Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

07 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 червня 2019 року між ТзОВ «СС Лоун» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінфорс» (новий кредитор) було укладено договiр факторингу № 40071779-13, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичним особами, зокрема, й за кредитним договором № 483194-А від 08 лютого 2019 року, відповідно до якого відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 5500 грн з фіксованою процентною ставкою 1,33% в день. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків та штрафу, суму заборгованості не погашала. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 483194-А від 08\~лютого 2019 року в сумі 12419,55\~грн, з яких: 5500 грн заборгованість за кредитом, 4169,55 грн заборгованість за відсотками, 2750 грн заборгованість за штрафними санкціями, також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 19 січня 2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, оскільки на підтвердження переходу права вимоги до позивача за кредитним договором від 08.02.2019 р. № 483194-А, що був укладений між ТзОВ «СС Лоун» та [PERSON] , позивачем надано паперові носії - копію Договору факторингу № 40071779- 13 від 25 червня 2019 року з Додатками №1, №2, №3, №4, №5, №6, Акт приймання передачі Розширеного реєстру прав грошових вимог щодо Цивільно-правових договорів станом на 25 червня 2019 року до Реєстру прав грошових вимог б/н від 25 червня 2019 року до Договору факторингу №40071779-13 від 25 червня 2019 року, Реєстр права грошових вимог до Договору факторингу №40071779-13 від 25 червня 2019 року (Додаток №1 від 25 червня 2019 року). Лише Реєстр права грошових вимог до Договору факторингу №40071779-13 від 25 червня 2019 року (Додаток №1 від 25 червня 2019 року) містить інформацію щодо відступлення права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до Додатку №6 до Договору факторингу № 40071779-13 від 25 червня 2019 року, ТзОВ «СС Лоун» та ТзОВ «Фінфорс» уклали Акт приймання-передачі (далі «Акт») про наступне: Клієнт передав в електронному вигляді шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку (в тому числі електронною поштою) та/або на матеріальному носії (зокрема USB-флеш-накопичувач), а Фактор прийняв згідно з умовами Договору факторингу №40071779-13 від «25» червня 2019 року (надалі «Договір»), всі необхідні документи, що підтверджують Право грошової вимоги. Тобто, згідно з умовами Договору факторингу №40071779-13 від «25» червня 2019 року, передача документів, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення, проведена шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку (в тому числі електронною поштою) та/або на матеріальному носії (зокрема USB-флеш-накопичувач), і дані докази, відповідно до ст.100 ЦПК України, є електронним доказами. Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Вважає надані позивачем паперові копії електронних документів не відповідають Стандарту №55 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», позивачем, в порушення ч.4 ст.100 ЦПК, не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу - Договору про споживчий кредит №483194-А з додатками, Додаткових Угод №№1,2,3,4,5.6,7,8, Договору факторингу №40071779-13 від «25» червня 2019 року з Додатками №1,2,3,4,5,6 та інших доказів. Представник позивача у судове засідання не з`явився. 16.06.2022 року від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, де вказує, що згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій Формі. Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, відповідно до якого будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Даний електронний Договір та всі Додатки до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа. Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Відповідач стверджує, що такі копії електронних доказів, поданих ТзОВ «Фінфорс», начебто, не відповідають Стандарту № 55 «Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації». Натомість вказаний документ, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, втратив чинність на підставі наказу № 144 від 01.07.2020 р. Державного підприємства «Український науково - дослідницький і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», отже, твердження відповідача щодо відповідності паперових копій електронних доказів стандарту, що втратив чинність є незрозумілим та таким, що не заслуговує уваги. Водночас, у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 p. у справі №922/51/20 на підставі аналізу ст. 73, 77, 91, 96 ГПК України був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились також. 17.06.2022 року від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить судове засідання проводити за відсутності сторони відповідача, в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до\~ч.\~2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08 лютого 2019 року між ТзОВ «СС Лоун» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 483194-А, який підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 5500 грн з фіксованою процентною ставкою 1,33% в день, на строк 27 календарних днів (а.с. 5-13). Відповідно до копії інформаційної довідки № 157/10 від 08.10.2021 року та витягу з реєстру наданих кредитів від 26.05.2019 року, відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 5500 грн (а. с. 47, 54). Також, між ТзОВ "СС Лоун" та відповідачем [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до договору про споживчий кредит № 483194-А від 08 лютого 2019 року, підписані електронним цифровим підписом відповідача, відповідно до яких сторони погодилися продовжити строк користування кредитом на 39 календарних днів, а саме: відповідно до додаткової угоди № 1 від 07.03.2019 року строк користування кредитом продовжено на 14 днів; додаткової угоди № 2 від 21.03.2019 року 7 днів; додаткової угоди № 3 від 28.03.2019 року 3 дні; додаткової угоди № 4 від 31.03.2019 року 5 днів; додаткової угоди № 5 від 05.04.2019 року 3 дні; додаткової угоди № 6 від 08.04.2019 року 2 дні; додаткової угоди № 7 від 10.04.2019 року 4 дні; додаткової угоди № 8 від 14.04.2019 року 1 день (а. с. 16-23). Відповідач у відзиві на позов заперечує щодо позовних вимог ТзОВ «Фінфорс», зазначаючи, що паперові копії електронних доказів, доданих позивачем до позовної заяви, суд не може вважати письмовими доказами. Щодо такого твердження відповідача суд зазначає наступне. Так, порядок укладення\~договорів в\~електронній формі\~регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. На підтвердження факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, позивачем надано скріншоти процедури реєстрації особистого кабінету, оформлення заяви на позику, надання згоди на обробку персональних даних та підписання кредитного договору одноразовим цифровим ідентифікатором № 361230 (а. с. 35-46). Підписавши даний договір, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів ТзОВ "СС Лоун". У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 pоку у справі №922/51/20 на підставі аналізу ст. 73, 77, 91, 96 ГПК України був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Не вважається порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу (постанова ВС від 28.04.2021 р. у справі №234/7160/20, постанова ВС від 18.06.2021 р. у справі №234/8079/20). Згідно із ч.ч.4,5 ст. 100 ЦПК України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У позовній заяві позивачем вказано, що оригінали документів, поданих до суду, зннаходяться у позивача, що спростовує заперечення представника відповідача про відсутність такого посилання. Відповідачем, її представником клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів суду не було подане. Обгрунтованих сумнівів щодо невідповідності поданих позивачем паперових копій електронних доказів оригіналу у суду не виникає. Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що сторони в даних правовідносинах керуються Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі і щодо підписання документів електронним підписом. При реєстрації на сайті ТзОВ "СС\~Лоун" для відповідача був згенерований цифровий підпис. Надалі у правовідносинах сторони підписували всі документи, в тому числі і кредитний договір, виключно цифровим підписом. Тому саме підписання документів цифровим підписом, і є в даному випадку волевиявленням відповідача на отримання кредиту. Правила надання споживчих кредитів є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644\~ЦК України на\~укладення договору\~кредиту тавизначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась з ними. За таких обставин суд вважає, що кредитний договір № 483194-А від 08 лютого 2019 року був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». 25 червня 2019 року між ТзОВ «СС Лоун» та позивачем було укладено договiр факторингу № 40071779-13, за умовами якого ТзОВ "СС Лоун" передало,\~а позивач\~отримав в\~розпорядження право\~грошової вимоги\~основного зобов`язання,\~відсотків,\~комісії,\~неустойки,\~штрафів,\~пені та\~інші платежі,\~в тому\~числі і\~щодо кредитного\~зобов`язання [PERSON] (а. с. 25-27, 33). Згідно зі ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з\~витягом з\~Реєстру прав\~грошових вимог\~до договору\~факторингу №40071779-13\~від 25\~червня 2019\~року клієнт\~відступає факторові\~право грошової\~вимоги до\~боржника [PERSON] . Розмір фінансового активу складає 12419,55 грн (а.с. 33). Відповідно до ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пунктом 1.2 договору про споживчий кредит № 483194-А від 08 лютого 2019 року передбачено, що строк, на який надається кредит, становить 27 календарних днів. Пунктом 2.2 договору передбачено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33 % в день. Відповідно до п. 8.3 договору у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 цього договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту, отриманого за цим договором. З довідки ТОВ «ФІНФОРС» вбачається, що [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором № 483194-А у розмірі 12419,55\~грн, з яких: 5500 грн заборгованість за кредитом, 4169,55 грн заборгованість за відсотками, 2750 грн заборгованість за штрафними санкціями (а. с. 34). Згідно з ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст.629\~ЦК України\~ договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст.599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 81\~ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору з первісним кредитором. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови кредитного договору № 483194-А від 08 лютого 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом перед ТзОВ «Фінфорс», який є фактором клієнта ТзОВ «СС Лоун», у добровільному порядку кошти нею не повернуті, тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, підтверджені зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а відтак з [PERSON] слід стягнути в примусовому порядку заборгованість за даним кредитним договором в сумі 12419,55\~грн, з яких: 5500 грн заборгованість за кредитом, 4169,55 грн заборгованість за відсотками, 2750 грн штрафу. Оскільки позов задоволено повністю, тому судові витрати в сумі 2270 грн, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved