Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Буринської міської ради Сумської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, який мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 24.12.1999 року за реєстр. №1753. Квартира знаходиться в одноповерховому будинку квартирного типу. Після придбання квартири він здійснив деякі прибудови, перепланування та розширення квартири і звернувся до Буринської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації в БТІ з врахуванням здійснених прибудов. В 2001 році Буринською міською радою було надано дозвіл на виготовлення технічної документації в БТІ на квартиру та було здійснено інвентаризацію квартири, внесені відповідні зміни до технічної документації та складений новий план квартири станом на 22.05.2001 року. Цього ж року з метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно він звернувся до реєстраторів які повідомили, що він повинен ввести в експлуатацію самочинне будівництво шляхом звернення з відповідним пакетом документів до Управління Державної архітектурної інспекції у Сумській області. Звернувшись до УДАБІ у Сумській області він отримав відповідь в якій йому рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Крім того, ним було замовлено і проведено технічне обстеження квартири, за результатами якого складено Звіт та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. В жовтні 2021 року він звертався до Відділу архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та комунального майна апарату виконавчого комітету Буринської ради Сумської області та отримав відповідь, що зазначений відділ не має повноважень виконувати роботи з проведення технічного обстеження нерухомого майна, оскільки не мають відповідних кваліфікованих спеціалістів, які б мали відповідний кваліфікований сертифікат. В грудні 2021 року було підготовлено звіт про оцінку нерухомого майна житлової з-кімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до якого вартість квартири складає 82200 грн. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати за ним право власності на самочинне збудоване нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , змагальною площею - 71,9 кв. м, в тому числі житловою 43,7 кв. м. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 27.01.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що належна позивачу квартира знаходиться в одноповерховому будинку квартирного типу, кожна квартира якого має окремий вхід та окреме огороджене подвір`я, а тому визнання за позивачем права власності на квартиру не порушить прав та інтересів власників інших квартир будинку. Також, представник позивача підтвердила, що земельна ділянка, на якій розташований будинок перебуває в комунальній власності Буринської міської ради, однак порядок користування нею між власниками квартир, ні договором, ні рішенням суду, не встановлювався. Для здійснення прибудов до квартири земельна ділянка [PERSON] також не виділялась. Від представника відповідача Буринської міської ради - Дериземлі В.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника та відсутність заперечень по суті поданої позовної заяви. Заслухавши доводи представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даній справі суд не вбачає законних підстав для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 24.12.1999 року нотаріусом Буринської держконтори Черниш Д.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1753, [PERSON] придбав однокімнатну квартиру під номером вісім, розташовану в одноповерховому будинку, загальною площею 32,9 м.кв., житловою площею 12,4 м.кв., сарай - М із цегли, Ѕ сіней - «а» дощаті, 1/8 огорожі - дощата, 1/8 підвалу -ПГ із цегли, розташовані в будинку під номером - 7, [ADDRESS] (а.с.7). Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого 1995 року, на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована в Конотопському МБТІ на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записана у реєстрову книгу за №21, квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з: однієї кімнати, жилою площею, 12,4 кв.м., кухні площею 14,3 кв.м., коридору 6,2 кв.м., загальна площа квартири 32,9 кв.м. (а.с.9-11). Із письмової відповіді Буринської міської ради №170 від 12.03.2000 року на звернення [PERSON] слідує, що виконком міської ради не заперечує проти виготовлення технічної документації в БТІ на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно технічного паспорту на квартиру від 12.11.2021 року, виготовленого ТОВ «Перше БТІ» на замовлення [PERSON] , за адресою [ADDRESS] розташований житловий будинок квартирного типу, квартира [ADDRESS] у вказаному будинку складається з коридору площею 2,6 кв.м, коридору площею 10,0 кв.м, житлової кімнати площею 12,4 кв. м, житлової кімнати площею 15,5 кв.м, житлової кімнати площею 15,8 кв.м, кухні площею 12,8 кв.м, ванни площею 2,8 кв.м. Загальна площа квартири складає 71,9 кв.м, житлова площа 43,7 кв.м, а допоміжна (підсобна) площа 28,2 кв.м (а.с.12-14). 09.09.2021 року [PERSON] звернувся із заявою до Управління Державної архітектурної інспекції у Сумській області з проханням надати роз`яснення щодо узаконення самовільної прибудови до квартири [ADDRESS] (а.с.15) На вказану заяву 09.09.2021 року Управлінням Державної архітектурної інспекції у Сумській області Кудрявському В.І. надано письмову відповідь, відповідно до якої останньому роз`яснено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме майно (а.с.16). Відповідно листа відділу архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та комунального майна апарату виконавчого комітету Буринської ради Сумської області від 18.10.2021 року [PERSON] повідомлено, що згідно Закону України «Про архітектурну діяльність», послуги із складання звіту про технічне обстеження нерухомого майна відносяться до видів робіт, виконавці яких проходять професійну атестацію, тобто суб`єкти господарювання, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат на виконання робіт, мають відповідних кваліфікованих спеціалістів, які б мали відповідний кваліфікований сертифікат. Відділ архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та комунального майна апарату виконавчого комітету міської ради не має повноважень виконувати роботи з проведення технічного обстеження нерухомого майна (а.с.17). 08.12.2021 року на замовлення [PERSON] ПП «Суми-Южана» складено звіт 01-12/12-2021 про проведення технічного обстеження квартири [ADDRESS] за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.18-24). 28.12.2021 року ТОВ «Антей Колсалтинг Груп» на замовлення [PERSON] складено звіт про оцінку нерухомого майна - житлова 3-кімнатна квартира, загальної площею 71,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно якого ринкова (оціночна) вартість об`єкта оцінки складає, без ПДВ: 82200 грн. (а.с.25-36). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. У відповідності до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Наведене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 29.01.2020 року у справі № 822/2149/18. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними. При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України). Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 209/3664/15-ц (провадження № 61-1284св18) У пунктах 12-16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 р. № 6 роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі-продажу земельної ділянки, оренди, міни. Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред`явлення позову до суду, так і після цього. Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права. Отже, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно з вимогами ст.ст.5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Контроль за додержанням законодавства та містобудівної документації при забудові територій здійснюють виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад. Вказані повноваження виконавчих комітетів місцевих рад передбачені ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.14 Закону України «Про основи містобудування». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об`єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд. Однак, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача відповідних дозвільних документів на проведення будівельних робіт з переобладнання квартири шляхом добудови. Також, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували виникнення у позивача у порядку, передбаченому законом, права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій ним було здійснено прибудову до квартири. За наведеного, об`єкт нерухомого майна, який виник внаслідок проведеної позивачем прибудови до квартири, є самочинним будівництвом. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діє на даний час) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Як встановлено судом, згідно звіту про проведення технічного обстеження вищезазначеної реконструйованої квартири, клас наслідків (відповідальності) об`єкта квартири - СС1 (належить до об`єктів з незначними наслідками). Згідно пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, зі змінами, внесеними постановою КМУ від 27.03.2019 року № 367 (далі - Порядок) у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Згідно пунктів 18, 19, 20, 21 Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. У разі подання декларації через електронний кабінет перевірка повноти даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру під час її заповнення замовником. Реєстрація декларації шляхом внесення до реєстру даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично у день її надходження. У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду. Однак у матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] було подано до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та було отримано рішення такого органу про повернення декларації. Наявний у матеріалах справи лист Управлінням Державної архітектурної інспекції у Сумській області від 09.09.2021 року, яким надано відповідь на заяву Кудрявського про надання роз`яснення щодо узаконення самочинної прибудови до квартири, не є належним доказом відмови у прийнятті об`єкта в експлуатацію. Як вже зазначалось судом та не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача на момент здійснення [PERSON] прибудови до своєї квартири в нього було відсутнє право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій проводилось будівництво. В подальшому земельна ділянка у власність або у користування позивача у встановленому законом порядку під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення також не виділялась. Жодних доказів на підтвердження доводів про те, що кожна квартира будинку, в якому розташована спірна квартира, має окремий вхід та окреме огороджене подвір`я, а тому визнання за позивачем права власності на квартиру не порушить прав та інтересів власників інших квартир будинку, які не заперечували проти здійснення [PERSON] прибудови, суду не надано. Наведене вище свідчить про те, що в даному випадку має місце пред`явлення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з метою спрощення чи уникнення встановленої законодавством процедури оформлення права на це майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за відповідачем в порядку ст.376 ЦК України права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, в зв`язку з чим його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed