Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції. 08 лютого 2022 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулось до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики.\~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 16.04.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 2134982 шляхом підписання електронним підписом, яким відповідач погодився з умовами Правил надання грошових коштів. Пунктом 2.3.3, 2.3.4 договору встановлено, що сума позики становить 12 000,00 грн., зі строком 30 днів до 16.05.2021. Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до п. 2.4 договору за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору. 13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №2134982 від 16.04.2021, укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Позичальник зобов`язання перед позикодавцем виконав у повному обсязі, надав останньому у позику кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на дату відступлення права вимоги має заборгованість у розмірі 37\~104,00 грн., яка складається з: 12 000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 25\~104,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, що підлягає до стягнення з позичальника станом на 19.01.2022 відповідно до розрахунку становить: 72\~821,71 грн., з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 25\~104,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 35\~280,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 437,71 грн. інфляційні витрати.\~\~ У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованість за договором позики, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18 лютого 2022 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 84-85). Заяви, клопотання. Представником позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» одночасно з позовом заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника, підтримання позову та ухвалення заочного рішення (а. с. 7). Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився повторно,\~хоча повідомлявся\~про розгляд\~справи за\~місцем реєстрації:\~ [ADDRESS] ,\~повідомлення повернулося\~без вручення,\~оскільки адресат\~відсутній за\~вказаною адресою\~(а.\~с.\~86,\~93,\~99).\~Відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України\~відповідач по\~справі вважається\~належним чином\~повідомлений про\~час,\~день та\~місце проведення\~судового засідання. В установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 16\~квітня 2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] був укладений договір позики №2134982, згідно умов якого встановлено, що сума позики становить 12 000,00 грн., зі строком 30 днів до 16.05.2021. Метою отримання позики є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника (п. 2.3.2 -2.3.4). Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до п. 2.4.1 договору за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору. У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. Згідно Додатку 1 до Договору, графіку нарахувань за позикою вбачається, що сторони погодили суму позики у розмірі 12\~000,00 грн., строк позики 16 травня 2021 (30 днів), з базовою процентною ставкою -1,99000%. Сторони узгодили, що у Графіку зазначені нарахування за користування позикою у межах строку позики. А також те, що у випадку дострокового повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів за користування позикою, передбачену Графіком. Повернення позики та сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником до закінчення строку позики шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця (п. 3.4). Вказаний договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства шляхом підписання електронним підписом відповідача. Під час реєстрації, позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає ЗУ «Про захист персональних даних». Договір укладався відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», отже примірник договору позики був наданий позичальнику в його особистому кабінеті на сайті Товариства. Підписанням Договору позики відповідач підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», та умовами цього Договору, які є невід`ємною частиною договору (п. 8.3.5, п. 8.3.6 договору) У подальшому, на підставі укладених між сторонами додаткових угод №№ 1,2,3 до договору, строк позики неодноразово продовжувався кожного разу на 30 календарних днів (а. с. 15-23). Таким чином, позичальник засвідчив та гарантував, що він має відповідний фінансовий стан, володіє достатнім рівнем платоспроможності, необхідних для вчасного виконання ним визначених зобов`язань, не існує і йому не відомі обставини, які можуть негативним чином вплинути на виконання ним визначених зобов`язань або про будь які інші поточні або майбутні зобов`язання, які можуть мати пріоритет над виконанням визначених зобов`язань. Відповідач не оспорював умови договору, вони не визнані недійсними, у зв`язку з чим підлягають виконанню. В подальшому, 13 жовтня 2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у т.ч. за договором позики № 2134982 від 16.04.2021, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , заборгованість якого на дату відступлення права вимоги згідно з реєстром боржників до Договору факторингу складала 37\~104,00 грн., з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 25\~104,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (а. с. 38-48, 53). Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2134982 від 16.04.2021. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, що підлягає до стягнення з позичальника станом на 19.01.2022 відповідно до розрахунку становить: 72\~821,71 грн., з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 25\~104,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 35\~280,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 437,71 грн. інфляційні витрати (а. с. 49-53).\~\~ Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). У ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76 - 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач [PERSON] не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, на виклик суду не з`явився. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.2 ч. 1 ст. 11 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статтею 516\~ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні, наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. За умовами ст. ст. 1049 та 625\~ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016р. у справі за № 6-1412цс16). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Сторони договору на власний розсуд визначають його зміст, тобто, формують його конкретні умови, що не суперечать законодавству. Адже, дійсний та неоспорений договір є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Висновки суду. Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між сторонами у справі було укладено договір позики у встановленій законом формі, за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на сайті товариства з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору. ТОВ «МАНІФОЮ» виконано свої зобов`язання за договором, надавши позику [PERSON] . Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушив, по теперішній час не було сплачено жодної суми за договором. Суд звертає увагу на те, що заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень ст. 516 ЦК України, такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13 та постанові Верховного Суду України від 30.01.2019 року у справі №2-230/11. Окрім того, згідно п. 4.2.2 договору позики, товариство має право, без повідомлення позичальника, відступити свої права вимоги будь -якій особі. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-979цс15: ...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його і обов`язку погашення кредиту взагалі... . Так, відповідно до п. 5.1.4 договору факторингу у випадку, якщо з моменту переходу до Фактора права вимоги, клієнт отримав від боржника будь-яку суму грошових коштів в погашення заборгованості боржників, клієнт зобов`язаний направити вказану суму Фактору протягом 5 банківських днів з моменту її отримання. Отже, відповідач не мав жодних перешкод для виконання зобов`язання, а саме сплачувати заборгованість за укладеним договором позики на рахунки попередніх кредиторів. З моменту переходу права вимоги до нового кредитора, позичальником не здійснювалося погашення коштів. Відповідач на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Окрім того, відповідач не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б погашення суми боргу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат, які складаються із судового збору в сумі 2\~481,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 9\~000,00 грн. Відповідно до положень ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст.\~903\~ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Позивачем на підтвердження понесених витрат було надано копії договору про надання правової допомоги №05-03/2021 від 05 березня 2021, прайс-листа Адвокатського об`єднання «Лігал Асістанс», який був затверджений Рішенням Загальних зборів №4 від 05.08.2021, а також платіжного доручення про оплату 02 грудня 2021року на загальну суму 90 000,00 грн. за надання правової допомоги за вказаним договором. Окрім цього, була надана копія заявки про надання юридичної допомоги №40 від 24.11.2021 року, якою сторони погодили надання юридичних послуг щодо справи відповідача, а саме: -надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 1 година загалом за 3 000,00 грн.; -складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 4 години загалом за 6 000,00 грн. Надані послуги ніби відповідно до Витягу з акту були надані та згодом оплачені. Однак, необхідно звернути увагу, що не надано доказів того, коли саме письмова консультація надавалась та ким саме. Також позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного надання послуги письмової поглибленої консультації конкретним адвокатом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Проте, у матеріалах справи відсутній ордер на ім`я конкретного адвоката, виданий Адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс», із посиланням на свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю.\~ Варто також звернути увагу, що сторонами за даним договором ще в заявці було визначено скільки саме годин буде витрачено на письмову консультацію та підготовку позовної заяви до суду, проте як саме було визначено це ще до отримання адвокатським об`єднанням документів і попередньої оцінки не відомо. Виходячи з вищенаведеного та вимог цивільного процесуального законодавства, позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн., тому судові витрати щодо надання правничої допомоги у заявленій сумі задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved