Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 вересня 2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 3106. Обґрунтовує позов тим, що в шлюбі мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Стосунки з чоловіком погіршились, фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім цього, просить суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », після розірвання шлюбу залишити проживати х нею малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та судовий збір в розмірі 992,4 грн. Ухвалою судді від 09 травня 2022 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Від представника позивача - адвоката Мицика О.В. надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. У судове засідання відповідач не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про визнання позову, просить розглянути справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, 29.09.2018 сторони зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 3106 (а.с.5, 6). В шлюбі мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З`ясовано, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини не суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. Згідно постанови КЦС ВС від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 суд при вирішенні справи про розірвання шлюбу може вирішити питання про місце проживання неповнолітньої дитини о одним із батьків одночасно з вимогою про розірвання шлюбу за відсутності спору про проживання дитини. З матеріалів заяви вбачається, що спору щодо місця проживання малолітньої дитини між сторонами немає. Тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити за місцем проживання матері. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за доцільне відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992,4 грн., згідно з ID-квитанції №2220-0350-9470-1591 від 28 квітня 2022 року, банк отримувача Казначейство України, отримувач УКуСихів.рм.Львів, р/р [NUMBER] , МФО 899998, КОД ЄДРПОУ 38007636. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 496,2 грн. Також встановлено, що позивач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., які документально підтверджені (договір про надання правової допомоги № 173 від 20.04.2022, акт виконаних робіт від 01.06.2022, копія платіжного доручення №N1AA83692M від 02.06.2022 про оплату правової допомоги згідно договору №173 від 20.04.2022). Тому такі слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.105, 109, 112,113 СК України,

Outcome: approved