Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

11.10.2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитин, та просила: Розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21.11.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис серія 1-СР №123532. Стягувати з [PERSON] , 1991 року народження аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягування від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21 листопада 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис серія 1-СР №123532. Від цього шлюбу у них є спільна дитина [PERSON] , 2017 року народження, яка за домовленістю між ними проживає біля неї, позивачки. На його утримання вона бажає стягувати аліменти. З березня 2021 року між ними припинені будь-які шлюбні відносини, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Між ними відсутня взаємоповага та підтримка. Так само, як і намір продовжувати шлюб чи зберегти його. Позивач у судове засідання не з`явилась. Подала заяву в якій просила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини залишити без розгляду, в іншій частині позову про розірвання шлюбу, задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважної причини, про час і місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать почтові повідомлення та оголошення на електронному сайті суду. У відповідності до ст.280 ЦПК України суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, поскільки на думку суду, у справі є достатньо доказів для слухання справи та прийняття рішення по суті. Поскільки сторони мають одинакові права на надання суду доказів у справі, суд вважає, що неявка відповідача свідчить про його небажання захищати свої інтереси у суді і находить за можливе при розгляді справи по суті оцінювати докази надані суду позивачем. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: - сторони зареєстрували шлюб 21.11.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис серія 1-СР №123532. - від шлюбних відносин у них мається одна дитина: [PERSON] - [INFO] - подальше спільне проживання позивача з відповідачем неможливе. - примирення між сторонами виключається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхню дитину, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Ст. 13 ЦПК України передбачає право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв`язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: залишити позов без розгляду, чи закінчити судовий розгляд справи. Оскільки позивач користуючись своїм правом на ініціювання заяви про залишення без розгляду позовної заяви, просить залишити позов без розгляду, що не суперечить чинному законодавству, суд знаходить, що позовну заяву слід залишити без розгляду. Тому, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами зареєстрований 21.11.2015 року, в частині стягнення аліментів залишити без розгляду.

Outcome: approved