Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100912,00 грн. та виплати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн., які було сплачено позивачем. Свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «БМВ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ДТП сталось внаслідок порушення ПДР [PERSON] , що підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року по справі № 521/17689/18 Відповідно до Звіту про встановлення розміру збитку, вартість матеріального збитку потерпілому, склала 135249,96 грн. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ліміт регламентної виплати складав 100000,00 грн. Власнику пошкодженого автомобіля марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , згідно платіжного доручення № 309572 від 16.01.2019 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року було вирішено справу направити для розгляду по суті до Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 42). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа була розподілена на суддю Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., ухвалою суду від 25.11.2021 року справу було прийнято до свого провадження та викрито спрощене позовне провадження (а.с.50). В прохальній частині позовної заяви представника позивача зазначив, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи просить провести без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою проживання, про що свідчить почтове повідомлення з підписом адресата про отримання повістки суду у судові засідання (а.с. 53,57). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року по справі № 521/17689/18, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді штрафу за ст. 124 КУпАП за порушення ПДР України (а.с.5). 01.10.2018 року до МТСБУ звернувся [PERSON] із повідомленням про ДТП за участі його т/з марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність власника наземного транспорту, якого була застрахована (а.с.6). 26.12.2018 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.28). Вартість відновлювального ремонту т/з марки «NISSAN» д.н.з. [NUMBER] було встановлено відповідно до звіту про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 7805 від 31.10.2018р. (а.с.12-18). На підставі довідки № 1 від 11.01.2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потеплілих за наказом № 297 від 15.01.2019 на користь [PERSON] було вирішено відшкодувати суму шкоди у розмірі 100000,00 грн. (а.с.30-31), згідно платіжного доручення №309572 від 16.01.2019р. було перераховано на картковий рахунок отримувача відшкодування (а.с.34). Також МТСБУ на рахунок ТОВ «Експертно Асистуюча компанія «Фаворіт» було перераховано 912,00 грн. за послуги експерта згідно акту виконаних робіт № 3.1-05/53379 від 14.11.2018 року (а.с.32,33). Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснив повернення коштів на рахунок позивача, представник МТСБУ звернувся до суду з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспорту марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] не була застрахована. На підставі п. «а» 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» далі Закону (чинного на момент ДТП), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному особі. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. п. 38.2, 38.2.1 ст. 38 Закону (чинного на момент ДТП), МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. В позиції викладеної в Постанові № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 11 якої зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. За ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як передбачено ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, до позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) перейшло право вимоги до [PERSON] у деліктному зобов`язанні, яке засноване на регресі, щодо сплаченого потерпілому страхового відшкодування у сумі 100912,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягає сплачений судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. відповідно до платіжного доручення № 903505 від 16.03.2021 (а.с. 1). Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, обставини вказані в позові підтверджуються наданими доказами, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.\~\~993,\~1166,\~1187,\~1188,\~1191,\~1192, ЦК України,

Outcome: approved