Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

04 січня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у якій просили виселити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) з квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] без законних на те підстав, а тому він як особа, яка самоправно зайняла жиле приміщення має бути виселений з вказаного приміщення без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 19 січня 2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 19 травня 2022 року суд закрив підготовчий розгляд. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не надав, про судові засідання повідомлявся, проте в жодне не зявився. В даній справі відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження та строки надання відзиву. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі\~ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в не приватизованій квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться на балансі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Так, вказана квартира [ADDRESS] є неприватизованою, тобто фактично є власністю територіальної громади м. Одеси, що підтверджується довідкою КП «Міського агентства з приватизації житла» від 11.12.2019 року за №683/01.09 (а.с. 16). Відповідно до довідки від КП ЖКС Порто-Франківський №72 від 12.02.2020 року (вх. № 01-12/184/2 від 14.02.2020 р.) особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] закрито, нарахування не відбуваються. Загальна площа квартири - 21,00 м2, житлова 16,00 м2, зазначена квартира однокімнатна, розташована на другому поверсі фасадного флігелю (а.с. 15). Водночас, як вбачається відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гр. [PERSON] є співвласником двох квартир: - квартири [ADDRESS] (відповідачу належить 1/2 квартири на праві приватної власності) (а.с. 13-14); - квартири [ADDRESS] (відповідачу належить 2/3 квартири на праві приватної власності) (а.с. 11-12). Вказане також додатково підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року, за п. 1 якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність 2/3 (дві третіх) частки та [PERSON] приймає у власність 1/3 (одну третю) частку квартиру під [ADDRESS] , та складається в цілому 3 двох житлових кімнат, житловою площею - 30,3 кв.м., загальною площею - 46,9 кв.м. (а.с. 17-18). Крім того, відповідач [PERSON] офіційно зареєстрований з 11.06.2012 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданий Новоушицьким РВ УМВС України в Хмельницькій області від 10.05.2006 року, а також відомостями з відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 7-9, 24). Приймаючи до уваги наявність у відповідача права на проживання за іншими адресами та володінням майном, [PERSON] не потребує поліпшення житлових умов. Статтею 31 ЖК України встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством. Згідно до п. 38 «Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській ССР» громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Статтею 42 ЖК України передбачено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, ПО, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості, даних про те що [PERSON] разом з родиною перебуває на черзі для поліпшення житлових умов у Приморській районній адміністрації Одеської міської ради відсутні. Таким чином, судом з`ясовано, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , без жодних правових підстав. При цьому, Приморською районною адміністрацією дозволу та документів на вселення [PERSON] не надавалося. Відповідно до ст.58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради. Зокрема, ст. 61 ЖК Української СРСР передбачено користування жилим приміщенням у будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відтак, єдиною підставою укладення договору найму щодо оспорюваної квартири є ордер. Проте, відповідач такий ордер не отримував. Стаття 65 ЖК України встановлює, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Передача житла у найм регулюються цивільним законодавством. Статтею 817 ЦК України передбачено, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Позивач, як орган місцевого самоврядування уповноважений на укладення договорів найму житла, що знаходиться у комунальній власності, не надавав своєї згоди на вселення відповідача у спірну квартиру. Відповідно до п.2.7. Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 року, райадміністрація вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладення договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. При цьому, згідно інформації комп`ютерної бази даних Приморської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] не звертався з заявами про відкриття особового рахунку та укладання договору найму до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ордер на вселення [PERSON] теж не видавався. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами норм Житлового кодексу України роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.04.2018 року по справі 761/27882/15-ц. Відповідно до п. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування України, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Щодо законності вселення та визнання права користування є встановлена позиція Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 04.04.2018 року по справі № 761/27882/15-ц, зокрема Верховний Суд України визначив, що особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реалізації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем та членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18) і від 15 травня 2019 року № 465/9412/13 (провадження № 61-18212св18). Згідно ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, у [PERSON] не має жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання, а саме не видавався ордер та не укладався договір найму на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вказане, суд доходить висновку, що відповідач не отримав у встановленому законом порядку право користування спірною квартирою, тому він як особа, яка самоправно зайняла жиле приміщення, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] слід виселити зі спірної квартири без надання йому іншого житла, а тому задовольняє позов ПРА ОМР та стягує на користь позивача з відповідачів судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved