Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , який він отримав у спадок після смерті батька. За даною адресою зареєстроване місце проживання колишньої дружини позивача [PERSON] , яка фактично в житловому будинку не проживає з 2015 року, будинком не користується, спільного господарства не ведуть. Відтак позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування даним житловим будинком. Отже, [PERSON] просить захистити його право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи а його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належно, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що позивач [PERSON] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 292844192 від 28.12.2021 (а.с. 8). Право власності на вказаний будинок позивач набув на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2021 року виданого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Камінською Л.В., спадкова справа №35/2015 (а.с.07). Відповідно до довідки Ставецького старостинського округу № 51 від 21.01.2022, у даному житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , але фактично за даною адресою не проживає з 2015 року (а.с. 09). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.01.2022 року, видного повторно, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.02.1998 року, про що зроблено актовий запис № 17. З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного старостою Ставецького старостинського округу від 21.01.2022 року слідує, що [PERSON] у спірному житловому будинку не проживає з 2015 року. Акт складено на підставі пояснень сусідів (а.с. 10). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Позивач реалізував своє право на захист власного майна. Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у житловому будинку [ADDRESS] , чим не виконала вимоги ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved