Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 31.01.1988 р. вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано у Петрашівській сільській раді Теплицького району Вінницької області. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає окремо. Зазначила, що подружнє життя з чоловіком сильно погіршилось протягом останніх років. Він став зловживати спиртними напоями, не бажав працевлаштуватися, і займатися домашнім господарством. Відсутність взаєморозуміння між ними та поваги один до одного, є наслідком частих конфліктів та суперечок. [PERSON] вказала, що фактично шлюбних взаємообов`язків між нею та [PERSON] не існує декілька років, вони стали чужими людьми одне одному, хоча проживають під одним дахом. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і не має наміру його змінювати. Примирення між сторонами неможливе. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 31.01.1988 р. у Петрашівській сільській раді Теплицького району Вінницької області, за актовим записом №2. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі [PERSON] . Також просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 908,00 грн. 26.11.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 20.01.2022 р. надано сторонам у справі строк для примирення, тривалістю 2 (два) місяці, тобто до 21 березня 2022 року, провадження у справі зупинено. 28.03.2022 р. поновлено провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без її участі. Позов підтримала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалися своїми процесуальними правами. Відповідач у судове засідання не з`явився. 25.05.2022 р. від [PERSON] надійшла заява, у якій зазначив, що в судове засідання з`явитися не може, оскільки має 3 групу інвалідності та йому важко пересуватися. Згоду на розірвання шлюбу він не дає. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 31.01.1988 р. у Петрашівській сільській раді Теплицького району Вінницької області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №2 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.4). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Варто зазначити, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивачка в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинені, примирення неможливе, вже декілька років вони є чужими одне одному людьми. Збереження їх сім`ї суперечить інтересам [PERSON] . Відповідач у заяві від 25.05.2022 р. заперечив проти розірвання шлюбу, однак відзиву на позовну заяву не подав та будь-яких доказів, на підтвердження зазначених в заяві обставин, суду не надано. Окрім того суд зазначає, що позовну заяву подано до суду 15.11.2021 р. та на момент розгляду справи відповідачем не було вжито заходів щодо примирення подружжя, хоча строк на примирення було надано сторонам тривалістю два місяці, що підтверджується ухвалою суду від 20.01.2022 р. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності та поваги до себе. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 113 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У своїй позовні заяві позивач зазначила, що бажає залишитися на прізвищі « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 908 грн., у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved