Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, мотивуючи його тим, що починаючи з 13.11.2016 р. між ним [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.09.2019 року було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Також 28.10.2018 року Бершадським районним судом було винесено рішення згідно з яким [PERSON] усиновив неповнолітню дочку відповідачки [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу його дочки [PERSON] та [PERSON] проживають разом із відповідачкою та його колишніми тещею та тестем, які чинять вплив на його колишню родину та мають негативний вплив не тільки на колишню дружину а й на його дітей. Фактично, ще до розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки та її батьків стосовно його нормального спілкування із дітьми. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки [PERSON] не бажає його присутності в житті доньок та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з дітьми, в телефонному режимі також відмовляє йому в спілкуванні з дітьми. Увесь цей час він намагається налагодити нормальний зв`язок із доньками, приймати участь у їхньому вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дітей, не можуть бути підставою для відмови йому у спілкуванні з доньками. Проте колишня дружина в грубій формі відмовляє йому на прохання побачитись з дітьми. Відповідачка безпідставно, протиправно та необгрунтовано чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, її настрій, думки та міркування з приводу його участі у вихованні та побаченні з дітьми змінюються в залежності від днів тижня. Вона навіть писала заяви до поліції, про нібито вчинення ним протиправних дій щодо неї. Він впевнений, що його дочки будуть відмінно почуватися в нього вдома, адже він має всі необхідні умови проживання та може займатися вихованням дітей. Він розуміє, що його менша донька [PERSON] , ще зовсім маленька тому в її догляді йому буде допомагати його мати. Він, як люблячий батько, має із відповідачкою рівні права і обов`язки щодо дітей, але [PERSON] нехтує його правами, порушуючи їх. За місцем його попереднього проживання з дітьми за адресою: [ADDRESS] , де він проживає і досі, він позитивно характеризується і як зазначають сусіди, за час його проживання разом із сім`єю проявляв себе як турботливий батько. Жодних шкідливих звичок не має, працює та має постійний заробіток. Він любить своїх дітей, хоче особисто спілкуватися з ними, має велике бажання виховувати їх, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дітьми спричинить їм шкоду не існує. Створення перешкод відповідачкою його спілкуванню із дітьми порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права дітей та суперечить їхнім інтересам. Діти, які у силу життєвих обставин, що склалися, проживають окремо від нього сумують за ним, а тому їх спілкування відповідатиме їхнім інтересам та правам на особисте, регулярне спілкування з батьком. Він вживав всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні дітей без залучення органів державної влади, але і [PERSON] і її батьки, перешкоджають йому в цьому. Він змушений був звернутися до Служби у справах дітей, але остання не вирішила питання про його спілкування з дочками та рекомендувала звернутися до суду. З метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою в якій просить визначити спосіб його участі у вихованні дітей. Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, вважає їх безпідставними, адже вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми та просить відмовити в задоволенні позову. Від представника позивача надійшло заперечення на відзив в якому зазначено, що пояснення відповідача про відсутність з її боку перешкод у спілкуванні батька з дітьми є неправдивими та суперечать дійсності, оскільки саме подання даного позову до суду, є свідченням того, що права [PERSON] як батька дітей порушені. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Пригуза С.Д. позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві, також представник позивача наголосив, що відповідач чинячи перешкоди позивачу у спілкуванні з їхніми спільними дітьми, спричиняє особисті конфлікти між сторонами, ставлячи особисті відносини батьків вище інтересів дітей, які люблять свого батька та бажають спілкуватися з ним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вказала, що раніше ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дітей з їхнім батьком, проте [INFO] сам не приділяв дітям особливої уваги. Навіть коли вони проживали однією сім`єю в будинку батьків [INFO] , більше за дітьми дивилася його мама, яку відповідач всупереч інтересам сім`ї завжди слухає і що в результаті призвело до того, що вона припинила шлюбні відносини з [INFO] . Особисто вона надавала можливість батькові проводити час з дітьми, не заперечувала щоб він брав їх з собою, проте останній навіть аліменти не сплачує на їх утримання. Вона не заперечує, щоб [INFO] бачився з дітьми, але тільки в її присутності. Представники третьої особи в судове засідання не явилися, будучи повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Причини неявки не повідомили. Жодних клопотань до суду від них не надходило. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, наявних у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що починаючи з 13.11.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.09.2019 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є та записаний позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 02.06.2017 року. Також 28.10.2018 року Бершадським районним судом було винесено рішення, згідно з яким заяву [PERSON] за участю заінтересованих осіб [PERSON] , служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації про усиновлення неповнолітньої дитини було задоволено. Усиновлено [PERSON] , неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано органи реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , вчинений виконкомом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, а саме: змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », а по батькові з « [PERSON] » на « [INFO] » та змінити прізвище, ім`я та по батькові батька з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу сторін дочки [PERSON] та [PERSON] проживають разом із відповідачкою в будинку її батьків. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] за місцем свого проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, працює. Актом обстеження умов проживання від 28.11.2019 року на підставі адвокатського запиту представника позивача, Службою у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації було обстежено умови проживання позивача в [ADDRESS] . Житло у якому постійно проживає позивач має всі необхідні житлово-побутові умови, сприятливі для того щоб приймати у ньому дітей, обладнане необхідними меблями, сучасною побутовою технікою. Встановлено, що батьки не можуть дійти згоди щодо способу участі батька в спілкуванні з дітьми, позивач зазначає, що відповідачка забороняє батькові бачитися з дітьми. Побачення та вільне спілкування з дітьми для позивача у зв`язку з перешкодами, які створює відповідач унеможливлюється. Таким чином, між сторонами по справі існують непорозуміння та суперечки з приводу участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітніх доньок, що підтверджується письмовими доказами у справі. Стаття 153 СК України закріплює право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Слід зазначити, що відповідно до ст.19 СК України, «звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду». Відповідно до ст.141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини». Стаття 142 СК України зазначає, що «діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою». Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.1991, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є психічно здоровою особою, підтримує сімейні зв`язки зі своїми дітьми, любить своїх дітей і бажає приймати участь у їхньому вихованні, працездатний. Доказів застосування позивачем щодо дітей фізичних покарань, наявності у позивача шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню доньок, суду не надано. В матеріалах справи міститься висновок органу опіки і піклування Бершадської районної державної адміністрації за № 01.1.29/6159 від 17.12.2020 року, щодо участі батька [PERSON] , 1987 року народження у вихованні дітей, відповідно якого представниками органу опіки і піклування було обстежено умови проживання сторін та їхніх неповнолітніх дітей, а також досліджено психоемоційний стан дітей, їхнє відношення до членів сім`ї та один до одного. З висновку слідує, що діти мають бажання спілкуватися з батьком, проте мати [PERSON] створює перешкоди у спілкуванні доньок [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні з позивачем. Батько передає дітям продукти та одяг, проте спілкується з ними лише в присутності представників сільської ради. Повідомлень про неналежне виконання батьком своїх дітей до поліції не надходило. Згідно висновку оцінки потреб [PERSON] , в останнього складні життєві обставини відсутні. Виходячи із найкращих інтересів дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за згодою їхніх обох батьків, орган опіки та піклування,

Outcome: partial