Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

27 квітня 2022 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 234 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 17 травня 2004 року по 06 квітня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював кріпильником, гірником очисного забою, слюсарем черговим та з ремонту устаткування (підземним) на шахті ім. «Орджонікідзе». Рішенням МСЕК від 19 квітня 2022 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких первинно 55% втрати професійної працездатності по радикулопатії, хронічному обструктивному захворюванню легень, та встановлено третю групу інвалідності безстроково, та повторно 10% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві у 2008 році. Зазначив, що саме у зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який у віці 58 років позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, болі та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з виділенням мокротиння, важкість у грудній клітці, загальну слабкість, частий головний біль при підвищенні артеріального тиску. Також зазначив, що у зв`язку із наявністю професійних захворювань він не може не лише працювати а й виконувати навіть домашню роботу, яку виконував до отримання професійного захворювання. Вказав, що внаслідок професійного захворювання був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини, яка замість позивача виконує частину домашньої роботи. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою від 25 травня 2022 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 14 червня 2022 року. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позов, подав до суду письмові пояснення на позов в яких зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2020 року з відповідача на користь позивача вже було стягнуто моральну шкоду у розмірі 15000 грн., а подвійне стягнення моральної шкоди чинним законодавством не передбачено. Також зазначив, що позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Також вказав, що з дати встановлення позивачу професійного захворювання і до часу звернення до суду із позовом минуло лише декілька місяців і тому моральні страждання позивача не такі тривалі порівняно з загальним періодом роботи в шкідливих умовах праці, з врахуванням того, що позивач мав можливість змінити умови праці, тобто позивач певні пільги вважав важливішими замість задовільного стану здоров`я. Також вказав, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є значно завищеним. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 17 травня 2004 року по 06 квітня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював кріпильником, гірником очисного забою, слюсарем черговим та з ремонту устаткування (підземним) на шахті ім. «Орджонікідзе», і 06 квітня 2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 30-36). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 лютого 2022 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрфічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом літкьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня, із зазначенням їх причин - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 22-25). Також, відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. Позивач 19 квітня 2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких первинно: 40% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, повторно: 10% у зв`язку з трудовим каліцтвом 2008 року, встановлено первинно третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, з 11 квітня 2022 року, безстроково, що підтверджується копіями довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №060314 від 19.04.2022, 12ААВ №130281 від 19.04.2022 (а.с. 26). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема випискою з медичної картки стаціонарного хворого, з якої вбачається що позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозами: радикулопатія попереково-крижова, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с.15-16). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у саме зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 55% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, болі та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з виділенням мокротиння, важкість у грудній клітці, загальну слабкість, частий головний біль при підвищенні артеріального тиску. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 15 років 11 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності саме в зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), безстроково, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 180 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1800 гривень.

Outcome: partial