Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

30.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, у якому просила встановити факт постійного проживання з 30.03.1990 року по 23.07.1997 року за адресою [ADDRESS] . Позовну заяву обґрунтовує наступним чином. Позивач разом з мамою [PERSON] на підставі ордеру № 726 серії А від 16.02.1990 року, виданого на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету ВО «Дніпрошина», вселилась та проживають за адресою: [ADDRESS] з 30.03.1990 року по теперішній час. 23.03.1997 року вона вперше отримала паспорт громадянина України та була зареєстрована за вказаною адресою. На даний час гуртожиток знаходиться у комунальній власності та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З метою скористатись своїм правом на приватизацію, звернулась до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, однак в процесі консультації було роз`яснено, що до органу приватизації подається документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та таким документом є довідка з попередніх місць проживання після 1992 року. Житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Дніпрошина» та реорганізацією житлово-комунального господарства декілька разів передавався на баланс з одного житлово-комунального підприємства на інше. На якому етапі втрачено інформацію щодо підтвердження факту проживання за адресою: [ADDRESS] з 30.03.1990 року та до моменту самостійної реєстрації у 1997 році, невідомо. Отже, отримати довідку про місце проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] у період з 30.03.1990 року по 23.07.1997 року немає можливості, що унеможливлює надання повного пакету документів для приватизації кімнати. 02.07.2021 року позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, однак ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження та рекомендовано вирішувати питання в порядку позовного провадження. Ухвалою суду від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.11.2021 року залучено територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як співвідповідача по справі. Відповідачем Дніпровською місткою радою надано відзив на позовну заяву, у якому просить суд розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначає, що вирішуючи питання щодо встановлення юридичного факту проживання у гуртожитку слід виходити з того, що у відповідності до норм чинного законодавства єдиною підставою для вселення є ордер, виданий відповідною адміністрацією підприємства, установи організації на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила іншим способом встановити вказаний факт позивач не має можливості, а його встановлення необхідно для надання документів для приватизації. Представник відповідача Дніпровської міської ради заперечувала проти задоволення позову. Вважала, що вказана заява повинна вирішуватись у порядку окремого провадження. Відповідач - Департамент житлового господарства Дніпровської міської, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.08.1980 року [NUMBER] , свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим повторно від 30.03.2021 року серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу від 17.01.1986 року [NUMBER] . Відповідно до ордера від 16.02.1990 року № 726 А [PERSON] разом з донькою [PERSON] вселилась до кімнати [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта [PERSON] , вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.03.1990 року. 11.12.2004 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи позивач з 23.07.1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач з моменту отримання її матір`ю ордера про вселення до гуртожитку, проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~дія цього\~Закону\~поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно зі\~ст. 8 Житлового кодексу\~Української PCP громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового Фонду. Згідно ч.1\~ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього\~Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього\~Закону\~за рішенням місцевої ради. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього\~Закону\~поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. За\~ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~визначено, що проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Процедура приватизації регулюється Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396\~(далі - Положення), яке визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Пунктом 18 цього Положення передбачено необхідний перелік документів для приватизації державного житлового фонду, які громадянин надає до органу приватизації. Зокрема, громадянином подається документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонд. Згідно пункту 20 цього Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Як встановлено судом, позивач будучи неповнолітньою, разом з матір`ю на підставі ордера від 16.02.1990 року № 726 А вселилась до кімнати [ADDRESS] . Після закінчення школи, позивач 23.07.1997 року зареєструвала місце проживання за цією ж адресою. Ураховуючи те, що факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується належними і допустимими доказами, а також те, що його встановлення безпосередньо впливає на можливість реалізувати право позивача на приватизацію жилого приміщення, позовна заява підлягає задоволенню. Заперечення представника Дніпровської міської ради щодо неможливості розгляду цього позову у порядку позовного провадження, суд вважає безпідставним, оскільки, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено у відкритті провадження за заявою [PERSON] про встановлення факту постійного проживання за адресою [ADDRESS] , поданою у порядку окремого провадження. Окрім цього, положеннями ЦПК України не передбачені обмеження прав громадян щодо неможливість розгляду справ про встановлення юридичних фактів у порядку позовного провадження. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved