Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини з нею. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу малолітній син - [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з нею. В умовах, що склалися в Україні останнім часом матір дитини потребує якомога оперативнішого вирішення питань пов`язаних із місцем проживання дитини, її лікуванням, освітою, у разі необхідності переміщенням через державний кордон для участі у спортивних змаганнях та з інших нагальних причин. Відповідач - батько дитини, не спілкується з дитиною, проживає далеко, що унеможливлює вирішення таких питань оперативно, що у свою чергу не відповідає найкращим інтересам дитини. Також позивачка просить збільшити розмір аліментів, призначений рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2020 року з 2500 грн. до 5000грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що витрати на утримання дитини збільшились у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.05.2022 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою суду від 16.06.2022 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2022. У судове засідання позивачка не з`явилась. Разом з тим її представник адвокат Моняк Р.В. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Разом з тим, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача в частині наданого висновку підтримує. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце такого засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивачки, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як установлено зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] позивач та [PERSON] відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2012. У шлюбі у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Заочним Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.11.2020 року по справі №308/2265/20 шлюб зареєстрований 19.05.2012 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (до реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) у\~відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 125, розірвано. Присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи із 04.03.2020 року і до досягнення ним повноліття. З висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 30.04.2021 року №318/23/02-14, акту обстеження від 14.04.2021 року, встановлено, що умови проживання за адресою позивачки в двокімнатній квартири - задовільні, є всі комунальні зручності (центральне водопостачання, газопостачання та електропостачання), кімнати вмебльовано необхідними меблями, наявна побутова техніка. Для проживання та навчання дитини створено належні умови: є окреме спальне місце, ігрова зона. Дитина забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям та продуктами харчування. Стосунки в сім`ї традиційні, доброзичливі. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра позивачка не перебуває. Згідно акту оцінки потреб 14.04.2021 року № 99, проведеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, батьківський потенціал гр. [PERSON] знаходиться на належному рівні. Мати спроможна виховувати та доглядати за дитиною. Що є, окрім всього, і фаховою її рисою, з огляду на місце роботи і посаду, та відповідність її займаній посаді засвідчену характеристикою вихователя групи продовженого дня в НВК «Престиж» від 25.01.2022. Позивачка має право проживання у квартирі, в якій проживає з сином, відтак забезпечена та забезпечує сину житлові умови, які відповідають всім вимогам необхідним для житла, в тому числі дитини та були досліджені органом опіки та піклування під час підготовки висновку про розв`язання спору. За цією ж адресою проживають батьки позивачки - бабуся та дідусь дитини, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих осіб ОСББ «Каштан-Минайська 3» від 22.01.2022, що у свою чергу забезпечує кращі інтереси дитини у спілкуванні з ними та права самих бабусі та дідуся на участь у спілкуванні з дитиною (ст. 257 СК України). За місцем проживання, згідно характеристики, наданої ОСББ, позивачка так само характеризується виключно позитивно, виховує дитину, піклується про батьків, в конфліктних ситуаціях не помічена, а схвальні відгуки сусідів про неї дозволяють стверджувати про її порядність, доброчесність та дружелюбний характер. Позивачка має постійне джерело заробітку та стабільний дохід. Позивачка працювала на посаді вихователя в ЗДО №29 «Дивосвіт», а з 01.09.2021 року працює на посаді вихователя групи продовженого дня в НВК «Престиж», що підтверджується довідками про доходи наданими вказаними установами. Малолітній [PERSON] з 01.09.2020 навчається у школі «Престиж», яка знаходиться в м.Ужгороді, вул. В. Комендаря, 48, тобто поряд з місцем проживання дитини. Згідно з довідками виданими НВК «Престиж» від 09.03.2021 та від 21.01.2022, мама постійно відвідує батьківські збори, своєчасно приводить та забирає дитину, цікавиться її успіхами у навчанні, не допускає заборгованості в оплаті за навчання та харчування, хлопчик завжди охайний та доглянутий. Як установлено з характеристики БО «Благодійний фонд «За майбутнє покоління» [PERSON] регулярно відвідує заняття у футбольному клубі FC FSG, приймає участь у змаганнях різного рівня. Команди вказаної футбольної школи приймають участь у міжнародних турнірах за межами України. Позивачка у позовній заяві стверджує, що батько більше двох років не спілкується із сином, не приймає участі у його вихованні, у добровільному порядку не підтримує його матеріально. При розгляді питання щодо надання висновку органом опіки та піклування у даному спорі батько дитини, не дивлячись на належне та завчасне повідомлення його про дату та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, до відповідного органу не з`явився. Стосовно позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналізуючи докази, зібрані у справі, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самої дитини, приходить до висновку, що оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] , з народження проживає разом з матір`ю, а мати відповідно має всі умови для проживання та виховання дитини, достатній фінансовий рівень для утримання дитини, забезпечення її розвитку, тому необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю, що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому під час розгляду справи відповідачем не доведено неспроможність матері виховувати та доглядати за сином, що могло б перешкоджати нормальному його розвитку. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення\~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування\~її до самостійного життя. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Поряд з цим, частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У свою чергу частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як встановлено судом, з часу ухвалення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 27.11.2020 року, у позивача змінилося матеріальне становище, з урахуванням знецінення купівельної спроможності національної валюти, потреб дитини, тому є всі підстави для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми 3500,00 грн. на дитину, щомісячно. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин\~справедливості, розумності. В свою чергу, відповідачем не надано належних доказів щодо скрутного матеріального становища, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про доцільність стягнення вищезазначеної суми аліментів з відповідача на утримання дитини, батьком якої він є. Висновок з подібних правовідносин викладений в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19. У відповідності до приписів абзацу четвертого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 5.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» новий розмір аліментів (збільшений) стягується з дати набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що позивачка просила збільшити суму стягуваних аліментів до 5000грн. щомісячно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial