Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 01 вересня 2014 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року - розірвано. У даному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року, у справі №607/2504/17, на користь позивача призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] в розмірі 800 грн. Відповідач безпосередньої участі у вихованні дитини не бере. Останні роки перебуває за кордоном, із донькою спілкується по телефону, проте часто перебуває в нетверезому стані, у розмові не слідкує за своїми словами, що негативно відображається на психологічному стані доньки. Аліменти з відповідача в примусовому порядку не стягуються, проте останні три місяці відповідач будь-яких коштів на утримання доньки не надає. Також,[PERSON] самостійно займається вихованням дитини, розвитком її здібностей. Позивачка не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільної дитини, якщо у нього буде таке бажання. Вважає, що проживання малолітньої доньки - [PERSON] , з нею, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів їхньої малолітньої доньки. Позивач вважає, що вона, як мати, має переважне право на визначення місця проживання дитини разом із нею. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Світлик О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської радиу судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа, просять справу слухати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю - [PERSON] . 02 червня 2022 року у даній справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 02 вересня 2014 року, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року, у справі №607/1195/17-ц). У даному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21 вересня 2016 р. Тернопілсььким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). Неповнолітня [PERSON] проживає та зареєстрована разом із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (Довідка №9919745, видана 15 квітня 2021 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. Згідно довідки №02, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює перукарем із 02 липня 2020 року (наказ №08 від 01.07.2020 року) по теперішній час. Як вбачається із довідки №41, виданої 09.06.2021 року, [PERSON] , [INFO] відвідує старшу групу №3 Тернопілсьького дошкільного навчального закладу №38 із 03.09.2018 року по даний час. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно висновку Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей №1212 від 22 грудня 2021 року беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , погоджується з позицією органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини із матір`ю, а тому вважає, слід визначити її місце проживання, за місцем проживання матері - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved