Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про скасування усиновлення. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. З 11.05.2011 вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який усиновив її сина [PERSON] (до усиновлення [PERSON] ) [INFO] . З 28.05.2019 шлюбні відносини між ними були припинені. З цього час відповідач втратив інтерес сімейного питання та вихованням дитини не займається. Матеріально не забезпечує. З 16.10.2019 їхній шлюб розірвано. Рішенням суду 30.07.2015 відповідач усиновив малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] проживає окремо (та має іншу сім`ю), де він фактично перебуває їй не відомо. Ніякого зв`язку з відповідачем вона не підтримує та участі у вихованні дитини він не приймає. Це усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечать інтересам дитини. Окрім того оскільки вона з відповідачем розлучена, вважає, що спільне непроживання його з усиновленою дитиною є неможливим. Просить скасувати усиновлення її дитини [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем [PERSON] та поновити актовий запис про народження дитини № 372 у відділенні реєстрації цивільного стану Монастирищенського району шляхом зміни прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » і по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою судді від 07.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні обставини, викладені в позовній заяві підтримала, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, вказав, що не спілкується з позивачем та дитиною, тому не бажає бути усиновлювачем. В судовому засіданні малолітній [PERSON] дав суду пояснення, що він не бажає бути усиновленим [PERSON] оскільки він з ним не спілкується та не вважає його батьком. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради в судовому засіданні проти позову не заперечувала, вказала, що скасування усиновлення буде відповідати інтересам дитини. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, те, що позивач на позовних вимогах наполягає, а відповідач проти позову не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, опитавши неповнолітню дитину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов' язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 16.10.2019, що підтверджується рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області - справа № 702/784/19. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.07.2015 ухваленому по справі № 702/905/15-ц заяву [PERSON] задоволено. Оголошено усиновлювачем малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зобов`язано орган державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області внести зміни в актовий запис № 37 від 15.01.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про народження [PERSON] та записати: [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] ; змінено прізвище дитини з « [PERSON] » та « [PERSON] », по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як вбачається з повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, 21.08.2015, актовий запис за № 37 щодо народження [PERSON] , його батьками записані: батько - " [PERSON] ", мати - " [PERSON] ". Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Статтею 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч.3-5 ст.232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1, ч. 4 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; та якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Як роз`яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Суд вправі скасувати усиновлення дитини при відсутності винної поведінки усиновителя, коли в силу обставин, що не залежать від усиновителя, не склались відносини, що необхідні для нормального розвитку і виховання дитини. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність скасування усиновлення № 527/03-01-37 від 29.06.2022 неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з якого вбачається наступне. Рішенням Монастирищенського районного суду від 16.10.2019 шлюбні відносини між подружжям [PERSON] були розірвані. Зі слів обох батьків, родинні відносини між [PERSON] та усиновленим [PERSON] припинились. [PERSON] відмовляється спілкуватись та не сприймає усиновлювача, як батька. Сам малолітній [PERSON] повідомив, що не вважає [PERSON] батьком та не бажає підтримувати з ним родинні відносини. Врахувавши викладене, вважають, доцільним скасування усиновлення неповнолітнього [PERSON] [PERSON] . Судом було встановлено, що після розірвання сторонами шлюбу, стосунки [PERSON] з усиновленим малолітнім [PERSON] припинились, відповідач не спілкується з дитиною. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, між усиновлювачем та усиновленою дитиною незалежно від її волі, склалися стосунки, які роблять неможливим виконання відповідачем батьківських обов`язків, непорозуміння та сварки під час подружнього життя, в подальшому розрив сімейних відносин вплинули на спілкування усиновлювача з сином. На сьогоднішній день спілкування між ними припинилося, теплі родині відносини та почуття взаємоповаги між ними відсутні, відповідач жодним чином не впливає на виховання дитини, не має батьківського авторитету для нього. Вони є чужими один для одного людьми та називаються батьком та сином лише формально. Враховуючи викладене, те, що стосунки між відповідачем та дитиною виключають участь відповідача у житті дитини, те, що дитина свідомо не хоче спілкувати з відповідачем як з батьком, суд вважає за можливе позов задовольнити, скасувати усиновлення громадянином [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] . При цьому, при розподілі судових витрат суд враховує, що оскільки відповідач визнав позов в повному обсязі, позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Інша частина судових витрат по сплаті судового збору підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved