Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.02.2022 року звернувся до суду з позовом про зміну розміру стягуваних з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача по справі [PERSON] , в обґрунтування зазначивши наступне. Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28.12.2021 року (у цивільній справі №366/2570/21) з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот грн, 00 коп.), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Оскільки на даний час у позивача змінився майновий стан, з 01.01.2022 року він ніде офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, час від часу має нерегулярний, мінливий дохід, тому вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів у сумі 3500,00 грн. є для нього дуже високим. У зв`язку з цим просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього у твердій грошовій сумі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот грн., 00 коп.) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та досягнення дитиною повноліття. Вважає, що зменшення розміру аліментів до суми 2000,00 грн. (дві тисячі грн., 00 коп.) щомісячно, є достатнім для задоволення потреб дитини відповідного віку, обґрунтовано узгоджується з вимогами закону та є доцільним з точки зору матеріального становища платника аліментів. Ухвалою суду від 25.04.2022 року у справі відкрите провадження. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання на 24.05.2022 року, яке, у зв`язку з неявкою сторін, відкладене на 21.06.2022 року. Позивач, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся на зазначену у позові адресу. Разом з позовом до суду ним подано заяву про розгляд справи без його участі: зазначив, що позовну заяву підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася. Подала заяву, у якій просила справу слухати без її участі. Позов визнала у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 28.12.2021 року (у цивільній справі №366/2570/21) з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот грн, 00 коп.), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення ухвалено за участі обох сторін. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, враховуючи вимоги чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач вважає, що погіршення його матеріального становища, яке полягає у відсутності постійного джерела доходу, є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина. Проте, жодних доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, крім суто рішення суду від 28.12.2021 року, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища, в тому числі після ухваленого 28.12.2021 року рішення суду, також не надано. За вказаних обставин суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, позивач особисто визнав заявлені вимоги, тому розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, відтак, суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed