Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування\~позову вказує,\~що 29\~грудня 2018\~року він\~надав у\~борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 148 000 грн, зі строком повернення до 29 жовтня 2019 року. Відповідач зобов`язання не виконала та уникає спілкування з ним. 04 червня 2021 року позивач надсилав відповідачу письмову вимогу про повернення боргу, проте така вимога відповідачем проігнорована. Позивач також неодноразово намагався повідомити родичів відповідача про невиконання нею зобов`язань, проте такі дії не сприяли виконанню відповідачем взятих на себе зобов`язань. На підставі наведеного, просив стягнути з відповідача суму боргу за розпискою у розмірі 148\~000 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за період з 29.10.2019 по 01.07.2021 в сумі 7 432,44 грн. Таким чином, сукупна сума боргу відповідача перед позивачем станом на 01 липня 2021 року становить 155\~432, 44 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подала, а також ураховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 29 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 148\~000 грн, які зобов`язалася повернути в повному обсязі у строк до 29 жовтня 2019 року, про що була складена власноручно [PERSON] розписка в присутності [PERSON] . Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц. Отже, розпискою від 29.12.2018 про отримання грошових коштів підтверджується факт укладення договору позики, факт отримання коштів відповідачем від позивача в сумі 148 000 грн, а також містить умову про строк виконання зобов`язання щодо повернення позичених коштів. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оригінал розписки від 29.12.2018 позивач [PERSON] надав у судовому засіданні та був долучений судом до матеріалів справи. Доказів виконання зобов`язань відповідачем матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абзац перший частини першої статті 530 Цивільного кодексу України). В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з того, що позивач надав відповідачу на підставі розписки від 29.12.2018 грошові кошти у сумі 148\~000 грн, а відповідач свої зобов`язання з повернення вказаних коштів не виконала, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 148\~000 грн підлягає задоволенню. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині другій цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок 3% річних, за яким 3% річних від простроченої суми становить 7\~432, 44 грн. При цьому, 3% річних позивачем обраховано за період з 29.12.2018 по 01.07.2021, що становить 612 календарних дні прострочення. Однак,\~за результатами\~перевірки правильності\~розрахунку позивача\~щодо стягнення\~3\~%\~річних, суд не може погодитися в повній мірі з періодом нарахування, оскільки строк повернення боргу за розпискою встановлено до 29.10.2019, а тому період нарахування 3 % річних починається з 30.10.2019 по 01.07.2021 та становить 611 календарних днів прострочення. Тому такі вимоги позивача підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7\~420, 28 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сукупна сума боргу у розмірі 155\~420, 28 грн, яка складається з суми боргу за договором позики в розмірі 148 000 грн та 3% річних від простроченої суми за період з 30.10.2019 по 01.07.2021 у розмірі 7\~420, 28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 554,40 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 554,16 грн.

Outcome: partial