Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 10.11.2020 року в сумі 154\~126,74 грн. та судові витрати по справі, а також повернути йому з державного бюджету сплачену суму судового збору в розмірі 269,60 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 10 листопада 2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав останньому грошові кошти в сумі 150\~000,00 грн., що еквівалентно 5\~336,00 доларів США, про що відповідачем було складено та підписано розписку від 10.11.2020 року. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в термін до 31.12.2020 року. Однак, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у встановлений договором строк грошові кошти не повернув і станом на час подання позову його борг становив 181\~086,74 грн., оскільки в укладеному договорі вони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті доларах США. Крім того, сума інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року становить 19\~842,99 грн., а 3-відсотки річних 5\~165,75 грн. В процесі судового розгляду справи відповідач частково сплатив борг в сумі 29\~960,00 грн., тому залишок його заборгованості становить 154\~126,74\~грн. На неодноразові вимоги про необхідність повернення боргу відповідач не реагує, свої зобов`язання не виконує. Такі його дії свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом В судовому засіданні представник позивача згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1146275 від 15.06.2022 року адвокат Бобер А.М. позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав та просив їх задоволити. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що жодних коштів він від позивача не отримував, а розписку від 10.11.2020 року дійсно написав, але з тих підстав, що влаштовувався на роботу по цивільно-правовому договору до позивача і написання цієї розписки було умовою прийняття на роботу. Просив в позові відмовити. Дослідивши та\~оцінивши всі\~здобуті й\~перевірені в\~судовому засіданні\~докази вїх сукупності, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 цього ж Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст.\~524\~ЦК України,\~зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.04.2017 року в справі № 6-487цс17, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 10 листопада 2020 року між сторонами по справі було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] надав у борг [PERSON] 150\~000,00 грн., що еквівалентно 5\~336 доларів США, які той зобов`язувався повернути в термін до 31.12.2020 року, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 10.11.2021 року (а.с. 10). Позивач виконав умови договору позики та передав відповідачу вказану в договорі суму, а останній своє зобов`язання не виконав та позичені кошти у вказаний термін не повернув. На момент звернення [PERSON] з даним позовом до суду 5\~336 доларів США еквівалентно 156\~078,00 грн., оскільки згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.03.2022 року 1 долар США = 29,25 грн. Відповідно до наведених у позовній заяві розрахунків інфляційних збитків та 3 % річних за користування грошовими коштами (а.с. 3-4), заборгованість [PERSON] за договором позики від 10.11.2020 року за період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року станом на час звернення до суду складала 181\~086,74 грн., з яких: 156\~078,00 грн. основна сума боргу, 19\~842,99 грн. інфляційні втрати, 5\~165,75 грн. 3 % річних від суми основного боргу. Як встановлено з пояснень сторін та підтверджується заявою про зменшення позовних вимог, в процесі судового розгляду даної справи відповідач добровільно погасив заборгованість в розмірі 26\~960,00 грн., а тому залишок його боргу на даний час становить 154\~126,74 грн. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] істотно порушив умови укладеного з [PERSON] договору позики, своєчасно кошти в повному обсязі не повернув, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення і з нього на користь позивача слід стягнути 154 126,74 грн. боргу згідно договору позики від 10.11.2020 року. При цьому суд вважає неправдивими та не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що розписку від 10.11.2020 року він написав тому, що це було умовою прийняття на роботу до позивача, оскільки вони є голослівними, суперечливими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що вони перебували в цивільно-правових відносинах ще задовго до 10.11.2020 року, як про це вказував відповідач. Крім того, факт добровільного погашення відповідачем боргу в сумі 26\~960,00 грн., на думку суду, також підтверджує дійсність укладеного між сторонами 10.11.2020 року договору позики. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судові витрати по справі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно зі ст. 7 ч. 1 п.1 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги з 181\~086,74 грн. до 154 126,74 грн. Документ № 6851322 від 25.03.2022 року, виданий АТ «Креді Агріколь Банк» (а.с. 5), підтверджує факт сплати [PERSON] судового збору в розмірі 1 811,00 грн. за подання до Долинського районного суду Івано-Франківської області позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. За таких обставин, враховуючи, що позивач зменшив позовні вимоги, частину сплаченого ним судового збору в сумі 269,60 грн., слід повернути останньому. На підставі викладеного, ст.ст. 524,526,536,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved