Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини [PERSON] , але спільно вони не проживали. На підставі рішення виконавчого комітету Ромнівської селищної ради від 16 вересня 2021 року №191 « Про негайне відібрання дітей від матері», у звя`зку із загрозою для життя і здоров`я, малолітня [PERSON] була відібрана від матері. Дитина поставлена в службі у справах дітей Романівської селищної ради на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування та влаштована до КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації «Сонячний дім» (наказ від 08.10.2021 року №38). Батько [PERSON] був про це повідомлений, проте до цього часу не забрав доньку, до дитини не приїздить та взагалі нею не цікавиться. З моменту народження відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, її вихованням та доглядом не займається, не піклується про неї, не забезпечує матеріально. Відповідач самоусунувся від виховання дитини, не відвідує дочку, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Відповідач не визнає свого батьківства відносно дитини, однак на час подання позову до суду відсутність кровного споріднення між відповідачем та малолітньою [PERSON] не встановлена. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, орган опіки та піклування Романівської селищної ради просив стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення нею повноліття на користь осіб чи установ, де буде проживати дитина, а також судовий збір на користь держави. В судове засідання представник позивача не з`явився та надіслав суду заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглянути цивільну справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник Служби у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області також до суду не з`явився та надав суду заяву, в якій просив розглядати цивільну справу у його відсутність та проти заявлених позовних вимог не заперечував. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім 'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, вказаних у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033699747 від 16.11.2021 року (а.с. 11 зворотній бік) матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , а батьком вказаний [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 05.02.2013 року (а.с.26) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирського району №191 від 16.09.2021 року (а.с.12) від матері [PERSON] відібрано її малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини. Із довідки комунальної установи «Обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради №339 від 11.11.2021 року (а.с.16) вбачається, що дитина [PERSON] . [INFO] , починаючи з 08 жовтня 2021 року перебуває у центрі, що розташований по [ADDRESS] (а.с.16). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради та Службою у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області надані висновки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішень спеціальних органів, поведінку відповідача при здійсненні виховання дитини, який не визнає біологічного батьківства щодо дитини та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] , що виражається у свідомому нехтуванні батьківських обов`язків, а саме незабезпечення необхідного харчування для дитини та умов проживання, відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір до Державного бюджету України.

Outcome: approved