Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

у жовтні 2020 року приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ПАТ «УПСК», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути виплачене страхове відшкодування у розмірі 11 428,37 грн та понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2102 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 6 листопада 2019 року по вул. Деміївській, 5-А, в м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , яким керувала відповідачка [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2019 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки автомобіль «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, на підставі договору страхування наземних транспортних засобів № 177/078/000026 від 22.04.2019 згідно з правилами добровільного страхування засобів наземного транспортну ПАТ «УПСК» виплатило власнику транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі 20 073 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УТСК» згідно договору укладеного у формі полісу № АО/1591372. 21.04.2020 ПрАТ «УТСК» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,616% та розміру франшизи, яка становить 2000 грн, на користь ПАТ «УПСК» у розмірі 8 644,63 грн. Позивач вважає, що відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди - 20 073 грн і виплаченим ПрАТ «УТСК» - 8644,63 грн страховим відшкодуванням, що складає 11 428,37 грн (20073 грн - 8644,63 грн). Представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УПСК» на відшкодування шкоди зазначену вище суму та судові витрати. 15 жовтня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 58). У судове засідання сторони не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача ПАТ «УПСК» надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відзив на позовну заяву чи інших письмових пояснень до суду не надійшло. Заяву про слухання справи за його відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Судом встановлено, що між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] 22.04.2019 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 177/078/000026, за предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi, Lancer» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 18-24). 06.11.2019 року об 11 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Деміївській, 5А, була не уважною, рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпечності, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi, Lancer» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року у справі № 752/23621/19 особою, винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України визнано [PERSON] (а.с. 37-38). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») згідно полісу № АО-1591372 від 09.09.2019 з періодом дії з 20.09.2019 по 19.09.2020 і розміром франшизи - 2000 грн. Згідно із ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Mitsubishi, Lancer» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 25). Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] звернувся до позивача із заявою-повідомленням і заявою про виплату страхового відшкодування від 08.11.2019 року (а.с. 15, 17). За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, та регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем, було проведено огляд транспортного засобу, про що складено Акт огляду транспортного засобу від 08.11.2019 року і додатковий Акт огляду (а.с. 28, 33). Завдання майнової шкоди автомобілю «Mitsubishi, Lancer» д.н.з. [NUMBER] підтверджується також копіями фотокарток автомобіля (а.с. 30-32, 35). Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018 року. 20 грудня 2019 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з Договором страхування на підставі вказаної заяви [PERSON] і страхового акту № КАСКО/177/000/19/0081 від 20.12.2019, враховуючи рахунок СПД ФО [PERSON] № [NUMBER] від 26.11.2019, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 20 073 грн (з вирахуванням безумовної франшизи - 950 грн), що підтверджується платіжним дорученням № 41 від 20 грудня 2019 (а.с. 13,14,36). 29.01.2020 року за вих. № 303/17 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з претензією (заявою) про страхове відшкодування (а.с. 11). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). 21.04.2020 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «УПСК» у розмірі 8644,63 грн, вирахувавши коефіцієнт фізичного зносу - 0,616% та франшизу - 2000 грн (а.с. 8, 9,10). Різниця між виплаченою позивачем особі, якій завдано шкоду, сумою 20 073 грн та сумою, перерахованою ПрАТ «УТСК» - 8644,63 грн, становить 11 428,37 грн. Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Матеріалами справи підтверджується завдання шкоди відповідачем та компенсація завданої шкоди позивачем постраждалій особі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18. Таким чином, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17). З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем у розмірі вказаному в позові. Зважаючи на те, що обґрунтованість позовних вимог доводиться наявними у справі доказами, а також, враховуючи, що позивачу не відшкодоване в повній мірі виплачене страхове відшкодування та протилежне судом не встановлено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає сума грошових коштів у розмірі 11428,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем разом із заявою було подано наступні докази: копія договору № 1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 року (а.с. 43), копія додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 21.05.2020 року (а.с. 49), акт про надання правової допомоги від 28.09.2020 року (а.с. 53), копія платіжного доручення від 30.09.2020 року № 14186 (а.с. 54), копії документів на підтвердження повноважень адвоката (а.с. 50-52). Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Також з відповідача підлягають стягненню витрати по судовому збору у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved