Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Старокозацької сільської ради, [PERSON] про виділення земельної частки (паю), визнання сертифікату втраченим. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] . Після смерті бабусі позивачки [PERSON] залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області КСП «Іскра», згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259574, виданий 26.05.1997 року Білгород-Дністровською РДА, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №574. Однак, оформити свої спадкові права позивач на даний час не має можливості, оскільки у позивача відсутні оригінали документів на спадкове майно, тому звертається до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явився, однак надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати позов за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Старокозацької сільської\~ради не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати позов за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД №0259574 від 26.05.1997 року, спадкодавцю [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Іскра» розміром 4,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданного 13.08.1998 року Новоцаричанською сільською радою Білгород-Дністровського району, актовий запис №14, [PERSON] померла [INFO] . Згідно Свідоцва про смерть серії [NUMBER] , виданного 06.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1332, [PERSON] померла [INFO] . Згідно Довідки №10/18 від 18.11.2021 року, виданною Старокозацькою сільською радою, позивачка [PERSON] проживала однією сім`єю разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на день її смерті. Померлій бабусі позивачки - [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області КСП «Іскра», згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0259574, виданий 26.05.1997 року Білгород-Дністровською РДА, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №574. Згідно повідомлення Білгород-Дністровської районної державної нотаріальноїї контори №89/01-16 від 11.02.2022 року, згідно Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Згідно Спадкової справи №14/2016 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем померлої є її дочка [PERSON] . Окрім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що згідно заповіту від 08.06.2015 року, померла [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилось і із чого не складалось у власність [PERSON] .. Даних про звернення позивачки [PERSON] з заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Згідно Свідоцтва про право на спадщину на заповітом, виданного державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області 23.07.2016 року [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Новоцаричанська сільська рада, площею 3,9889 га, тобто на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД №0259574 від 26.05.1997 року вже було оформлено право власності на земельну ділянку. Отже, право власності на спадкове майно померлої [PERSON] було оформлено в нотаріальному порядку за [PERSON] на підставі заповіту, який станом на теперішній час є чиним та не оспорюваним, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 року №5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України, передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, проводиться сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Згідно із ст.14-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю», у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню до 01 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначену законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим-четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 01 січня 2025 року. Згідно із ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини,\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку про\~безпідставність та\~необгрунтованість уточнених\~позовних \~вимог позивачки\~ [PERSON] до Старокозацької сільської ради, [PERSON] про виділення земельної частки (паю), визнання сертифікату втраченим. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed