Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні власним майном шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується cвідоцтвом про право на спадщину від 11 травня 2016 року. У відповідному будинку. всупереч його волі. проживає інша сім`я, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані особи не є членами його сім`ї чи співвласниками житлового будинку. Реєстрація та проживання відповідних осіб у житловому будинку ускладнює користування будинком, оскільки зазначені вище особи займають значну частину житлової площі будинку, перешкоджають жити в даному будинку йому та його сім`ї, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Звертає увагу суду на те, що відповідачі були зареєстровані у житловому будинку за життя [PERSON] , котра була попереднім власником житлового будинку, після смерті якої він успадкував відповідний будинок. Вказує, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, враховуючи, що відповідачі не є членами його сімї, не є власниками житлового будинку, а право власності попереднього власника припинилось в силу її смерті, у відповідачів відсутні правові підстави для користування житловим будинком, а відповідно вони є такими, що підлягають виселенню. Крім того, вказує, що [PERSON] володіє іншим житлом, а саме він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 272626984 від 31.08.2021 року, в якому проживає [PERSON] , а тому просить позов задоволити та усунути такі перешкоди шляхом виселення відповідачів з цього будинку. Процесуальні дії вчинені судом. 28.09.2021 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповіді на який судом отримано 01.11.2021 та 03.11.2021. Ухвалою від 02.11.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання 02.12.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 02.12.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.12.2021. 16.12.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гаврилової Н.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день. 16.12.2021 розгляд справи відкладено на 31.01.2022. 31.01.2022 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання по відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на амбулаторному лікуванні. 31.01.2022 розгляд справи відкладено на 17.02.2022. 16.02.2022 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання по відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням її лікування та наміру скористатись безоплатною правовою допомогою в інтересах свого сина - відповідача по справі [PERSON] , який є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства. 16.02.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гаврилової Н.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні в апеляційному суді. 17.02.2022 вказані клопотання задоволено та розгляд справи відкладено на 17.03.2022. 17.03.2022 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження. 17.03.2022 розгляд справи відкладено на 12.04.2022. 08.04.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рупінського О.Б. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon. 12.04.2022 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зверненням до Стрийського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, 12.04.2022 від відповідачки [PERSON] також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням за межами території України. 12.04.2022 розгляд справи відкладено на 24.05.2022. 19.05.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рупінського О.Б. повторно надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon. 26.04.2022 від адвоката Степаненко А. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 24.05.2022 справа слухалась, ухвалою судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення провадження. В судовому засіданні оголошено перерву до 21.06.2022. 16.06.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Степаненеко А.П. надійшло клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Опікунську ради при виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради. 20.06.2022 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. 20.06.2022 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на необхідність ним проходження обстеження для підтвердження групи інвалідності. 21.06.2022 ухвалою судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] - адвоката Степаненко А.П. про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - опікунської ради при виконавчому комітету Дрогобицької міської ради. Обставини справи встановлені судом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2016, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., яке зареєстроване у реєстрі за №204, спадкова справа №29/2015 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43810685 від 11.05.2016, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями на [ADDRESS] , а.с. 3. Житловий будинок з відповідними господарськими будівлями на [ADDRESS] успадкований [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В. 13.08.2013. Спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] є її син - [PERSON] , а.с. 3. Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими в будинку [ADDRESS] , а.с. 6-10. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2015 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років в с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області, а.с. 11. З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №272626984 від 31.08.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, р. №2-469 від 14.02.2006 року, посвідченого Першої Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на праві власності належить житловий будинок на [ADDRESS] , загальною площею 44.0 кв.м, житловою 28.3 кв.м., а.с.12. Постановою Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №442/7960/17 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Нагуєвицької сільської ради дрогобицького району Львівської області про визнання права власності на частину майна колишнього колгоспного двору відмовлено, а.с. 110-114. Згідно довідки до акту МСЕК Серії 12ААА №357011 від 30.03.2017 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства безтерміново, а.с. 124. Згідно копії довідки Нагуєвицької сільської ради №126 від 31.05.2022 вбачається, що [PERSON] здійсню фактичний догляд за сином [PERSON] (другу група інвалідності) та проживає з ним в одному будинку на [ADDRESS] , а.с.126. Згідно копії довідки до акту МСЕК Серії 12ААВ №607298 від 07.04.2022 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання до 01.05.2023 року, а.с. 130. Згідно довідки Нагуєвицької сільської ради №125 від 31.05.2022 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає на [ADDRESS] , а.с.134. Доводи учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити. З приводу клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи з огляду на необхідність ним проходження обстеження для підтвердження групи інвалідності заперечив та просив проводити розгляд справи у його відсутності зважаючи на тривалість перебування даної справи в суді та постійні клопотання відповідачів про відкладення. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Щербан Н.Т. в судовому засіданні 24.05.2022 позову не визнали, вказали на його безпідставність з огляду те, що відповідач [PERSON] проживає у спірному житловому будинку з часу народження. В подальшому, відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки не повідомила. Її представник - адвокат Щербан Н.Т. додатково вказала, що у випадку задоволення позову безхатченками зможуть опинитись двоє відповідачів по справі, які є особами з інвалідністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Степаненко А.П. позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Гаврилова Н.М. в судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Небажання відповідача [PERSON] та її представника надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право обмежитися доказами, наданими позивачем. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Рупінський О.Б. в судовому засіданні 24.05.2022, яке проводилось в режимі відеоконференції з останнім (згідно клопотання від 19.05.2022) з використання власних технічних засобів, проти позову заперечували, вважаючи його безпідставним. Вказували, що відповідачка [PERSON] , яка є його - [PERSON] дружиною, проживала у спірному будинку з часу її народження. Будинок був спільною сумісною власністю як батька, так і матері, а тому, вона має право на спадкування частки будинку, яка належала їй після смерті батька. В подальшому, в судове засідання, призначене на 21.06.2022, відповідач [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з його перебуванням на обстеженні. Доказів такого перебування не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. При таких обставинах суд доходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] пов`язані з подачею клопотання про відкладення розгляду з огляду на необхідність проходження ним обстеження для підтвердження групи інвалідності, при цьому долучаючи відповідну довідку до акту МСЕК Серії 12ААВ №607298 від 07.04.2022, з якої вбачається, що відповідачу [PERSON] , [INFO] встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання до 01.05.2023 є зловживанням своїми процесуальними правами, оскільки відповідач зважаючи на строки розгляду справи не був позбавлений можливості подати заяву про проведення розгляду справи у його відсутності, при цьому беручи до уваги, що таким правом скористався його син - відповідач по справі [PERSON] . Що стосується можливості проведення судового засідання відсутності представника відповідача [PERSON] - адвоката Рупінського О.Б., суд вважає за доцільне зазначити наступне. Так, адвокатом Рупінським О.Б. було подано клопотання вх. №6870 від 19.05.2022, згідно якого останній просив проводити розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з огляду на неможливість його явки в судове засідання до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Так, частиною 4 ст. 212 ЦПК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України <https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/5492-17> "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України. Враховуючи надані пояснення з приводу позову в судовому засіданні 24.05.2022, обізнаність представника відповідача [PERSON] - адвоката Рупінського О.Б. з можливими ризиками технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо (про що судом було додатково роз`яснено в ході проведення судового засідання 24.05.2022), а також з врахуванням відсутності технічної можливості проведення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області відеоконференції в зв`язку з відсутністю Інтернету, суд визнав неявку представника відповідача адвоката Рупінського О.Б. неповажною. Вислухавши думки учасників справи щодо можливості проведення судового засідання за відсутності учасників справи, які не з`явились, суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи у відсутності цих осіб з метою дотримання строків розгляду справи та виконання завдань цивільного судочинства. Позиція суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями на [ADDRESS] , успадкований ним на підставі заповіту його матері - [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] . Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачем та власне і відповідачами не заперечувався той факт, що останні були зареєстровані у будинку в будинку [ADDRESS] за згодою попереднього власника будинку [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] . Правовою підставою звернення позивача з даним позовом до суду було те, що вселення відповідачів у спірне житло відбулось шляхом встановлення сервітуту на це нерухоме майно, яке було похідним від права власності на це житло [PERSON] , яка померла [INFO] , а оскільки після смерті останньої припинилося її право власності на це житло, то відповідно припинилося право користування відповідачами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] цим житлом, так як відповідачі на даний час не є членами сім`ї власника цього житлового будинку, не ведуть з ним спільне господарство, не пов`язані з ним спільним побутом, а позивач, як власник цього майна, не бажає, щоб відповідачі там проживали. Відтак, з врахуванням того, що після смерті попереднього власника цього житлового будинку - [PERSON] припинилися обставини, які були підставою для вселення і проживання відповідачів у будинку, що свідчить про припинення встановленого сервітуту на це нерухоме майно. Крім того, позивач вказує на те, що на протязі тривалого часу намагався вирішити даний спір добровільно, проте такі його дії не були результативні. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У даній справі спір виник між власником житлового будинку, та особами, які зареєстровані у ньому, користуються зазначеним нерухомим майном за згодою попередніх власників, які померли. У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі вселилися та набули права користування житловим будинком, який належить на праві власності позивачу, підтвердженням чого є той факт, що останні, з часу їх вселення в цей будинок, не змінювали зареєстроване місце проживання та продовжують проживати у ньому. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що він, як власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема вимагати виселення відповідачів, яким надано право користування зазначеним житловим приміщенням попереднім власником будинку. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Встановивши, що позивач, як співвласники житлового будинку категорично заперечує проти проживання у ньому відповідачів, які вселилися у спірне житлове приміщення за згодою попереднього власника, яка померла, тобто обставини, які надавали їм право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися з часу проведення державної реєстрації за позивачем права власності на спірне житло, а тому суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. Оцінюючи виселення відповідачів з житлового будинку на [ADDRESS] на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування відповідачами спірним житлом шляхом їх виселення відповідає такому критерію, оскільки: по-перше: постановою Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №442/7960/17 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права власності на частину майна колишнього колгоспного двору відмовлено; по-друге: відповідачам було відомо про перехід права власності на спірний житловий будинок від [PERSON] до сина [PERSON] , отримання останнім свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак таке ними не оспорювалось, що свідчить про їхню мовчазну згоду з таким; по третє: наявність у відповідача [PERSON] на праві власності іншого житлового будинку на [ADDRESS] , загальною площею 44.0 кв.м, житловою 28.3 кв.м., а.с.12. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачі, залишаючись проживати у належному йому будинку, створюють йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, при цьому маючи у власності інший житловий будинок. Необґрунтованими суд вважає намагання представника відповідача [PERSON] - адвоката Щербан Н. спростувати дану обставину тим, що належний відповідачу [PERSON] житловий будинок є однокімнатний, а відтак не пристосований для проживання всіх відповідачів, оскільки облаштованість зазначеного житлового будинку, кількість кімнат у ньому, його житловий стан, тощо не є тією обставиною, яка підлягає встановленню в даній справі. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна». Зважаючи на те, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на те, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивачів в рівних частинах слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. (відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи і тому звільнений від сплати судових витрат пов`язаних із судовим збором). На підставі викладеного та

Outcome: approved