Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:\~\~\~\~ 1.Визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» від 09.12.2021 року № 508-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та допустити його до роботи на посаді оператора котельні цеху переробки в ДП «Конотопське лісове господарство» або призначити на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю. 2. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час незаконного відсторонення його від роботи, починаючи з 09 грудня 2021 року по 20 січня 2022 року в розмірі 29666 (двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 56 коп. Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 грудня 2021 року наказом №508-к директора ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» його відсторонено\~ від роботи на посаді оператора котельні цеху переробки без збереження заробітної плати. Підставою для прийняття вказаного наказу стало те, що позивач не надав доказів про отримання щеплень проти COVID -19 або протипоказань про проведення щеплення проти COVID -19. 10 січня 2022 року ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» реорганізовано в ДП «Конотопське лісове господарство». Вказане відсторонення від роботи позивач вважає порушенням його права на працю, гарантованого Конституцією України і таким, що суперечить приписам статті 46 Кодексу законів про працю України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Згідно долученого до заяви наказу ДП «Конотопське лісове господарство» від 31.03.2022 року № 83/к/тр його допущено до роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні цеху з переробки деревини на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 року №380 (а.с.34,35). Представник відповідача ДП «Конотопське лісове господарство» у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на право працедавця відсторонювати від роботи працівника, діяльність якого може призвести до зараження цих працівників та поширення інфекцій. Відповідач підпадає під перелік професій, затверджений наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153 із внесеними змінами та не зробив щеплення від респіраторної хвороби COVID-19. Під час відсторонення [PERSON] від посади ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» керувалось ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим професійним щепленням» від 04.10.2021 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою «SARS-CoV-2» також керівництво ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» діяло згідно роз`яснень Міністерства економіки України, викладені в листі від 03.11.2021 року №4706-06/52950-03. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу в їх відсутність. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Ухвалою суду від 24 січня 2022 року відкрито провадження по справі і постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено\~ судове засідання на 24 лютого 2022 року (а.с.11). У зв`язку з введенням 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України №64/2022 розгляд справи 24 лютого 2022 року не відбувся. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних\~ висновків.\~ 09 грудня 2021 року наказом директора Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» № 508-к «Про відсторонення працівників від роботи» [PERSON] відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року до надання доказів про отримання щеплень проти COVID-19 або протипоказання про проведення щеплення проти COVID-19\~ без збереження заробітної плати (а.с.6). 10 січня 2022 року Державне підприємство «Кролевецьке лісомисливське господарство» реорганізовано в Державне підприємство «Конотопське лісове господарство», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8, 9). Згідно наказу Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство»\~ «Про повідомлення про відсторонення від роботи» від 08.11.2021 року №467-к всіх працівників підприємства повідомлено про те, що з 09 грудня 2021 року будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати у разі відсутності щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до часу отримання щеплень (а.с.92). Згідно наказу\~ директора Державного підприємства «Конотопське лісове господарство» від 31.03.2022 року № 83/к/тр «Про допуск до роботи [PERSON] » [PERSON] машиніста (кочегара) котельні цеху із переробки деревини Кролевець допущено до роботи\~ з 01.04.2022 року на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 року №380, а саме до завершення воєнного стану в Україні (а.с.35). Відповідно до довідки, виданої Державним підприємством «Кролевецьке лісомисливське господарство» від 10.12.2021 року № 1878, заробітна плата позивача за жовтень 2021 року становить 20 093,17 грн., за листопад 2021 року 19 771,52 грн. (а.с.7). Згідно листа Держлісагенства керівникам територіальних органів, підприємств, установ та організацій безпосереднього підпорядкування надсилався лист Мінекономіки від 03 листопада 2021 року №4706-06/52950-03 стосовно алгоритму дій роботодавця відносно осіб, які не дотримуються вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 (а.с.67-70). Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В силу вимог ч.1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Трудові відносини в Україні врегульовані ст.1 КЗпП України. Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема, й обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я. Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У статті 30 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходи в порядку, встановленому законами України. Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. П. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зобов`язано керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Згідно із Наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з урахуванням змін, які відбулись згідно наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021 року, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади. Даний наказ набув чинності 09.12.2021 року. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач видав наказ про відсторонення позивача від роботи 09.12.2021 року, тобто в день набрання чинності Наказом МОЗ України №2393. Але ж, тільки, після набуття чинності Наказу МОЗ України №2393 від 01.11.2021 року, а саме 09.12.2021 року почали виникати правовідносини роботодавця та працівників, які недотримувались вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19. Також згідно п.4 алгоритму дій роботодавця та працівників, які недотримувались вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19, затвердженого Мінекономіки від 03.11.2021 року зазначено, що у разі наявності задокументованих випадків ухилення або відмови працівника від проходження щеплення та якщо з моменту набуття чинності норм наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, працівник продовжує ухилятись або відмовлятись від щеплення за відсутності протипоказань, роботодавець відсторонює працівника від роботи шляхом видання наказу (розпорядження) з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відсторонюється, не пізніше дня видання такого документу у встановленому порядку. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Отже, лише з 09.12.2021 року у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ще 08 листопада 2021 року підготував повідомлення про відсторонення від роботи, де було зазначено, що позивач повинен до 08 грудня 2021 року надати документ, який підтвердить наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, у разі не надання вказаних документів 09 грудня 2021 року він буде відсторонений від займаної посади. 09 грудня 2021 року відповідач відсторонив позивача від роботи, не забезпечивши при цьому позивачу можливості пройти медичний огляд після набрання чинності наказу МОЗ України №2393 від 01.11.2021 року, надати підтверджуючі документи, не переконавшись у відсутності у позивача протипоказань для щеплення та не отримавши належних доказів відмови чи ухилення від профілактичного щеплення. За наведених обставин, відсторонення позивача від роботи є незаконним, а тому позовна вимога позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу про його відсторонення від роботи та допущення його до роботи на посаді оператора котельні цеху переробки є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення, суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Також, абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. \~ Аналіз даного роз`яснення дає підстави для висновку, що у випадку незаконного відсторонення від роботи підлягає стягненню саме середній заробіток, а не заробітна плата, які є різними за своєю правовою природою. Згідно з наявної в матеріалах довідки заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася Державним підприємством «Кролевецьке лісомисливське господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Конотопське лісове господарство», тому стягнення середнього заробітку позивача слід проводити з Державного підприємства «Конотопське лісове господарство». Відповідно до ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року по 20 січня 2022 року включно, тобто до дня допуску його до роботи. Розмір середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу, обрахований на підставі довідки від 10 грудня 2021 року, наданої Державним підприємством «Кролевецьке лісомисливське господарство», становить: 949 грн. 16 коп. (середньоденна заробітна плата) х 28 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 26576 грн. 48 коп. Суму середнього заробітку визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відрахування повинні бути проведені працедавцем при виконанні судового рішення.

Outcome: partial