Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку зареєстровані відповідачі, проте фактично в ньому не проживають з моменту прописки і на теперішній час, спільним побутом або господарством з позивачем не пов`язані, комунальні витрати та витрати по догляду за будинком сплачує позивач. Окрім цього, позивач є інвалідом третьої групи, бажає оформити субсидію на сплату комунальних послуг, проте зробити цього не може у зв`язку із наявністю вказаних зареєстрованих осіб у його будинку. Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд у порядку спрощеного судового провадження. У судове засідання сторони не з`явились, позивач просив суд здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, заяв або відзивів не подавали. На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Відповідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач є власником 3/5 частки будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.09.2003 року та 1/5 частки вказаного будинку на підставі прийняття спадщини за законом. З матеріалів справи вбачається, що позивача є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей органу реєстрації відпоідачі зареєстровані за зазначеною адресою. Згідно копії акту, посвідченого при свідках-сусідах позивача, відповідачі зареєстровані у будинку позивача, проте жодного дня не мешкали у будинку за вказаною адресою. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1,2 ст.64 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно зі ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК Української РСР). Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачі спільно з власником будинку не проживають, спільним побутом не пов`язані, договорів щодо проживання відповідачів у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Визнання відповідачей такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, необхідно позивачу з метою отримання субсидії на сплату комунальних послуг. За таких обставин, враховуючи те, що позивач є власником вказаного будинку, а відповідачі тривалий час без поважних причин не проживають за місцем реєстрації, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про необхідінсть задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1816,00 грн підлягає стягненню з відповідачів по 908,00 грн з кожного в дохід держави

Outcome: approved