Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

10.01.2022 ФОП [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача 18456,13 грн. фактичних витрат в порядку регресу та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.09.2019 між відповідачкою та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №226-1195 за умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 29700,00 грн. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% з кінцевим терміном повернення до 23.09.2022. Починаючи з 29.12.2020 відповідачка не виконувала свої зобов`язання за кредитом і у неї утворилася заборгованість за кредитом у сумі 18456,13 грн. Відповідно до договору страхування між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та АТ «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» застрахувало невиконання зобов`язання за кредитним договором №226-1195 від 24.09.2019, а 29.03.2021 сплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування у сумі 18456,13 грн. В подальшому, між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за яким право вимоги до відповідача перейшло до позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 вказана справа була передана даному складу суду для розгляду. Ухвалою суду від 09.02.2022 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Відповідачка [PERSON] відзиву до суду не подала. Ухвалою суду від 09.05.2022 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін вказаної цивільної справи, на розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання ФОП [PERSON] не з`явилась, однак через канцелярію суду від її представника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов визнала. З огляду на зазначені обставини, суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 24.09.2019 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №226-1195 за умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 29700,00 грн. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% з кінцевим терміном повернення до 23.09.2022 (а.с. 7-11). Пунктом 7.1. цього договору визначено, що банк у встановленому законодавством та цим договором порядку, має право без згоди позичальника відступити своє право вимоги за цим договором будь-якій особі, у зв`язку з чим відбувається зміна сторони кредитора за цим договором (а.с.11) Договором добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, який укладено між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» у п. 2.1. визначено, що його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитним договором (а.с 18-22). Заявою від 09.03.2021 АТ «Державний ощадний банк України» повідомило ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про настання страхового випадку, а саме про факт виникнення заборгованості кредиту у [PERSON] у сумі 17420,78 грн. по кредиту та 1035,35 грн. по відсотках за користування кредитом, а 24.03.2021 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» було складено страховий акт по даному факту (а.с.23-24) Платіжним дорученням від 29.03.2021 за №35762 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» сплатила АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування за кредитом [PERSON] у сумі 18456,13 грн. В подальшому, 20.05.2021 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» уклало договір про відступлення права вимоги (цесії) з ФОП [PERSON] за умовами якого, відбулося відступлення права вимоги за укладеними договорами страхування. А як видно з Реєстру прав вимог, додатку №1 до цього договору, під №223 міститься запис про перехід прав вимоги до [PERSON] у сумі 18456,13 грн. 28.07.2021 представник позивача надіслав відповідачці претензію, з вимогою погасити суму боргу, однак така хоч і була отримана нею та задоволена не була. Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказано у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи визнання позову відповідачкою та те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачкою коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов договору, то суд дійшов висновку про наявність заборгованості у [PERSON] перед АТ «Ощадбанк», в розмірі 17420,78 грн. заборгованості по кредиту та 1035,35 грн. по відсотках за користування кредитом. Доказів зворотного суду не надано. У п. 16 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути зокрема страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту). Як видно з обставин справи, банк застрахував свої збитки у випадку неповернення чи неповного повернення позичальниками кредитів у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» і остання здійснила виплату у сумі 18456,13 грн. як страховий платіж. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відтак, право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18456,13 грн. перейшло від АТ «Державний ощадний банк України» до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.». В подальшому, 20.05.2021 між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), де обумовлено перехід права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18456,13 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у відповідності до вимог закону, до ФОП [PERSON] перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18456,13 грн. і як видно з обставин справи, така грошова вимога не погашена відповідачкою, а тому порушене право підлягає судового захисту шляхом стягнення такої суми коштів. Вирішуючи питання судових витрат у справі суд виходив з такого. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Представник позивача у своєму клопотанні від 09.03.2022 просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7920,00 грн. Вирішуючи таку вимогу представника позивача, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання правової допомоги № 5 від 20.05.2021 укладеним між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , актом приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 19.01.2022, згідно якого вартість послуг, наданих адвокатом становить 7920,00 грн., та квитанцією від 22.02.2022 згідно якої ФОП [PERSON] отримав кошти від ФОП [PERSON] за надану правову допомогу. Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а відтак з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача, що становить 7920,00 гривень.

Outcome: approved