Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, покликаючись на наступне. Позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , яка народилася [INFO] в цивільному шлюбі з відповідачем. З червня 2019 року з відповідачем разом не проживають, неповнолітня дитина залишилася проживати з матір`ю, де вона прописана і проживає по сьогоднішній день. Батько дитини проживає окремо та жодного з покладених законом та моральними засадами суспільства обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання. З метою забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не прибула, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Долучила висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223 ЦПК України. Суд, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2018 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] , мати - [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю, що підтверджується довідкою №498 про склад сім`ї, виданою 26.05.2022 року Підволочиською селищною радою. У зв`язку з тим, що відповідач не брав участі у забезпеченні матеріальних потреб дитини, [PERSON] зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів. За результатом розгляду заяви, Підволочиським районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ №2-н/604/2021 від 22.10.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, згідно з довідки-розрахунку станом на 20 травня 2022 року розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 27668,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звертання до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено,що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батьків, так і для дітей. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно висновку органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо [PERSON] , [INFO] , № 673/12-16 від 29.06.2022 року, вказано наступне: [PERSON] народилася у цивільному шлюбі між [PERSON] та [PERSON] . З 2019 року малолітня проживає з матір`ю по [ADDRESS] . Батько з дитиною не проживає, дочка на утриманні та вихованні матері [PERSON] , яка забезпечує належний матеріальний стан дитини, піклується про її духовний та фізичний розвиток. [PERSON] батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки свідомо не виконує, самоусунувся від її виховання та утримання, про що свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов. Батько дитину не утримує, аліменти не сплачує. З акту обстеження житлово-побутових умов від 05 травня 2022 року, вбачається, що за адресою [ADDRESS] , проживає разом з позивачкою, її дочка - [PERSON] та бабця - [PERSON] . В ході обстеження умов встановлено, що для дитини створені всі умови для проживання, донька забезпечена всім необхідним. Відповідно до довідок №13 від 04.04.2022 року та №20 від 27.05.2022 року, виданих Підволочиським ДНЗ, [PERSON] відвідує навчальний заклад з 14 вересня 2020 року, за період навчання батько жодного разу не відвідав дитину, з вихователями не спілкувався та життям дитини в закладі не цікавився. Відповідно до довідки, виданої 26.05.2022 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підволочиської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в цьому закладі, та батько дитини не приймає участі в її обстеженні та лікуванні, станом здоров`я дитини не цікавиться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Висновком органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради №673/12-16 від 29 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та відповідність вказаного законним інтересам дитини, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач не забезпечує своїй малолітній доньці необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. З цих підстав, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, враховуючи визнання відповідачем позову, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, позов слід задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 992,40 грн судового збору.

Outcome: approved