Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Мамонтову В.В. звернувся до суду із позовом до ТОВ «Спецбудмонтаж-сервіс» про стягнення заборгованості в розмірі 61 760,53 грн. В обгрунтування позовних вимог вказує, що між [PERSON] та ТОВ «Спецбудмонтаж-сервіс» був укладений Договір на будівництво будинку № СБМ 19/02 від 19.02.2020, відповідно до якого виконавець (відповідач) зобов`язався за завданням замовника (позивача) на свій ризик виконати та здати замовникові у встановлений договором строк комплекс робіт, а саме будівництво будинку розміром 7,88 х 7,2, у відповідності до робочого проекту та згідно специфікації до цього договору. Виконавець зобов`язався виконати роботи, передбачені цим договором, у строк 110 робочих днів з моменту погодження проекту та направлення листа на електронну адресу виконавця про готовність замовника до початку робіт. Загальна вартість робіт за договором складала 1 051 143,00 грн. Відповідно до Додатку № 3 позивачем було здійснено наступні платежі: 25.02.2020 - попередня оплата у розмірі 368 000,00 грн; 02.07.2020 - 315 000,00 грн; 17.09.2020 - 59 595,00 грн. Сторонами договору було підписано Акт прийому-здачі роботи від 30 червня 2020 року, згідно якого виконавець виконав роботу на суму 368 000,00 грн та Акт прийому-здачі роботи від 16.03.2021, згідно якого виконавець виконав роботу на суму 290 167,00 грн. Відповідач неодноразово затягував строки виконання робіт, у зв`язку з чим позивач був змушений писати претензії відповідачу та вносити зміни до договору. Зокрема, відповідно додаткової угоди №4 до договору відповідач зобов`язався повернути замовнику надмірно сплачені кошти в розмірі 94 928,00 грн до 15.06.2021 за наступним графіком: до 30.04.2021 - 31 642,67 грн, до 30.05.2021 - 31 642,67 грн, до 15.06.2021 - 31 642,67 грн. Так, на виконання вказаних умов договору відповідач повернув кошти лише частково у розмірі 35 000,00 грн. Оскільки відповідач вчасно не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, позивач через свого представника надав відповідачу претензію № 0909-01/21 від 09.09.2021, в якій зазначена вимога повернути заборгованість у розмірі 59 928,00 грн у строк до 09.10.2021. Претензія була вручена представнику відповідача 09.09.2021. Станом на 25.10.2021 відповідач не повернув позивачу заборгованість у розмірі 59 928,00 грн. Позивач зауважує, що укладенням Додаткової угоди №4 до договору відповідач визнав заборгованість та зобов`язався повернути її у строк до 15.06.2021, проте зобов`язання виконані не були. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач наполягає на стягненні заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних. Так, згідно розрахунку інфляційних втрат за період з 01.05.2021 - 25.10.2021 їх розмір складає 1 009,19 грн. Розмір 3% річних від простроченої суми за аналогічний період складає 823,34 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 61 760,53 грн. Ухвалою суду від 08.11.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/16579/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явився. Однак, представник позивача Мамонтова В.В. подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач ТОВ «Спецбудмонтаж-сервіс» явку свого уповноваженого представника у судове засіданні не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Разом з тим, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та ТОВ «Спецбудмонтаж-сервіс» був укладений Договір на будівництво будинку № СБМ 19/02 від 19.02.2020, відповідно до якого виконавець (відповідач) зобов`язався за завданням замовника (позивача) у порядку та на умовах, визначених цим договором та згідно вимогам чинного законодавства, на свій ризик виконати та здати замовникові у встановлений договором строк комплекс робіт, а саме будівництво будинку розміром 7,88 х 7,2 м у відповідності до робочого проекту та згідно специфікації до цього договору (далі - Договір) (а.с. 8-16). Відповідно до п. 2.1. договору виконавець зобов`язався виконати роботи, передбачені цим договором у строк 110 робочих днів з моменту погодження Проекту та направлення листа на електронну адресу виконавця про готовність замовника до початку робіт. Згідно з п. 3.1. договору загальна вартість робіт за договором складає 1 051 143,00 грн. У додатку №1 до договору сторонами погоджено технічне завдання на будівництво будинку (а.с. 17-18). Додатком №2 до договору сторонами визначено Специфікацію переліку робіт з будівництва будинку із газоблоку до договору №СБМ 19/02 від 19.02.2020 (а.с. 19-20). Етапи фінансування до договору №СБМ 19/02 від 19.02.2020 сторони погодили у додатку №3 до договору (а.с. 21). Відповідно до п. 5.2. договору передача виконаних робіт/етапу робіт виконавцем і факт прийняття цих робіт замовником оформлюється сторонами шляхом підписання Акту виконаних робіт, у якому зазначається короткий опис та перелік основних складових частин робіт, які з моменту підписання Акту виконаних робіт сторони вважають належним чином виконаними та прийнятими замовником. Відповідно до Акту прийому-здачі роботи від 30.06.2020, підписаного сторонами, виконавець виконав роботу на суму 368 000,00 грн (а.с. 31). Згідно з Актом прийому-здачі роботи від 16.03.2021, підписаного сторонами, виконавець виконав роботу на суму 290 167,00 грн (а.с. 32). Як убачається з зазначених актів замовник не має претензій до виконавця щодо обсягу і якості виконаної за договором роботи. За твердженням позивача, який є замовником за договором, ним було здійснено наступні платежі: 25.02.2020 - попередня оплата у розмірі 368 000,00 грн; 02.07.2020 - 315 000,00 грн; 17.09.2020 - 59 595,00 грн. 14.09.2020 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору № СБМ 19/02 від 19.02.2020, відповідно до умов якої сторони змінили загальну вартість робіт на 768 095,00 грн, перелік робіт та етапи фінансування робіт (а.с. 26-28). Також, 16.03.2021 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору № СБМ 19/02 від 19.02.2020, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу надмірно сплачені кошти в розмірі 94 928,00 грн до 15.06.2021 за наступним графіком: до 30.04.2021 - 31 642,67 грн, до 30.05.2021 - 31 642,67 грн, до 15.06.2021 - 31 642,67 грн (а.с. 29-30). Відповідачем було повернуто заборгованість лише частково, а саме у розмірі 35 000,00 грн, яка була виплачена на банківський рахунок позивача в наступні строки: 25.05.2021 - 10 000 грн (а.с. 38); 02.06.2021 - 10 000 грн (а.с. 39); 16.07.2021 - 10 000 грн (а.с. 40); 27.07.2021 - 5 000 грн (а.с. 41). Позивач через свого представника надав представнику відповідача претензію №0909-01/21 від 09.09.2021 з вимогою повернути заборгованість у розмірі 59 928,00 грн у строк до 09.10.2021 (а.с. 35-37). За твердженням сторони позивача станом на 25.10.2021 відповідач не виконав вимогу щодо повернення заборгованості. Встановивши вищевикладені обставини, суд дійшов до наступних правових висновків. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч. 2 ст. 849 ЦК України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання, згідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом установлено, що укладенням додаткової угоди № 4 до договору, відповідач визнав заборгованість та зобов`язався повернути її у строк до 15.06.2021, проте зобов`язання належним чином виконані не були. За таких обставин, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту, а тому стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 59 928,00 грн. Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язань та інфляційних втрат за період з 01.05.2021 до 25.10.2021 погоджується із визначеним позивачем розміром 3% річних в сумі 823,34 грн та розміром інфляційних втрат в сумі 1 009,19 грн, які вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача. Впродовж розгляду справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу в спростування заявлених позовних вимог. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору підряду та додаткових угод до нього, ненаданням відповідачем відзиву на позов, суд, приходить до переконання про необхідність задоволення позову. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором в розмірі 59 928,00 грн, 3% річних в розмірі 823,34 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 009,19 грн, а всього 61 760,53 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги №13-10/21 від 13.10.2021, укладений між Адвокатським бюро «Вероніки Мамонтової» та [PERSON] , рахунок №1 від 18.10.2021 до договору про надання правової допомоги №13-10/21 від 13.10.2021, рахунок №2 від 27.10.2021 до договору про надання правової допомоги №13-10/21 від 13.10.2021, платіжне доручення №39684793-2 від 29.10.2021 та платіжне доручення №394468008-2 від 19.10.2021, що засвідчує оплату позивачем правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача його витрати на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved