Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] в грудні 2021 року звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями правоохоронних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він. [PERSON] 1956 року народження, підполковник у відставці, звільнений з лав ЗСУ в 1995 році за станом здоров`я, після цього працював вчителем в ЗОШ №24 м. Черкаси, потім заступником директора в ЗОШ №22. З 2006 року обіймає посаду директора Черкаської обласної федерації Лао-Тайських бойових мистецтв та директора Черкаської регіональної асоціації професійних видів контактних єдиноборств. За своє життя він жодного разу не порушив закон та присвятив своє життя служінню Батьківщини, народу України та вихованню молоді. Так, позивач вказує, що йому відомо, що [INFO] в м. Черкаси було скоєно напад на черкаського блогера [PERSON] , який після нападу впав в комі і згодом помер в Черкаській обласній лікарні. Злочин досить гучний для м. Черкаси і відомий на всю Україну. Як вважає позивач, при проведенні оперативно-розшукових дій начальник карного розшуку Управління Національної поліції в Черкаській області Герасимук В.І. замість того, щоб розслідувати цей злочин об`єктивно і у відповідності до вимог КПК, вирішив призначити винуватого, і на цю роль особисто вибрав його. Для того щоб в подальшому можна було б доповідати про викриття в Черкасах організованого злочинного угрупування по вбивству відомої особи - журналіста. Як відомо із офіційних джерел, і зокрема видно з відео викладеного в ЮТУБ 22.02.2020 р. Черкаським блогером [PERSON] плануванням цієї операції займався особисто начальник карного розшуку Управління НП в Черкаській області Герасимук В.І . Для втілення свого плану 14.05.2019 року було подано клопотання про дозвіл на проведення обшуку в його житлі, в обґрунтування якого було покладено сфальсифіковані покази свідків [PERSON] та [PERSON] , яких він не знає та які не є його знайомими чи друзями. Таким чином, ввівши в оману суд, у кримінальному провадженні №12019251010002235 від 04.05.2019 було отримано дозвіл на проведення обшуку в помешканні позивача, під час якого в ньому працівники поліції повинні були знайти гранату Ф-1 та куртку потерпілого. Перша річ із яких є забороненим предметом до обігу, а друга річ, на його думку, повинна бути якимось чином безпосередньо пов`язана з нападом на [PERSON] , оскільки дуже сильно схожа на ту, яку носив померлий. 23.05.2019 року його було затримано, при цьому саме затримання було незаконним та з численними порушеннями законодавства. При проведенні особистого обшуку йому не зачитувались права. А вилучену грану йому було підкинуто правоохоронцями. Того ж дня його доставили до відділу поліції та протягом восьми годин по черзі четверо слідчих проводили допит не знімаючи з нього кайданок, без адвоката та не дозволяючи зателефонувати дружині, що відображено в протоколі. Протягом 24 та 25 травня його продовжували допитувати з приводу вбивства журналіста. Всі три дні він провів в камері КПЗ, при цьому в перший день затримання його не годували та не давали цигарок. На нього постійно до моменту звільнення психологічно тиснули. В подальшому до нього було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 діб. Допити по обох провадженнях проводились не слідчими, а оперативними співробітниками. Під вартою в якості затриманого він перебував з 08-20 год. 23.05.2019 до моменту розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу до 15-00 год. 25.05.2019. Йому відомо, що в його помешканні було проведено за його відсутності обшук та вилучено його особисті речі, які до цього часу не повернуто. Він два місяці знаходився під домашнім арештом по справі незаконного володіння забороненими предметами, півтора року був змушений захищати себе в судах, перебуваючи на грані нервового зриву, в повністю сфальсифікованих від початку до кінця у двох кримінальних злочинах. Крім того в ході судового переслідування розпалася його сім`я, вони з дружиною розлучилися. Також позивач вказує, що він людина похилого віку із-за злочинних дій нечесних, безвідповідальних співробітників Управління НП в Черкаській області та співробітників Черкаського міського відділу НП, а також за халатного, злочинного відношення до своїх службових обов`язків посадовими особами прокуратури, був підданий катуванням - на протязі 8 годин його безперервно допитували утримуючи в кайданках, голодного, оскільки не кормили у перший день затримання і не даючи зателефонувати дружині, не допускаючи до нього адвоката, провів в камері три дні де його насильницькими діями схиляли до зізнання у вбивстві людини. Навіть після звільнення із камери, не витримавши нервового напруження дружина з ним розлучилася. Стан його здоров`я погіршився (він ніколи не мав скарг на серце, зараз тиск нижче 140 на 100 не падає). Так по кримінальному провадженні № 12019251010002607 від 23.05.2019 року йому було оголошено підозру у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України: -23.05.2019 року після незаконного особистого обшуку та незаконного обшуку у помешканні він був затриманий у підозрі скоєння двох злочинів, за один із яких передбачено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі; -протокол затримання від 23.05.2019 року оформлений із фіксуванням порушених прав особи; -25.05.2019 року відносно нього суд обрав міру запобіжного заходу - домашній арешт в нічний час доби, терміном на 60 діб із застосуванням заходів електронного контролю що є порушенням прав людини згідно статті 371 КК України; -23.07.2019 року був затверджений прокурором обвинувальний акт і звичайно направлений до суду із порушенням вимог ст. 219 КПК; -вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2019 року [PERSON] було виправдано з підстав не доведення вчинення кримінального правопорушення; -ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2019 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення; -постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від, 18 грудня 2019 року, а також ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу прокурорі було залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення Розмір заподіяної моральної шкоди має визначатися як за загальним правилом про відшкодування моральної шкоди, так і за спеціального закону з урахуванням обставин справи.? Крім того, позивач вважає, що шляхом незаконного вилучення у нього речей під час обшуку у помешканні йому завдана шкода на суму 68 тис. 535 гри., а саме було вилучено: 1. Куртка шкіряна чорна - 2 шт. ( 5200 грн. + 10 000 грн. = 15 200 грн.) 2. Куртка замшева чорна -1 шт. ( вартістю 9 200 грн.) 3. Полупальто чорне - 1 шт. (вартістю 3 700 грн.) 4. Шапка зимова шкіряна на овчині -1 шт. (вартістю 1 600 грн.) 5. Штани чорні - 6 шт. по 700 грн. кожні на суму 4 200 грн.; 6. Штани спортивні зимові-1шт. на суму 400 грн. 7. Сорочки чорні - 4 шт., сорочка синя -1 шт. по 400 грн. кожна на суму 2 000 грн. 8. Туфлі шкіряні -1 шт. вартістю 1700 грн. 9. Ботики шкіряні зимні на овчині -1 шт. вартістю 4 300 грн. 10. Берці шкіряні - 1 шт. вартістю 1200 грн. 11. Пасок морський шкіряний з підвісами для кортика - 1 шт. вартістю 4500 грн. 12. Кортик (ніж) морський -1 шт. вартістю 9 000 грн. 13. Ножі австрійські -2 шт. подарункові по 800 грн. кожен на суму 1 600 грн. 14. Нунчаки стальні як наглядне придання -1 шт. вартістю 2 000 грн. 15. Нунчаки дюралюмінієві -1шт. як наглядне придання вартістю 2 000 грн. 16. Мобільний телефон водонепроникний «НОМІ» -1шт. вартістю 5500 грн. 17. Флешки - 2шт. по 250 грн. Кожна на суму 500 грн. 18. Самовар електричний Тульський -1шт. вартістю 200 грн. 19. Сокира вартістю 100 грн. 20. Молоток вартістю 35 грн. Всього завдано шкоди вилученням і не поверненням майна на суму 68 935 грн. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Позивач вказує, що його підозра у злочині щодо вбивства [PERSON] доказується проведенням незаконного обшуку у його помешканні та відібрання зразків крові для проведення гістологічної експертизи. Порушення його прав органом досудового розслідування триває і досі, оскільки вилучені в ході обшуку речі могли мати статус лише тимчасово вилучених речей і підлягали поверненню протягом двох діб в разі неподання клопотання про арешт вилучених речей. При цьому позивач вважає, що більшої частини вилучених та вказаних речей на сьогодні немає. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». 01.11.2021 року, мінімальна заробітна плата становить 6500 грн. Позивач просив врахувати, що початок перебігу строку перебування під слідством починається з моменту пред`явлення підозри 23.05.2019 року по 15.04.2020 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою Кропивницького апеляційного суду), а тому загальний строк складає 10 місяців 22 дні. На його думку, до стягнення у конкретному випадку мають бути взятим до уваги всі факти порушення його прав, зокрема: як незаконне повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення 23.05.2019, незаконне затримання і утримування під вартою протягом трьох діб, із 08-20 год. 23.05.2019 по 15-00 год. 25.05.2019, незаконне проведення в ході кримінального провадження особистого обшуку в момент затримання у провадженні №12019251010002607, незаконне проведення обшуку у помешканні і без особи позивача у кримінальному провадженні №12019251010002235 від 04.05.2019, оскільки було введено в оману суддю який надав дозвіл на проведення обшуку, відбулося часткове відсторонення позивача від роботи без винесення жодних процесуальних рішень на три дні, а також інших процесуальних дій, що обмежили право позивача у повідомленні про його затримання дружині, вилучення зимових речей і не повернення їх протягом третьої зими, тому завдану моральну шкоду в цілому він оцінює в розмірі 500 000 грн. На підставі викладеного позивач просив: -стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування вартості неповернутого майна органом попереднього слідства в розмірі 68 935 гривень; -стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок компенсації завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень -повернути незаконно вилучене під час обшуку «Посвідчення водія». 29.12.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 12.04.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та наполягав на їхньому задоволенні з підстав викладених в позові. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чепурний В.П підтримав позовні вимоги та наполягав на їхньому задоволенні з підстав викладених в позові. Додатково вказав, що вони вважають, оскільки шкоду заподіяно позивачу під час проведення досудових розслідувань по двох кримінальних провадженнях, то він має право на відшкодування завданої шкоди по вказаних кримінальних провадженнях. В судовому засіданні прокурор Черкаської обласної прокуратури - Гловня І.В. заперечувала щодо доводів викладених в позові та просила відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 14.01.2021 року Черкаська обласна прокуратура вказувала те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивачем мотивовані тим, що 23.05.2019 позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. У подальшому, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2019, залишеним без змін Кропивницького апеляційного суду 15.04.2020 та Верховним Судом 18.11.2020, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано на підставі ст. 373 КПК України, оскільки його винуватість не доведено, тому що не надано безспірних доказів, що він вчинив даний злочин (кримінальне провадження №12019251010002607). Крім того, [PERSON] зазначає, що у кримінальному провадженні №12019251010002235 (за фактом умисного вбивства [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України) проведено обшук його житла без участі позивача, вилучено його майно, яке не було повернуто слідчим. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що незаконно перебував під слідством та судом протягом 10 місяців 22 днів, застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на 60 діб (кримінальне провадження №12019251010002607), щодо незаконності проведення обшуку його житла та затримання (кримінальне провадження №12019251010002235). У зв`язку з незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури позивачу завдано моральних страждань, порушено його звичний спосіб життя, у нього погіршились відносини з оточуючими, його стан здоров`я погіршився, відсторонення від роботи на три дні без винесення жодних процесуальних рішень. Позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди мотивовані тим, що слідчими органів поліції в кримінальному провадженні №12019251010002235 (за фактом умисного вбивства [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України) вилучене майно у позивача під час обшуку на загальну суму 68 935 грн. не повернуто. В даній справі, позивачем в порушення вимог законодавства в одній позовній заяві вказано різні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Так, щодо стягнення матеріальної шкоди вказано процесуальні дії працівників поліції, які були вчиненні в кримінальному провадженні №12019251010002235, а для стягнення моральної шкоди - дії працівників поліції, прокуратури в кримінальному провадженні №12019251010002607. Також, позивачем подано позов до кількох відповідачів, про те не зазначено конкретні позовні вимог до кожного з них. Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди вказували, що враховуючи чинне законодавство та судову практику факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. У даній справі позивач не надав до суду доказів, щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану її здоров`я тощо. Також доказів про протиправну поведінку посадових осіб органу досудового розслідування чи прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Також зазначали, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Вказували, що слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправністю діяння органу прокуратури та заподіянням моральної шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди за період з 18.12.2019 по 15.04.2020 зазначали, що [PERSON] 18.12.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Тобто, початком строку перебування позивача під слідством і судом слід вважати 18.12.2019. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.04.2020 вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2019, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, залишено без змін, судове рішення апеляційної інстанції відносно останнього набрало законної сили також 15.04.2020, тобто позивач під слідством та судом перебував 10 місяців 22 дня (під слідством - 2 місяці 1 день, розгляд справи у першій та апеляційній інстанціях відбувався 8 місяців 21 день). Щодо розміру морального відшкодування заявленого у позовній заяві. Так, позивач вказує, що моральна шкода повинна відшкодовуватись у кратному розмірі мінімальної заробітної плати та становить 500 000 грн., тобто в 13 кратному розмірі. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Водночас, позивачем не обґрунтовано заявлено суму морального відшкодування, не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення шкоди із застосуванням 13 кратного співвідношення, у зв`язку з чим розмір морального відшкодування є недоведеним. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди посилались на ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року. Однак, [PERSON] відмовився від отримання власного майна відповідно до його розписки написаної власноручно. Крім того, при аналізі ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди виникає при постановленні виправдувального вироку суду, встановлення зокрема факту незаконного проведення обшуку в обвинувальному вироці, закриття кримінального провадження. Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019251010002235 за фактом умисного вбивства [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України триває у позивача відсутнє право на відшкодування будь-якої шкоди. На підставі викладеного просили у позові [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 550 000 грн. відмовити. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області - Коваленко А.П. в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача викладених в позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 18.01.2022 року ГУНП в Черкаській області заперечувало проти доводів викладених в позові виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.3 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог до кожного з них. Позивачем в позовній заяві зазначено в якості відповідачів: Державну казначейську службу України, Черкаську обласну прокуратуру, Головне управління Національної поліції в Черкаській, проте відсутній зміст позовних вимог до кожного з них, тому відповідно до п.8 статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду якщо, провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. Позовні вимоги позивач обґрунтовує нібито неправомірними діями працівників поліції та прокуратури якими йому завдано моральну шкоду. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов. Позивач зазначає, що вказаними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, які позначили негативні зміни у його житті: переживання, тривога, емоційна напруга. Проте позивачем не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до кримінальної відповідальності та погіршенням його стану здоров`я, а доданий доказ: копія кардіограми жодним чином не підтверджує факту погіршення стану здоров`я позивача внаслідок нібито неправомірних дій ГУНП в Черкаській області. Вважають, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями безпосередньо відповідача 3 у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених частиною другою статті 23 ЦК України. Сам по собі факт наявності рішень суду про визнання позивача виправданим не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16. Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Оскільки позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю/діями відповідача та заявленою моральною шкодою, вважаємо що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Крім того, позивачем не надано жодного судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання дій працівників поліції протиправними, а посилання позивача про нібито незаконне розслідування у кримінальному провадженні є надуманими на не підтвердженні жодним процесуальним документом та судовим рішенням. На підставі викладеного просили в позові [PERSON] відмовити повністю. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Ярош С.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача викладених в позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 24.01.2022 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) заперечувала проти доводів викладених в позові виходячи з наступного. Заперечувало щодо визначення Казначейства співвідповідачем у справі та незаконності стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не могло відповідно до своїх повноважень проводити кримінальне переслідування стосовно Позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконним кримінальним переслідуванням не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Щодо стягнення на користь Позивача моральної шкоди в сумі 500000 грн. вказувало, що враховуючи норми чинного законодавства, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Розірвання шлюбу не може вважатися доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки підставою для розірвання шлюбу є волевиявлення одного з подружжя, а не факт кримінального переслідування позивача. Вважають, що розмір морального відшкодування позивачем значно завищено. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розміри мінімальної заробітної плати на 2022 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у місячному розмірі: з 1 січня поточного року 6 500,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 69 983,34 гри. (6 500,00*10=65 000,00 грн. + 4 983.34 гри. (6 500,00 грн./30*16). Вказана Повивачем сума моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. належними чином не підтверджена та суперечить нормам закону та правовій позиції Верховного Суду Також п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 752/17832/14-н вказано - визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Казначейство вважає заявлену Позивачем суму моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення Позивача за рахунок Держави Україна. Щодо незаконності стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача майнової шкоди в розмірі 68 935,00 грн. вказувало, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2021 по справі № 711/5837/21, що набула законної сили 12.11.2021 та наявна у матеріалів справи, зобов`язано слідчого групи слідчих головного управління Національної поліції в Черкаській області у кримінальному провадженні № 1201925100002235 вирішити питання повернення майна вилученого у Позивача. Отже, питання повернення Позивачу вилученого майна уже вирішено судом. Доказів, що вилучене майно втрачене чи пошкоджене Позивачем не надано. Отже, підстави для стягнення з Державного бюджету України па користь Позивача матеріальної шкоди з сумі 68 935,00 гри. відсутні, тим більше, що Позивачем не надано доказів вартості манна за цінами, що діяли на час подання позову. А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та ГУНП в Черкаській області, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це визначено п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону. У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону). Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ЧВП ГУНП в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019251010002607 внесеному до ЄРДР 23.05.2019 року по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 23.05.2019 [PERSON] було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 42, 112, 276, 277, 278 КК України. 25.05.2019 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 діб, тобто до 23.07.2019 року включно. Вироком Придніпровського районного суду Черкаської області (справа №711/6059/19) від 18.12.2019 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.04.2020 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15.04.2020 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Крім того ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019251010002235 внесеному до ЄРДР 04.05.2019 року по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. На час розгляду справи у кримінальному провадженні №12019251010002235 триває досудове розслідування. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у [PERSON] виникло в кримінальному провадженні №12019251010002607, в якому винесено виправдувальний вирок, в той же час таке право не виникло у позивача в кримінальному провадженні №12019251010002235, в якому відсутній виправдувальний вирок та яке знаходиться на стадії досудового розслідування. За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, період під слідством та судом [PERSON] має бути обрахований з моменту вручення останній повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в кримінальному провадженні №12019251010002607, тобто з моменту затримання та оголошення підозри 23.05.2019 року до 15.04.2020 року - до дати винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін. Період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом становить 10 місяців 23 дні (починаючи з 23.05.2019 року до 15.04.2020 року). Таким чином підстави визначені законом для відшкодування шкоди завданої позивачу [PERSON] у кримінальному провадженні №12019251010002607 наступили. Протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт затримання та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, мало для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, крім того погіршення сімейних відносин, що призвело до розірвання шлюбу, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду. Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди завданої у в кримінальному провадженні №12019251010002607, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вимоги [PERSON] щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди в кримінальному провадженні №12019251010002235 не підлягають задоволенню, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадження ще триває, виправдувальний вирок відсутній. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2022 року становить 6 500 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 500 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 69983,34 грн., виходячи із наступного розрахунку: ((10 місяців х 6 500 грн.) + (6500 грн. / 30 днів х 23 днів) = 69983,34 грн.) Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 69983,34 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу [PERSON] , є мінімальним розміром, який гарантований законом. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення завданої йому майнової шкоди в кримінальному провадженні №12019251010002235, яку завдано в ході проведення незаконного та безпідставного обшуку та вилучення його особистих речей, які досі йому не повернуто. Завдану майнову шкоду він оцінює в розмірі68935 грн. Також позивачем заявлено вимогу про повернення незаконно вилученого під час обшуку «Посвідчення водія». Ухвалою слідчого судді від 14.05.2019 року (справа №711/3928/19) в межах кримінального провадження №12019251010002235 надано дозвіл на проведення обшуку житла за адресою [ADDRESS] , де проживає [PERSON] 23.05.2019 року в межах кримінального провадження №12019251010002235 було проведено обшук житла за адресою [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , що підтверджується протоколом обшуку від 23.05.2019. 12.11.2021 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа №711/5837/21) було задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано слідчого групи слідчих Головного управління Національної поліції в Черкаській області у кримінальному провадженні № 1201925100002235 вирішити питання повернення майна вилученого у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] відмовився від отримання майна, вилученого в нього в ході проведення обшуку 23.05.2021 року, посилаючись на те, що слідчим йому було відмовлено в розпакуванні пакетів для перевірки їхнього вмісту, що підтверджується копією розписки [PERSON] від 22.11.2021. Таким чином суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування вживались заходи по поверненню [PERSON] вилучених в нього речей, проте від їх отримання він відмовився. Суд вважає за необхідне зауважити, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це визначено п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскільки в кримінальному провадженні № 1201925100002235 триває досудове розслідування, виправдувальний вирок не виносився, то вимоги [PERSON] щодо відшкодування завданої майнової шкоди не підлягають задоволенню. Крім того позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру завданої шкоди (вартості вилученого майна). Щодо вимоги про повернення вилученого в ході обшуку «Посвідчення водія» суд враховує, що вилучення вказаного документу було здійснено в межах КПК України при проведенні обшуку житла в кримінальному провадженні № 1201925100002235, досудове розслідування в якому триває. Вирішення питання щодо повернення вилученого документа має бути розглянуто відповідно до вимог КПК України. А тому дане питання не підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , а саме часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди завданої у в кримінальному провадженні №12019251010002607, в решті вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: partial