Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просив: припинити право власності зареєстроване за № 35225564 на земельну ділянку із кадастровим номером 6820655100:05:006:0025, площею 2,3023 га від 22.01.2020 року, здійснене на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності після смерті особи; визнати за ним право на завершення приватизації, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,3023 га, кадастровий номер 6820655100:05:006:0025, що призначена для ведення фермерського господарства, та розташована на території Віньковецької селищної ради Хмельницької області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на день смерті проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] . 27.10.2006 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, а позивач спадщину прийняв. До складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення фермерського господарства площею 2,3023 га. Крім того, 24.05.2017 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі земельної частки (паю) на території Віньковецької селищної ради Хмельницької області, із земель, що знаходяться у постійному користуванні [PERSON] , згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ХМ 0055 від 19.12.2001 року з метою в подальшому передати їй у власність належну їй частку земельної ділянки. У зв`язку з цим, 06.09.2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ ЕКФ «Власна справа» із заявою про розроблення проекту землеустрою, однак процедура була припинена у зв`язку з відмовою Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у його затвердженні. 22.05.2019 року за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду визнано дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області неправомірними та зобов`язано затвердити проект землеустрою. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було відхилено та рішення Хмельницького окружного адміністративного суду залишено без змін. З метою виділення земельної ділянки у власність та присвоєння кадастрового номеру виникла необхідність повторного звернення до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Проте [PERSON] не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я, так як померла. Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198004996 слідує, що право власності на земельну ділянку із кадастровим № 6820655100:05:006:0025, площею 2,3023 га зареєстроване на ім`я [PERSON] [INFO] , тобто після її смерті. Оскільки приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Тому [PERSON] не має можливості у визначеному законом порядку оформити своє право на успадковане майно та змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 24.12.2021 року у справі відкрито провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.04.2022 року до участі в справі як співвідповідача залучено Віньковецьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області, та виключено її із числа третіх осіб. Ухвалою суду 30.05.2022 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання 24.06.2022 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи належним чином, не з`явились. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала повністю, справу просила розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та представник співвідповідача -- Віньковецької селищної ради Хмельницької області, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи належним чином, у суд не з`явились. За неявки сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2017 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі земельної частки (паю) із земель, що знаходяться в постійному користуванні [PERSON] для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.10.2019 року «Про надання у власність» припинено право постійного користування [PERSON] земельною ділянкою площею 28,0000 га; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі земельної частки (паю) по ФГ «Урожай»; передано у власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населених пунктів Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області [PERSON] (члену ФГ «Урожай») площею 2,3023 га, кадастровий номер 6820655100:05:006:0025. 22.01.2020 року державним реєстратором Шарівської сільської ради Ярмолинецького району Бачинською О.В. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,3023 га, кадастровий номер 6820655100:05:006:0025. Позивач по справі [PERSON] , як спадкоємець за заповітом померлої [INFO] матері [PERSON] , у встановлений законом строк прийняв спадщину. Інші спадкоємці: за заповітом -- [PERSON] , та за законом -- чоловік [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Водночас листом приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. за вих. № 39 /01-16 від 14.05.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,3023 га, у зв`язку з тим, що право власності спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстроване [INFO] , тобто після її смерті. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи: ксерокопією наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2017 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; ксерокопією наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.10.2019 року «Про надання у власність»; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 280228665; матеріалами спадкової справи № 154-2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 13.09.2019 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Кухарською Л.А. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статтею 118\~ЗК України\~передбачено порядок\~безоплатної приватизації\~земельної ділянки\~громадянами,\~та визначено,\~що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Разом з тим якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 373 цього Кодексу визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набуває і здійснюється відповідно до закону. В абзаці 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 21-1465а15 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Згідно із абз. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 р. у справі № 916/2464/19 та від 16.09.2020 р. у справі № 352/1021/19. Таким чином враховуючи, що на 22.01.2020 року, тобто час державної реєстрації права власності за [PERSON] , вона померла ще [INFO] , земельна ділянка у неї не була вилучена, право власності [PERSON] на цю земельну ділянку підлягає припиненню із скасуванням запису про право власності/довірчої власності. З урахуванням зазначених норм права та обставин справи суд вважає, що оскільки спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України, і до складу спадщини входить в тому числі і право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. А тому позовні вимоги про визнання за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права на завершення приватизації земельної ділянки, орієнтовною площею 2,3023 га, кадастровий номер 6820655100:05:006:0025, яка розташована за межами населених пунктів на території Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця, і такий спосіб захисту прав передбачений положеннями ст. 152 ЗК України та ст. 16 ЦК України. Також суд зауважує, що лише орган місцевого самоврядування в межах дискреційних повноважень за наслідками завершення процедури приватизації приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у передачі земельної ділянки у власність.

Outcome: approved