Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

23.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів у розмірі 711 000 дол. США, 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 12 686,76 дол. США та судових витрат (а.с. 1-8). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за період з червня 2010 року по вересень 2019 року він надав [PERSON] в позику грошові кошти на придбання нерухомості в загальній сумі 711 000 дол. США. Позивач зазначає, що на підтвердження отримання в позику коштів відповідачем були власноручно складені наступні боргові розписки: від 01 червня 2010 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 75 000 дол. США з обов`язком повернення боргу до 01 червня 2020 року; від 27 липня 2010 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 41 000 дол. США з обов`язком повернення боргу до 01 серпня 2020 року; від 01 червня 2014 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 130 000 дол. США з обов`язком повернення боргу до 01 червня 2021 року; від 02 листопада 2014 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 340 000 дол. США з обов`язком повернення боргу до 01 червня 2021 року; від 15 вересня 2019 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 125 000 дол. США з обов`язком повернення боргу до 15 липня 2021 року. Позивач стверджує, що у зв`язку з простроченням оплати заборгованості він 22.10.2021 року надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу, однак відповіді на вказану вимогу не отримав. Станом на момент подання позовної заяви [PERSON] грошові кошти не повернув, жодних угод з відповідачем про відстрочення чи розстрочення повернення боргу вони не укладали. З посиланням на норми ст. ст. 202, 207, 509, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суму позики у розмірі 711 000 доларів США та 3% річних від простроченої заборгованості станом на 17.11.2021 року у розмірі 12 686,76 доларів США. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче судове засідання (а.с. 24). 03.12.2022 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з посиланням на їх передчасність та необгрунтованість. Зазначає, що прострочення виконання його зобов`язань перед позивачем виникло з об`єктивних підстав, оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, який був суттєво посилений з 17 березня 2020 року, тому саме в цей час виник складний фінансовий стан як для країни загалом, так і для кожного її громадянина окремо. Про ці обставини позивачу та його дружині [PERSON] , як його незмінним партнерам по бізнесу, було достеменно відомо, так саме ними було ініційовано ряд не простих для спільного медичного центру рішень, прийнятих з метою оптимізації витрат. Зазначені обставини також стали підставою для їхніх з позивачем домовленостей про відстрочення повернення ним боргів. Унаслідок тривалих переговорів позивач, як йому здалось, увійшов в його непросту ситуацію, яка до того ж була посилена сімейним конфліктом. Було прийнято рішення про відстрочення сплати боргу ще на три роки. Однак, прикриваючись постійною зайнятістю, позивач відтягував процес юридичного закріплення їхніх домовленостей, у результаті ним було отримано позов про стягнення заборгованості, а не підписану угоду про відстрочення чи розстрочення сплати боргу. Усі отримані ним в борг від позивача кошти ним були витрачені, тому повернути позику наразі він не має змоги, гроші витрачені в інтересах родини, яка спочатку включала тільки його та дружину, а згодом у 2011 та 2014 р.р. у них народилося четверо дітей, сім`я збільшилася, відтак потреби зросли. Саме з метою забезпечення і покращення фінансового становища своєї родини та комфортних житлово-побутових умов він дійсно брав у борг у позивача грошові кошти, які є предметом спору, які використав для придбання нерухомого майна та для проведення ремонту. Ще він має заборгованість по аліментам на утримання чотирьох дітей, які стягнуто за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року (а.с. 40-43). 15.02.2022 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно якої позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 739 000,00 доларів США, три відсотки річних від простроченої заборгованості у розмірі 19 114,86 доларів США та судові витрати (а.с. 54-56). Заява обгрунтована тим, що при викладенні позовних вимог було допущено описку, а саме на підтвердження отримання в позику коштів позичальником власноручно складено боргову розписку від 27.11.2010 року про отримання в позику не тільки грошових коштів в сумі 41 000 дол. США. для придбання Ѕ частки квартири за адресою [ADDRESS] , але й 28 000 дол. США для проведення ремонту в зазначеній квартирі, з обов`язком повернення боргу до 01.08.2020 року. На жаль, при складенні позовної заяви випадково не було зазначено про суму боргу в розмірі 28 000 дол. США та не було її враховано при розрахунку ціни позову, хоча відповідач щодо цього боргу також не виконав обов`язку його повернення. Ухвалою суду від 17.02.2022 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про прийняття заяви про збільшення позовних вимог, прийнято заяву позивача зі збільшеним розміром позовних вимог, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 64, 65). 27.05.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача [PERSON] просить задовольнити позову в повному обсязі. Зазначає, що наданими відповідачем документами тільки підтверджено наявність у нього 4 дітей. Однак, відповідачем жодним чином не спростовано положень боргових розписок щодо обов`язку та строків повернення позики, не надано жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких домовленостей щодо відстрочення виконання зобов`язання. Сторонами договорів позики не було укладено жодних додаткових угод, які б змінювали будь-які умови договорів, в тому числі умови щодо зміни строків повернення позик. Обставини витрачання позичених коштів жодним чином не впливає на обов`язок їх повернення, навіть в тому випадку, якщо вони були витрачені в повному обсязі. Обставини неможливості виконання зобов`язань з повернення позик, які викладені у відзиві, не звільняють відповідача від виконання таких зобов`язань та від відповідальності за їх порушення (а.с. 73-75). 02.06.2022 представником відповідача [PERSON] суду подані заперечення на відповідь на відзив [PERSON] та відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог, у яких сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову з урахуванням збільшення позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені [PERSON] судові витрати. Вказано, що суд повинен керуватися принципом верховенства права та взяти до уваги ту обставину, що сторони домовились про продовження строку повернення позики, однак виключно через позивача угода не була укладена в письмовому вигляді. Кошти були взяті в борг на потреби сім`ї для придбання об`єктів нерухомості та їх ремонт, в тому числі будинку для проживання всією сім`єю, тому борг є спільним боргом відповідача та його колишньої дружини [PERSON] , яка теж має бути залучена до справи як співвідповідач. Після початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, медичний центр, який на 50% належить відповідачеві, зазнав значних кадрових та фінансових втрат, лише зараз діяльність поволі починає відновлюватись. Відповідач забезпечив виїзд своїх дітей разом із колишньою дружиною за територію України. Утримання дітей за кордоном повністю лягло на плечі відповідача. На даний момент відповідач об`єктивно не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання із повернення заборгованості, оскільки всі позичені кошти були витрачені на придбання нерухомості в інтересах сім`ї, окрім того, через війну рівень доходів відповідача суттєво знизився (а.с. 80-85). Ухвалою суду від 02.06.2022 року підготовче провадження у справі закрите, розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 27.06.2022 року о 15.00 год. (а.с. 90). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов зі збільшеним розміром позовних вимог і обставини викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Додатково пояснила, що сторони товаришують більше десяти років, мають спільний бізнес, спільні бізнес проекти, відповідач мав високий кредит довіри, тому позивач позичав йому кошти, однак строк позики сплив, проте відповідач гроші не повертає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, надала пояснення викладені у поданих заявах з процесуальних питань. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Встановлено, що між сторонами було укладено п`ять договорів позики, відповідно яких [PERSON] отримав від [PERSON] кошти, що підтверджуються виданим відповідачем борговими розписками, зокрема: 1. від 01.06.2010 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 75 000 дол. США із зобов`язанням повернення боргу до 01 червня 2020 року (а.с. 13); 2. від 27.07.2010 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 41 000 дол. США та 28 000 дол. США із зобов`язаннями повернення боргу в сумі 69 000 дол. США до 01 серпня 2020 року (а.с. 14); 3. від 01.06.2014 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 130 000 дол. США із зобов`язанням повернення боргу до 01 червня 2021 року (а.с. 15); 4. від 02.11.2014 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 340 000 дол. США із зобов`язанням повернення боргу до 01 червня 2021 року (а.с. 16); 5. від 15.09.2019 року про отримання в позику грошових коштів в сумі 125 000 дол. США із зобов`язанням повернення боргу до 15 липня 2021 року (а.с. 17; далі - договори позики). Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідач підтверджує факти укладення вищевказаних договорів позики, отримання за ними грошових коштів та неповернення боргу, при цьому проти позову заперечує, посилаючись на те, що позику отримував для придбання нерухомого майна та проведення ремонту в інтересах сім`ї, тому вважає, що зобов`язання з повернення боргу також мають бути покладені на його колишню дружину, вказує, що він не має фінансової можливості сплатити борг, з позивачем була усна домовленість про продовження строку повернення позики. Сторона позивача підтримуючи позов, стверджує, що будь яких погоджень стосовно відтермінування повернення позики з відповідачем не було, жодних додаткових угод, які б змінювали умови договорів про строки повернення грошових коштів, між сторонами не укладалось. Відповідно частини 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом договорів позик, грошові кошти відповідач отримував для купівлі нерухомого майна та проведення ремонту. Позовні вимоги заявлені [PERSON] , як позикодавцем, до [PERSON] , як до позичальника - сторони договорів позики, відповідно яких кошти були отримані останнім саме у борг, адже відповідач зобов`язався повернути їх своєчасно, отже між сторонами виникли грошові зобов`язання, що ґрунтуються на укладених правочинах, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями розписок. Наявність у розписках даних про мету отримання позичених коштів не впливають на висновок суду щодо виду виниклого зобов`язання між сторонами по справі, оскільки відповідач гарантував повернення коштів, відповідно отримував їх саме у борг, тобто на умовах повернення, і має повернути кошти особі від якої їх отримав, тому у межах розгляду даного спору судом не з`ясовується та не вирішується питання щодо використання позики. Відповідно положень частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тому посилання відповідача на складне матеріальне становище не є підставою для відмови в позові. Відповідно норми частини 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, у зв`язку з невиконанням умов укладених договорів позики з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута сума позики у загальному розмірі 739 000дол. США. За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача 3 % річних за період прострочення станом на 13.02.2022 року у розмірі 19 114,86 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. За розпискою від 01.06.2010 року на суму 75 000 дол. США три проценти річних слід нараховувати за період прострочення з 02.06.2020 року по дату заявлених вимог - 13.02.2022 року включно, що становить 622 днів прострочення, у тому числі: з 02.06.2020 по 31.12.2020 - 213 днів, з 01.01.2021 по 13.02.2022 р. - 409 днів. 3% річних становить 3 830,66 дол. США ((75 000 х (3 : 366 : 100) х 213) + (75 000 х (3 : 365 : 100) х 409). За розпискою від 27.07.2010 року на суму 69 000 дол. США (41 000 дол. США + 28 000 дол. США) три проценти річних слід нараховувати за період прострочення з 02.08.2020 року по дату заявлених вимог - 13.02.2022 року включно. Однак, позивачем, виходячи з його розрахунку, заявлений період з 04.08.2020 по 13.02.2022, що є меншим від фактичного строку прострочення. Тому відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд враховує вказаний заявлений період до стягнення, що становить 559 днів прострочення, у тому числі: з 04.08.2020 по 31.12.2020 - 150 днів, з 01.01.2021 по 13.02.2022 р. - 409 днів. 3% річних становить 3 167,89 дол. США ((69 000 х (3 : 366 : 100) х 150) + (69 000 х (3 : 365 : 100) х 409). За розпискою від 01.06.2014 року на суму 130 000 дол. США три проценти річних нараховуються за період прострочення з 02.06.2021 року по дату заявлених вимог - 13.02.2022 року включно, що становить 257 днів прострочення. 3% річних становить 2 746,03 дол. США (130 000 х (3 : 365 : 100) х 257). За розпискою від 02.11.2014 року на суму 340 000 дол. США три проценти річних нараховуються за період прострочення з 02.06.2021 року по дату заявлених вимог - 13.02.2022 року включно, що становить 257 днів прострочення. 3% річних становить 7 181,92дол. США (340 000 х (3 : 365 : 100) х 257). За розпискою від 15.09.2019 року на суму 125 000 дол. США три проценти річних нараховуються за період прострочення з 16.07.2021 року по дату заявлених вимог - 13.02.2022 року включно, що становить 213 днів прострочення. 3% річних становить 2 188,36дол. США (125 000 х (3 : 365 : 100) х 213). Загальна сума 3% річних складає у розмірі 19 114,86 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позов знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим підлягає до задоволення. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат між сторонами суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 12 405 грн.

Outcome: approved