Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернутися до Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації з клопотанням про виключення з числа службових кімнати № 8 (житловою площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення № 82 за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Посилається в заяві на те, що 22 жовтня 2021 року листом № 431-3507 відповідач відмовив їй звернутися до Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації з клопотанням про виключення з числа службових кімнати № 8 (площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення № 82 за адресою: [ADDRESS] , з тих мотивів, що їй необхідно відновитися на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями їх підприємства, відпрацювати належні 10 років, але з врахуванням терміну відпрацьованого її померлим братом [PERSON] . Зазначає, що вона відпрацювала у комунальному підприємстві у ввіреному Вам підприємстві не менш як десять років, а тому має право на виключення кімнати № 8 (площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення № 82 за адресою: [ADDRESS] , із числа службових, з наступних правових підстав. Так, згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , позивач 01 березня 2006 року була прийнята на посаду наглядача будинку у ТОВ «Житловик-Плюс», що давало їй право на отримання службового житла та була звільнена з такої посади, після переводу у 2015 році, відповідача 29 квітня 2020 року. Таким чином, загальний стаж роботи заявниці, що дає право на отримання службового житла та його виключення з цієї категорії, склав 14 років 1 місяць. Посилається, що через працю на підприємстві не менш як десять років, їй та членам її сім`ї (всього 4 особи) була надана службова квартира [ADDRESS] , яка 06 грудня 2019 року розпорядженням № 771 Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації була виключена з числа службових жилих приміщень. Зазначає, що 03 червня 2020 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/1845/20 Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію було зобов`язано видати їй (заявниці) ордер на право зайняття другого службового житлового приміщення - кімнати № 8 (площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення № 82 за адресою: [ADDRESS] . Повторно заявниця працевлаштувалась до відповідача на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями 02 березня 2021 року та працює на цій посаду до теперішнього часу. Згідно довідки № 66 від 29 січня 2018 року відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, заявниця у складі сім`ї з 4-х осіб з 26 січня 2021 року перебуває на квартирному обліку. На підставі викладеного просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 10 листопада 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). 01 грудня 2021 року від відповідача надійшла відзив на позовну заяву, в якій він зазначає, заявниця скористалася своїм правом на отримання у користування службового житла - кімнати [ADDRESS] , що стосується виведення із числа службових кімнати № 8 (площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення [ADDRESS] , то, позивачу необхідно відпрацювати на займаній посаді з часу відновлення на роботі з «2» березня 2021 року не менш, як 10 років, та в цьому також не має потреби, оскільки забезпечення службовим житлом чекають й інші працівники їх підприємства. 14 грудня 2021 року від представника позивача надійшли відповідь на відзив, в яких посилається, що позивач категорично заперечує проти доводів відповідача та наполягає, що не вирішення питання виключення кімнати № 8 в квартирі спільного заселення [ADDRESS] із числа службових фактично позбавляє [PERSON] можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції, яка передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 21 грудня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що позивач отримала службове житло, кімнату [ADDRESS] , житловою площею 17,90 кв. м за відпрацюваний період в житловій системі з 01 червня 2006 року та за клопотанням відповідача отримала рішення про виведення його з числа службових. Рішення про виділення позивачу спірної кімнати №8 в комунальній квартирі [ADDRESS] , як службового не приймав та відповідне клопотання до Голосіївської районної в м. Києві адміністрації не подавав. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Крім того, сторони скористались своїми процесуальними правами та надали до суду заяви по суті справи та всі докази, які на їхню думку підтверджують їх вимоги та заперечення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Судом встановлено, що сторони перебували у період з 01 березня 2006 року по 29 квітня 2020 року та перебувають з 02 березня 2021 року до теперішнього часу у трудових відносинах, відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 17 січня 2002 року (а.с.9-15). Позивач працюючи на посадах, що давало їй право на отримання службового житла та її загальний стаж роботи на цих посадах складає більш 10 років. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03 червня 2020 року позов [PERSON] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію видати [PERSON] - ордер на право зайняття службового житлового приміщення - на кімнату № 8 , житловою площею 13,20 кв.м. у квартирі [ADDRESS] . Згідно довідки № 66 від 29 січня 2018 року відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, заявниця у складі сім`ї з 4-х осіб з 26 січня 2021 року перебуває на квартирному обліку (а.с.22). Вдповідно до Витягу з Розпорядження Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації №578 від 28 жовтня 2015 року десятикімнатну комунальну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 158,9 кв.м. включено до числа службових житлових приміщень КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва" (а.с.24). Разом з тим, на думку відповідача заявниця вже скористалася своїм правом на отримання у користування іншого службового житла, а для виведення із числа службових кімнати № 8 (площею 13,2 кв.м.) в квартирі спільного заселення № 82 за адресою: [ADDRESS] , позивачу, через переривання стажу роботи, необхідно повторно відпрацювати на займаній посаді, з часу останнього відновлення на роботі з 02 березня 2021 року, не менш як 10 років, крім того, в цьому не має потреби, оскільки у забезпечені службовим житлом нужденні й інші працівники їх підприємства. Згідно з положеннями ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст.8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» (на далі «Конвенція»), кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Як вбачається з положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою цієї статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). Відповідно до положень ч.1 ст.31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, УРСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Положеннями ч.1 ст.118 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Згідно п.п.2 і 35 «Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37, відносяться : двірник житлово-експлуатаційної організації. Крім того, як вбачається з п.6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 4.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих; виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства (установи, організації) рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів ; без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення (через припинення трудових відносин), не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Виходячи з цього, суд вважає, що не подаючи відповідне клопотання про виключення житла із числа службового, відповідач порушує конституційне право позивача на житло та гарантії, передбачені Конституцією України, ЖК України , Положенням «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 4.02.1988 року № 37, оскільки чинним законодавством не встановлено підстав для відмови у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Суд також вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлена можливості реалізувати своє право на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цієї ж позиції притримується і Верховний Суд, висловленої в постанові від 04 березня 2020 рку в справі № 636/1514/19 / провадження № 61-19985св19 /. Щодо заперечень представника відповідача, викладених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням викладеного вище, посилання відповідача на реалізоване право позивача шляхом виключення зі складу службових приміщень, житлового приміщення, службової квартири [ADDRESS] , житлової площею 17,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS] на підставі клопотання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», оскільки позивач відпрацювала більше 10 років та те, що на спірну кімнату № 8 в комунальній квартирі [ADDRESS] позивач не відпрацювала не менше 10 років, а також потреби у використанні відповідачем вказаної службової кімнати, суд вважає заперечення преставника відповідача безпідставними.

Outcome: approved