Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

18 травня 2022 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якої зазначив, що відповідачка з моменту розірвання шлюбу стала проживати за іншою адресою, переймається лише власним життям, про сина не дбає, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитиною материнської турботи, не цікавиться його інтересами, потребами та навчанням, матеріально дитину не забезпечує, не створює належних умов для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини. Усі обов`язки по догляду і вихованню сина, створенню умов, необхідних для його всебічного розвитку, як батько позивач взяв на себе. Усвідомлюючи факт умисного невиконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, 11 травня 2022 року відповідачка з розумінням наслідків, передбачених ст.166 Сімейного кодексу України, написала заяву про добровільну відмову від своїх батьківських прав на сина. Заява засвідчена приватним нотаріусом Коростенського РНО Житомирської області та зареєстрована в реєстрі за № 934 від 11.05.2022 року. Предметом позовних вимог є позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1985 року народження щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підставою позову є ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст.164 СК України). Ухвалою Малинського районного суду від 23 травня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначено з моменту відкриття провадження у справі, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, призначено проведення підготовчого засідання. Крім цього, зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . 14.06.2022 на виконання ухвали суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 23.06.2022 позивач звернувся до суду із заявою про те, що позов підтримує та просить його задовольнити, розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивлась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 27.05.2022 подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позову. Представник органу опіки і піклування Малинської міської ради Житомирської області Суханова А.В., яка діє на підставі довіреності №344/03-32 від 13.06.2022 року, подала до суду заяву про розгляд справи без участі, позов підтримала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 03.11.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції у Житомирській області між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб за актовим записом № 140 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). ( а.с. 9) Від даного шлюбу [INFO] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.05.2008 року.(а.с.10) Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25.06.2015 року (по справі № 283/1460/15-ц) шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний, прізвище за її вибором змінено на [PERSON] .(а.с. 11) Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав, наданого 09.06.2022 року Органом опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, 24.01.2022 року службою у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради було здійснено рейд за адресою: [ADDRESS] за місцем проживання позивача. Комісією, що проводила обстеження відмічено, що для дитини облаштовано окреме спальне місце, місце для сну та навчання. Умови проживання задовільні. З бесіди з батьком з`ясовано, що з моменту розлучення з колишньою дружиною (з 25.06.2015 р.) їх спільний син [PERSON] став проживати зі своїм батьком [PERSON] [PERSON] повідомив, що протягом останніх семи років самостійно займається утриманням, доглядом та вихованням сина. Мати дитини не цікавиться життям дитини, матеріально сина не підтримує, не створює умов для його фізичного, духовного, інтелектуального розвитку. Розглянувши довідку видану управлінням ЖКГ виконавчого комітету Малинської міської ради №250 від 26.04.2017 р. встановлено, що [PERSON] зареєстрований за місцем проживанням свого батька. 07.06.2022 р. було здійснено рейд до місця проживання [PERSON] , відмічено задовільні умови проживання. З бесіди з мамою з`ясовано, що участі у житті свого сина вона не приймає. Дитина проживає разом зі своїм батьком. Також [PERSON] повідомила що не заперечує проти поданого проти неї позову. Розглянувши нотаріальну заяву №934, видану 11.05.2022 р. відмічено, що [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій дій володіючи повною цивільною дієздатністю відмовилася від своїх батьківських прав на свого неповнолітнього сина [PERSON] . Зібрані відомості дають підстави зробити висновок, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов язків. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2, 3 ст.150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків, враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . ( а.с 25-26). Між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/ З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неї є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , інформація стосовно того, що відповідач є непрацездатною або має на своєму утриманні інших осіб відсутня, а тому суд приходить до висновку, що з неї підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн., а також 992,40 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved