Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач [PERSON] тривалий час відсутній за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житловими приміщенням, Фактичне місце перебування та засоби зв`язку з відповідачем їй не відомі. Враховуючи викладене, позивач як власник майна вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою суду від 02 березня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджуються матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] , надав покази суду, що позивач є його дружиною, з якою вони разом проживають більше 2 років за адресою [ADDRESS] , [PERSON] він не бачив більше ніж два роки. Згідно із статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні думку позивача, допитавши свідка, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою:, [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 жовтня 2007 року. У вказаній квартирі зареєстрована вона, її сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та цивільний чоловік [PERSON] , [INFO] . [PERSON] фактично не проживає за вище вказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не приймає. Фактичне місце перебування та засоби зв`язку позивачу не відомі. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач тривалий час не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому, внаслідок чого створює перешкоди позивачу як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved