Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] ,який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчудження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8205151 від 19.11.2008 року, підстави обтяження: ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року, реєстратор: Шоста одеська державна нотаріальна контора. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 25.05.2020 року позивачу [PERSON] стало відомо, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року, на його майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] був накладений арешт. 26.05.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) адвокатом позивача було подано запит щодо надання інформації про перебування на примусовому виконанні у ВДВС будь-яких виконавчих документів за якими боржником є позивач [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2007 року по 26.05.2020 року. За результатами розгляду запиту, позивачу була надана відповідь №45807/31-16 від 02.06.20220 року, що виконавчих документів по яким боржником проходить позивач на примусовому виконанні у ВДВС не перебуває та не перебувало. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження у вигляді арешту зареєстровано під №8205151 від 19.11.2008 року реєстратором: Шоста одеська державна нотаріальна контора, арешт належного позивачу житлового будинку накладено на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року, щодо якої позивач не був належним чином повідомлений. Отримавши за запитом та ознайомившись із даною ухвалою, позивач дізнався, що 10.02.2003 року, за заявою [PERSON] , суддею місцевого суду [PERSON] було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , власником якого був та залишається позивач. Дізнавшись про\~вказане,\~адвокат позивача\~звернувся до\~суду щодо\~ознайомлення з\~матеріалами справи\~за позовом\~ [PERSON] \~до позивача\~про стягнення\~коштів.\~З отриманих матеріалів справи вбачається, що 02.10.2006 року позовну заяву [PERSON] до позивача було залишено без розгляду, а подані у подальшому апеляційні скарги на ухвалу від 02.10.2006 року вважалися неподаними та були повернуті апелянту. Однак судом не було вирішено питання щодо майна, на яке було накладено арешт. Відповідно до чинного законодавства, суд повинен був за власною ініціативою скасувати арешт. Посилаючись на викладені обставини та з метою захисту свого права власності, позивач звернувся до суду, оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості, в звязку з чим позивач просить зняти арешт з нерухомого майна. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання представник позивача адвокат Гафійчук С.Д. не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просив задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ст.200 ЦПК України\~ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями\~206, 207\~цього\~Кодексу. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно\~ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування 25.05.2020 року позивачу [PERSON] стало відомо, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року, на належне йому майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] був накладений арешт. 26.05.2020 року з вказаного приводу адвокат позивача звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з запитом щодо надання інформації про перебування на примусовому виконанні у ВДВС будь-яких виконавчих документів за якими боржником є позивач [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2007 року по 26.05.2020 року. За результатами розгляду вказаного запиту, позивачу була надана відповідь №45807/31-16 від 02.06.20220 року, з якої вбачається, що виконавчих документів по яким боржником проходить позивач на примусовому виконанні у ВДВС не перебуває та не перебувало. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який належить позивачу, зареєстрований за №8205151 від 19.11.2008 року, реєстратор: Шоста одеська державна нотаріальна контора, підстава: ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року. Ознайомившись з ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року стало відомо, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №2-180 за позовом [PERSON] до позивача [PERSON] про стягнення коштів. В порядку забезпечення позову, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2003 року був накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який належить позивачу. В подальшому ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.10.2006 року позовом [PERSON] до позивача [PERSON] про стягнення коштів був залишений без розгляду, а подана апеляційна скарга на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.10.2006 року вважалася неподаною та була повернута апелянту. З метою захисту свого права власності та оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Згідно ч.2 ст.30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Статями 15,16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост.317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п.2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п.74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за №364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України,\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Безпідставний арешт нерухомого майна, обмежує права позивача на володіння майном, а тому таке право підлягає захисту шляхом скасування арешту нерухомого майна. Висновки за результатами розгляду справи Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved