Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просив визнати незаконним і скасувати наказ від 10 січня 2022 № 14 про відсторонення від роботи, а також стягнути середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи до ухвалення рішення судом. 02 лютого 2022 року суд прийняв позов до розгляду і відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Позивач отримав документи по справі 11.02.2022 (а.с.27), а відповідач 08.02.2022 (а.с.28), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участі сторін не заявили. Заперечуючи проти позову (а.с.28-30), відповідач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заявив, перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не ініціював, подав відзив, долучений до справи на а.с.34-38. У відзиві зазначається, що відсторонення працівника здійснювалось в межах і спосіб визначений чинними нормативно-правовими актами України. 24 листопада 2021 року позивач був ознайомлений під підпис з розпорядженням № 51 „Про обмежувальні протиепідемічні заходи". Лише пред"явлення документу про проведення вакцинації або медичного висновку про наявність протипокадань є підтвердженням того факту, що працівник не ухиляється та не відмовляється від обов"язкового щеплення. Зазначених документів Позивач роботодавцю не надав, про що комісією складено акт від 10.01.2022 №3. Посадові особи закладу несли б персональну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей у випадку не відсторонення позивача від роботи. Оскільки відповідач діяв правомірно, у позові просили відмовити. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Доведено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Згідно запису у трудовій книзі [NUMBER] (а.с.14-15) з 11.01.2010 є майстром лісу дільниці № 3 Невклянського лісництва ДП „Городнянське лісове господарство". Відстороненню позивача передувала процедура ознайомлення та повідомлення про необхідність профілактичного щеплення проти COVID- 19 від 24.11.2021 № 51. Відмова від профілактичного щеплення зафіксована у належний спосіб актом про відмову [PERSON] надати документ про профілактичне щеплення проти COVID- 19 від 10.01.2022 № 3. Одночасно судом враховується, шо статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП (стаття 1). За приписом статті 2-1 КЗпП забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Статтею 46 КЗпП передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим, за змістом вищезазначеної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним законом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.10.2021 № 336/1368/20 (провадження № 61-10147 св 21). Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон), на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивача від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, статтею 12 Закону щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 не визначене як обов`язкове. Частинами третьою, четвертою статті 12 Закону встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (далі - Наказ МОЗ). 09.12.2021 набрав чинності Наказ Міністерства охорони здоров"я України від 01.11.2021 № 2393 „Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов"язковим профілактичним щепленням", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.12.2021 за № 1452/37074, який передбачає з 09.12.2021 відсторонення від роботи без збереження заробітної плати працівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, які не мають щеплення проти COVID-19 або довідки встановленого зразка про протипоказання від проведення щеплення. До переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади - в даному випадку таким центральним органом є Державне агенство лісових ресурсів України. Суд наголошує, що право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції України, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією (стаття 64). Особа не може зазнавати обмежень або дискримінації внаслідок її релігійних переконань. Згідно рішення Городнянського районного суду від 15 липня 2004 року дії Городнянського відділення Чернігівської МДПІ визнано неправомірними та зобов"язано внести в базу даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків та інших обов"язкових платежів інформацію про відмову від ідентифікаційного коду [PERSON] за релігійними переконаннями (а.с.12-13). Навіть добровільна вакцинація проти COVID-19 ускладнена для позивача неможливістю із вище зазначених причин ідентифікувати себе в медичних базах та отримати сертифікат державного зразка. Обов"язкова вакцинація для Позивача (майстра лісу) Законом не врегульована. Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. На підставі викладеного суд робить висновок, що відсторонення від роботи може бути реалізовано виключно на підставі Закону, а не підзаконних актів у вигляді чи то постанови Кабінету Міністрів України, чи то наказу окремого Міністерства, оскільки безумовно є втручанням у права людини на працю та заробіток працею на життя шляхом його обмеження в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції України. За змістом статті 75, пункту 3 статті 85 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить, зокрема, прийняття законів. Повноваження Кабінету Міністрів України визначені статтею 116 Конституції України, положеннями якої даний орган виконавчої влади не наділений правом ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав. Частинами другою, третьою, шостою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Суд вирішує даний спір на підставі положень статей 43, 64, 92 Конституції України, констатуючи відсутність у правовому полі України закону, який би наділяв роботодавця правом відсторонювати від роботи працівника (майстра лісу) за відмову від вакцинації проти COVID-19. За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Так, судом враховується, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення стосуються періоду із 11.01.2022 до 10.06.2022, що включає дію правового режиму воєнного стану. У період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», роботодавець був повноважний призупиняти виплати заробітної плати до моменту відновлення можливості підприємства здійснювати основну діяльність. Справа розглядається за правилами спрощеного провадження без виклику сторін і сторони не ініціювали перехід до розгляду справи у загальному порядку. Сума середнього заробітку має узгоджуватися із документами із основної діяльності роботодавця, прийнятих з 24.02.2022, які, виходячи із принципу змагальності, суд за особливостями спрощеного (письмового) провадження самостійно збирати не уповноважений. Крім того, захисту підлягає невизнане порушене право. А після набрання законної сили рішенням суду про визнання незаконним Наказу № 14 від 10.01.2022 у Відповідача є час на добровільне виконання рішення суду щодо працівника, який не набув статус звільненого. У подальшому у випадку невиконання відповідачем обов"язку компенсувати середній заробіток, що підлягає виплаті за час незаконного відсторонення, позивач не позбавлений права на стягнення належних сум у змагальному судовому процесі. Принагідно зазначити, що відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) наказом Міністерства охорони здоров"я України від 25.02.2022 № 380 зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров"я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 „Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов"язковим профілактичним щепленням", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. Цей наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування. Офіційне опублікування наказу відбулось в Офіційному виданні Офіційний вісник України від 01.03.2022 № 17, стор. 78, стаття 931, код акта 110243/2022. Позивачем при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплачувався, тому за судовим рішенням слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за ставкою позовної вимоги немайнового характеру внаслідок задоволення цієї вимоги судом.

Outcome: partial