Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 7 грудня 2002 року на Криворізькій універсальній товарній біржі бло укладено біржовий контракт, за яким його батьки, [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який був неповнолітнім, кв. [ADDRESS] (загальна площа 61,60 кв. м., житлова площа 41,80 кв. м.), після чого право власності батьків позивача було на вказану квартиру зареєстровано в Криворізькому БТІ. Додавав, що після укладення вказаного договору його батьки передали покупцям обумовлену угодою суму грошей, а відповідачі передали позивачам вказане житлове приміщення із усією технічною документацією. У момент укладення вказаної угоди нотаріального посвідчення біржового контракту не вимагалось. При цьому вказував, що незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення біржового контракту сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконавши умови угоди. При цьому [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , спадщину після смерті яких прийняв позивач. На підставі переліченого просив суд визнати біржовий контракт від 7 грудня 2002 року щодо придбання кв. [ADDRESS] дійсним. Позивач та його представник, адвокат Ярошевська С. В., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до біржового контракту № 001/1212-Н від 7 грудня 2002 року вбачається, що на Криворізькій універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] (загальної площі 61,60 кв. м, житлової площі 41,80 кв. м), за яким [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказану квартиру за 1700 грн. Вказана угода була зареєстрована в Криворізькому БТІ реєстр № 295 від 20 грудня 2002 року, внаслідок чого кв. [ADDRESS] (загальної площі 61,60 кв. м, житлової площі 41,80 кв. м) на праві власності рахувалась за [PERSON] та [PERSON] на підставі біржового контракту № 001/1212-Н від 7 грудня 2002 року, що також підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 20 квітня 1987 року, актовий запис № 592, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим 18 жовтня 2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1676, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . На підставі свідоцтва про смерть, видного 17 липня 2020 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1103, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до інформації заповіту від 31 січня 2019 року, за яким [PERSON] заповідав все належне йому майно [PERSON] , витягів про реєстрацію у спадковому реєстрі, а також постанов нотаріусу від 13 грудня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна своїх померлих батьків, [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004 року ЦК України (в редакції 2003 року), тому за п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України (в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року. Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У ст. 8 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. На підставі переліченого вбачається, що положення ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни. Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] від 7 грудня 2002 року, сторонами за яким були громадяни, укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Натомість, враховуючи встановлені обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає доведеним, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] за біржовим контрактом № 001/1212-Н від 7 грудня 2002 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору. На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Також відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , який був зареєстрований на Криворізькій універсальній товарній біржі 7 грудня 2002 року, та відбувся між [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, як покупцями, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, з іншого боку.

Outcome: approved