Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 174 495,80 грн моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 174 495,80 грн моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2020 року на вул. Богатирській в м. Києві водій мотоцикла Kawasaki Z 750, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від спричинених тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Дії [PERSON] органом досудового слідства було кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України. Позивача [PERSON] було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12020100000000746. Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві від 30.12.2021 року закрито кримінальне провадження № 12020100000000746 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Як стверджувала [PERSON] унаслідок протиправних дій [PERSON] , які спричинили смерть її сина [PERSON] , вона та її онука, донька померлого [PERSON] - [PERSON] зазнали моральних страждань, розмір яких оцінюють сумою по 200 000,00 грн. кожній. Враховуючи частку моральної шкоди, яка їм відшкодована за рахунок страховика, решту суми позивачі просили суд компенсувати за рахунок відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні. Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Позивач [PERSON] , яка являється також законним представником [PERSON] , та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись. Представником позивача подано разом з позовом заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги - задовольнити. У своїй заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації, у тому числі і за адресою, яка стала відома суду з відповіді слідчого СУ ГУ НП у м. Києві. Судом скеровано сповіщення відповідача засобами телефоного зв`язку, які також виявилися безрезультатними. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.07.2020 року приблизно о 23 год. 41 хв. на вул. Богатирській в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] керуючи мотоциклом Kawasaki Z 750, д.н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної пригоди, пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Постановою слідчого СВ слідчого СУ ГУ НП у м. Києві від 30.12.2021 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.59-65). Зі змісту постанови СВ слідчого СУ ГУ НП у м. Києві від 30.12.2021 року вбачається, що виходячи із зібраних по кримінальному провадженню доказів, орган досудового розслідування приходить до висновку, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом [PERSON] вимог пп. 4.7, 4.14 а), б) Правил дорожнього руху. Відповідно до довідки про причину смерті від 04.08.2020 року причиною смерті [PERSON] стали множинні переломи кісток з ушкодженнями внутрішніх органів (а.с. 23). Згідно з положеннями ч. 1 с. 4 ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивач [PERSON] зазначає, що вона являється матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 березня 2007 року (а.с. 24) Також, станом на момент ДТП, загиблий [PERSON] мав доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.25). Таким чином, особами, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] , є його мати [PERSON] та дочка [PERSON] . Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України та Цивільним Кодексом України. Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». На момент ДТП відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200347644 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Kawasaki Z 750, д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (а.с. 28). 26.11.2021 року потерпіла [PERSON] звернулася з заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп». На підставі вищезгаданої заяви страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування пов`язаного зі спричиненою моральною шкодою на користь [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 28338,00 грн кожній (а.с. 30, 32). Окрім того, [PERSON] , як законий представник [PERSON] отримала від ПрАТ«УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в загальному розмірі 113352,00 грн., з яких 85014,00 грн. - шкода повязана із втратою годувальника (а.с.32). ПрАТ«УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» нарахувало та виплатило [PERSON] страхове відшкодування за шкоду повязану зі смертю сина [PERSON] в розмірі 119161,80 грн (а.с. 31). За приписами ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України виключно суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд з урахуванням постанови слідчого від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020100000000746, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, де слідчий дійшов висновку що пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження внаслідок допущених порушень п.п.4.7,4.14 а, б) Правил дорожнього руху, а у діях водія [PERSON] порушення Правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди виснвооком експерта судової автотоварознавчої експертизи проведеної в межах кримінального провадження не встановлено. Окрім того, враховуючи що під час ДТП потерпілий [PERSON] перебував в стані наркотичного спяніння, в його крові знайдено метадон, що зазначено у висновку судово-медичної експертизи, перетинав проїздну частину по вул. Богатирській в місці не передбаченому для руху пішоходів при наявності облаштованого підземного пішохідного переходу, приходжу до переконання, що в діях потерпілого присутня груба необережність. Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що зазначена постанова слідчого скасована. Підсумовуючи вищевикладене, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.12.2021 року загинув [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] безповоротно втратили близьку їм людину. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. Проте, суд також враховує поведінку, як водія [PERSON] , в діях якого відсутня вина за ДТП, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження. А також ураховуючи поведінку самого потерпілого, в діях якого експертом встановлено порушення ПДР, що перебуває в прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП. Перебування поретпілого під час ДТП в стані наркотичного спяніння. Тяжкість отриманих відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень при ДТП, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Outcome: partial