких обладнанні лише однією газовою плитою для приготування їжі. При цьому вони ведуть розрахунки за спожитий газ відповідно до норм, встановлених діючим законодавством України, до встановлення у житлових приміщеннях лічильників газу. З серпня 2017 року з наданих ТОВ «Запоріжгаззбут» платіжних документів позивачі дізналися про те, що норми споживання природного газу значно зросли. В звязку з чим, позивачі звернулися до ТОВ «Запоріжгаззбут» та до ПАТ «Запоріжгаз», з якими у них укладені договори про приєднання до газової мережі щодо незаконного нарахування підвищеної плати за газ. Працівники ПАТ «Запоріжгаззбут» на усні звернення повідомили, що вони являються лише постачальниками газу населенню і приймають плату за нього. Визначенням об`єму спожитого газу побутовим споживачам займається АТ Запоріжгаз», який подає відповідні дані до ТОВ «Запоріжгаззбут», і вони виставляють рахунки. АТ «Запоріжгаз» на усні звернення позивачів повідомив, що на багатоквартирний будинок, в якому мешкають позивачі, встановлений загальнобудинкоий вузол обліку газу (ЗВОГ). Відповідно до його показів і проходить нарахування спожитого газу на кожне житлове приміщення, по кількості зареєстрованих в ньому осіб. Тобто, ЗВОГ фіксує загальний обєм газу, який поступив в газову мережу будинку, потім від нього віднімаються показання житлових приміщень, в яких встановлені індивідуальні лічильники газу, і отриманий обєм рівномірно розподіляється між всіма зареєстрованими в житлових приміщеннях особами. Крім того, ПАТ «Запоріжгаз» повідомив, що відповідно до програми розвитку газорозподільної мережі м. Запоріжжя, яка прийнята рішенням ПАТ «Запоріжгаз» і затверджена НКРЕКП, Кодексу ГРМ та\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~на їх багатоквартирний будинок було заплановано та встановлено ЗВОГ замість лічильників газу в кожне житлове приміщення. Позивачі мають право встановити у житлові приміщення лічильники газу за свої кошти, а за кошти відповідача це зроблено не буде. Виходячи з цього позивачі змушені платити за газ, який споживають не фактично, а за частку загального об`єму газу, який споживається всіма споживачами багатоквартирного будинку. В місті Запоріжжя є багато житлових багатоквартирних будинків, де власникам житлових приміщень, які відносяться до їх групи споживання, вже встановлені індивідуальні лічильники газу і продовжують встанавлюватися. Також ніяких договорів щодо сплати за газ відповідно до показань ЗВОГ між позивачами та ПАТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаззбут» не укладалося. ЗВОГ, який встановлений на багатоквартирний будинок, складається з металевої шафи, яка прикріплена анкерними болтами до стіни багатоквартирного будинку, та вузла обліку газу з додатковими пристроями. Крім цього, при встановленні даного загально будинкового лілчільника газу ПАТ «Запоріжгаз» правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз» повністю змінив конструкцію інженерної мережі газопостачання (газову трубу). Позивачі вважають, що дії відповідача щодо прийняття рішення про обєднання побутових споживачів багатоквартирного будинку, в якому позивачі є власниками житлових приміщень, та співвласниками всіх інженерних мереж, ЗВОГ, не включення багатоквартирного будинку в перелік будинків, де повинні бути встановлені індивідуальні лічильники газу, порушує законні права позивачів як побутових споживачів природного газу. Позивачі просять визнати за позивачами право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»; визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про об`єднання споживачів будинку [ADDRESS] до плану розвитку газорозподільної системи м.Запоріжжя по встановленню загально будинкового вузла обліку природного газу; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної ситеми «Запоріжгаз» відповідно до ст..6 Закону України «Про комерційний облік природного газу» зобовязаний за свій рахунок у термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, зобов`язати АТ Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Запоріжжя, шляхом включення будинку [ADDRESS] до переліку багатоквартирних будинків, де повинні бути встановлені лічильники газу в кожне житлове приміщення побутових споживачів\~власників житлових приміщень; зобов`язати АТ Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити демонтаж об`єкта газорозподільної системи\~вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металевою шафою, який встановлений на газовій мережі будинку [ADDRESS] ; зобов`язати АТ Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» після демонтажу обєкту газорозподільної мережі\~загально будинкового вузла обліку газу\~здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку [ADDRESS] , привівши її у попередній стан, який існував до встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу; зобов`язати АТ Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996 року Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3 м.куб., а також провести перерахунок плати за спожитий природний газ позивачам з серпня 2017 року, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач-1 АТ «Запоріжгаз» надав відзиву на позовну, заперечував можливість задоволення позовних вимог, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві. На виконання вимог\~ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467-VI від 08.07.2010 р. (який був чинний до 01.10.2015 р.) з 01 липня 2015 р. здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. В розумінні Закону України «Про ринок природного газу» АТ !Запоріжгаз» серед суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується ак Оператор Газорозподільної системи (Оператор ГРМ). У відповідності до ст..38 Закону права та обов`язки Оператора ГРМ визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а аткож договором розподілу природного газу. Також на виконання Закону України № 329-VІІІ від 09.04.2015р. НКРЕКП своєю Постановою від 30.09.2015р. № 2494 затвердила Кодекс газорозподільних систем, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за № 1379/27824. Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умовами забезпечення: 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу. Пункт 2 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначає, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2498 (типовий договір розподілу природного газу). Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається (пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,642 Цивільного Кодексу України\~за формою Типового договору розподілу природного газу. Пункт 5.2 Типового договору розподілу природного газу зазначає, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічільника газу), визначеного в заяві-проєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. У відповідності до вказаного в березні 2016 року АТ «Запоріжгаз» було сформовано та направлено споживачам позивачам, які отримували технічний доступ до ГРМ, об`єкти яких за адресою: буд. [ADDRESS] у встановленому законодавством порядку було підключено до газорозподільної системи АТ «Запоріжгаз», Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу. Відповідно до персоніфікованих даних заяв-приєднання, споживачам-пгозивача, як об`єктам ринку природного газу було присвоєно персональні ЕІС-коди, а облік постачання (розподілу) природного газу на об`єктах споживачів здійснювався розрахунковим методом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про норми споживання природного газу у разі відсутності газових лічильників». Споживачі протягом 2016-2022 років здійснювали оплату спожитого ними природного газу на підставі наданих їм з боку його постачальника ТОВ «Запоріжгаз збут» відповідних рахунків за послуги з газопостачання. За приписами законів, що діяли на момент встановлення загальбнобудинкового лічильника, не закріплено за зеб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу не відповідній території, обов`язку з встановлення споживачам категорії населення саме індивідуальних лічільників газу (кожному споживачу окремо в кожну квартиру) і що це є виключно єдиним заходом, яким забезпечується населення даної категорії лічильниками газу. Споживачу, як власнику квартири або будинку, надано право на встановлення індивідуального (квартирного лічильника) окремо на квартиру або будинок але з ініціативи останнього і за його власні кошти у випадку його незгоди розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку. Фінансування споживачем таких заходів може бути здійснено з будь-яких джерел не заборонених законом, а роботи з встановлення лічільтника газу не відносяться до конкурентного ринку та можуть встановлюватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідні дозволи. Посилання позивачів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17, провадження № 347цс18 не спроможні, оскільки будинок позивачів на час виникнення спірних відносин вже був обладнаний загальнобудиноковим вузлом обліку газу. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача-2 ТОВ «Запоріжгаззбут» заперечив можливість задоволення позовних вимог, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві. На виконання вимог\~ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467-VI від 08.07.2010 р. (який був чинний до 01.10.2015 р.) з 01 липня 2015 р. здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. У зв`язку з цим з 01 липня 2015 року АТ Запоріжгаз» виконує функції з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу відповідно до отриманої ліцензії серія АЕ № 642479 та є оператором газорозподільної системи. Також на виконання Закону України № 329-VІІІ від 09.04.2015р. НКРЕКП своєю Постановою від 30.09.2015р. № 2494 затвердила Кодекс газорозподільних систем, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за № 1379/27824. Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умовами забезпечення: 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу. Пункт 2 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначає, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2498 (типовий договір розподілу природного газу). Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається (пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,642 Цивільного Кодексу України\~за формою Типового договору розподілу природного газу. Пункт 5.2 Типового договору розподілу природного газу зазначає, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічільника газу), визначеного в заяві-проєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. З 01 липня 2015р. ТОВ «Запоріжгаззбут» отримало ліцензію (дата прийняття рішення про переоформлення № 2247 від 01.09.2015р.), на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за врегульованим тарифом на території м.Запоріжжя ьа Запорізької області (крім м.Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району) усім категоріям споживачів, крім підприємств теплоенергетики. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) своєю Постановою від 30.09.2015 року № 2496 затвердила Правила постачання природного газу, яка зареєстрована в Мінюсті 06.11.2015р. за № 1382/27827. Правила постачання природного газу регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи/газотранспортної системи. Як встановлено п.13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжноми документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих дняв з моменту отримання споживачем цього рахунку (п.14 Правил постачання природного газу). Таким чином, ТОВ «Запоріжгаззбут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання. Позивачами не наведено жодного факту порушення чинного законодавства України зі сторони ТОВ «Запоріжгаззбут». Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Позивачі зареєстровані та мешкають у багатоквартирному будинку [ADDRESS] і є споживачами з отримання послуг газопостачання. На житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлений комерційний вузол обліку газу. Вузол обліку прийнято до експлуатації за відсутності представника споживача (споживачів). Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 2 квітня 2015 року № 1183 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Запоріжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району) у зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», терміном дії з 14.04.2015 по 13.04.2020. Згідно з розділом 1 плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки, затвердженої Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року передбачено встановлення єдиного вузла обліку газу для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками. Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Згідно з частиною першою\~статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»\~держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом\~статті 21 цього Закону\~права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої\~статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у\~статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої\~статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга\~статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах як доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені\~Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. ПАТ «Запоріжгаз» є оператором ГРМ. Згідно з положеннями\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.) Тобто цією статтею визначено обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Відтак, відмова ПАТ «Запоріжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові\~№ 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17). Позивачі є споживачами природного газу, а відповідач-1 - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей\~633,\~634,\~641\~та\~642 ЦК України\~на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунку Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у\~Законі України «Про ринок природного газу»\~та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Відповідно до вимог\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки позивачі виконували свій обов`язок зі сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем були здійснені, суд вважає, що вимоги\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.\~\~ Відповідно до гл. 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора газорозподільної системи. У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620. Відповідно до частини першоїстатті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку»\~управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до абзацу п`ять-шість п.4 Тимчасового положення № 620, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Передбачене договірне врегулювання не було здійснено з відповідним балансоутримувачем багатоквартирного будинку (управителем). Суду не надавалися укладені договори на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу. Акт приймання в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу не містить підпису представника споживача (споживачів). Газопостачання є видом комунальної послуги за змістом ч. 1 ст.\~1 та п. 1 ч. 1 ст.\~13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а засіб обліку визначає кількісні та або якісні показники такої послуги, і саме для споживача встановлено обовязок забезпечувати доступ до свого приміщення для огляду засобу обліку положеннями. Встановлення замість індивідуальних (квартирних) лічильників за змістом п. 5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку передбачає інший порядок визначення обсягів споживаннярозподілу плати згідно з показами загальнобудинкового лічильника пропорційно між споживачами в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що за відсутності згоди кожного із споживачів на такий розрахунок не тільки порушує приписи ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», але й є несумісним із встановленим п.5 ч.1 ст.30\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» принципом відповідності оплати житлово-комунальної послуги її кількості. Таким чином встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання обєму газу, який насправді не використовувався споживачем. У випадку не встановлення у побутового споживача індивідуального лічильника відбувається математичний розрахунок спожитого газу між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку. Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови отримання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. За вказаних обставин суд встановлює порушення прав позивачів як споживачів з боку відповідача в частині встановлення загально будинкового вузлу обліку газу, оскільки його односторонні дії зі встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу без погодження зі споживачами призводять до невідповідності умов договору на постачання природного газу між споживачем та постачальником, в той час коли кошти мають сплачуватися споживачем тільки за той газ, який дійсно був спожитий. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає правильним обраний спосіб захисту позивачами щодо демонтажу загальнобудинкового вузлу обліку газу як припинення дії, що порушує права позивачів та відновлення становища, що існувало до порушення. Звертаючись до суду, позивачі просили здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з серпня 2017 року на підставі норм, які встановлені\~Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників», а в подальшому просили здійснити такий перерахунок з урахування\~постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019р. Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року, визнано протиправною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204. Постанова Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. "Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників"\~втратила чинність 08.02.2019 року. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»\~(в редакції від 30.03.2019 року), норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу втратили чинність на підставі\~Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 13 лютого 2019 року, яка набула чинності 30 березня 2019 року «Про відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609», відновлено дію\~постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27 лютого 2019 року, яка набула чинності 07 березня 2019 року «Питання споживання природного газу» затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком. Установлено, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї\~постанови, здійснюється з 9 серпня 2018 року; не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності\~постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"\~(Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958). З огляду на викладене суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягають задоволенню вимоги про визнання неправомірними дій АТ «Запоріжгаз» щодо збільшення об`ємів (обсягів) розподіленого газу з серпня 2017 року, а також вимоги про зобов`язання АТ «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях - квартирах позивачів за період з серпня 2017 року по день ухвалення судового рішення, але такий прерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства. Також судом встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 28.05.2015р. №1652, ТОВ «Запоріжгаз збут» в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015р., тому на даний час, а також на час виникнення спірних правовідносин, є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Запоріжжя. АТ «Запоріжгаз» забезпечує розподіл природного газу, а ТОВ «Запоріжгаз збут» - постачання природного газу. Оскільки позивачам нараховується оплата за природний газ саме постачальником в особі ТОВ «Запоріжгаз збут» і суд, вирішуючи дану справу, прийшов до висновку про необхідність проведення перерахунку об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях позивачів відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період, то підлягають задоволенню і позовні вимоги, заявлені до відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо перерахунку плати за спожитий газ за послуги газопостачання відповідно із діючих протягом вказаних періодів норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких\~\~не встановлені індивідуальні газові лічильники. Таким чином вимоги позивачів до ТОВ «Запоріжгаз збут» про проведення перерахунку плати за спожитий природний газ за вказаний вище період, тобто з серпня 2017р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивачів про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками та зобов`язання АТ «Запоріжгаз» встановити в їх квартирах індивідуальні лічильники газу, суд виходить з наступного. Дані правовідносини були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18). Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Зміст\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання. Стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Отже на відповідача АТ «Запоріжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку не споживачів є неправомірним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Запоріжгаз» від свого обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів. На думку суду такий спосіб захисту не суперечить закону, відповідає інтересам позивачів, змісту порушеного права, характеру його порушення, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав. Водночас вимога позивачів щодо встановлення індивідуальних лічильників газу із визначенням дати, а саме до 01.01.2021 року на вимогах закону не ґрунтується, так як\~статтею 18 ЦПК України\~передбачена обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили. На підставі викладеного позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1\~ст.141 ЦПК України). Згідно з пп.2 п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.). Згідно з ч.3\~ст.6 вказаного Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно зі ст.7 Закону, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених\~статтею 4 цього Закону\~за подання позову немайнового характеру. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачі у справах про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави пропорційно задоволеної частини вимог. Таким чином у дохід держави необхідно стягнути судовий збір: з АТ «Запоріжгаз» за задоволення двох позовних вимог немайнового характеру за кожного позивача в сумі 25802,40 грн. (992,40 грн. х 2 х 13); з ТОВ «Запоріжгаз збут» за задоволення вимоги немайнового характеру за кожного позивача 12901,20 грн. (992,40 грн. х 13). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved