Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивачка 25.01.2022 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше встановлено законом мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 17.02.2017 року було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що подружні стосунки погіршилися і вони з відповідачем на сьогоднішній день разом не проживають. Дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Спільного господарства з відповідачем не ведуть. Зазначає, що самостійно виховувати зовсім маленьку дитину їй важко та вона потребує матеріальної допомоги з доку відповідача, яку він не надає. Відповідач працевлаштований та має постійних дохід. Ухвалою суду від 02.02.2022 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 13-14). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені в заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позову, пояснив, що наразі вони з позивачкою спільно не проживають, він є військовослужбовцем, інших утриманців, окрім доньки, не має. Допомогу на утримання дитини позивачці не надавав у зв`язку із відсутністю доходів, погоджується сплачувати аліменти за рішенням суду. Суд, вислухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 17 лютого 2017 року (а.с. 4). Від шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За повідомленням позивачки, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач добровільно допомоги не надає. З пояснень відповідача, він мешкає окремо від дитини та не заперечує проти сплати аліментів за рішенням суду. На час розгляду справи домовленості між сторонами стосовно сплати аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення аліментів позивачка посилається на те, що відповідач працездатний, інших утриманців не має та має регулярний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач перебуває у працездатному віці, працевлаштований, отримує дохід, отже має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, і позивачкою заявлено до стягнення розмір аліментів на одну дитину у частці, яка становить 1/4 від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою на дитину та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх розміру, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача слід стягувати щомісячно, починаючи з дня подання позову - 25.01.2022 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». За наведених обставин у порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved