Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , з дня вибуття, тобто з 01.03.2003. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вищезазначена квартира, в які крім нього зареєстрований його племінник - [PERSON] . В 2003 році відповідач виїхав за межі України, та в спірній квартирі більше не проживає та не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей чи іншого майна, які належать відповідачу, в квартирі немає. Жодних договорів найму або будь-яких домовленостей між сторонами про збереження за відповідачем права на проживання та вселення в квартиру на тривалий час не було. Таким чином, відповідач в добровільному порядку залишив квартиру, де він зареєстрований і виїхав до іншого місця проживання 01.03.2003. Приїхати, щоб добровільно знятись з реєстрації в належній йому квартирі, він не бажає. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання, призначене на 17.06.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.08.2001, посвідченого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Юрловою Т.Г., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №284787514 від 15.11.2021. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-239780-2021 від 15.11.2021 відповідач дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою. Актом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельників 16» №140721 від 14.07.2021, засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає з 2003 року та не бере участі в оплаті комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що 06.12.2012 [PERSON] підписав заяву, яка посвідчена нотаріусом Краснодарського нотаріального округу Російської федерації Таваровою Ромеллою Ашотівною, в якій просив зняти його з місця реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою його нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved