Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 24.06.2015 йому, [PERSON] , належить на праві приватної власності будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (індексний номер витягу 39595607 від 24.06.2015). У належному йому будинку зареєстрована відповідачка\~- громадянка України, [PERSON] , [INFO] , проте, фактично вона там не проживає з жовтня 2017\~року. Зазначає, що її фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивач також вказує, що факт не проживання відповідачки за зареєстрованою адресою підтверджується актом комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний» №\~195 від 22.07.2021. У результаті обстеження встановлено, що громадянка [PERSON] , 1972\~року народження, по [ADDRESS] , не проживає з січня 2018\~року. Особисті речі вказаної вище громадянки у будинку відсутні. Як зазначено, реєстрація відповідачки у належному йому на праві приватної власності житловому будинку позбавляє його права вільно розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Крім того, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідачка членом його родини не була, більше трьох років у належному йому будинку не проживає та не користується ним, а фактичне місце її проживання, згідно з розпискою від 10.10.2017, за адресою: [ADDRESS] , у відповідачки припинилося право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачка, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, зареєстрована у зазначеному вище житловому будинку і тим самим чинить перешкоди йому у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю. Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд усунути йому, [PERSON] , перешкоди у праві користування та розпорядження власністю, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування громадянки [PERSON] , [INFO] , житловим будинком за адресою: [ADDRESS] із зняттям вищевказаної особи з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Крім того, просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 8000,00\~грн., у зв`язку з порушенням зобов`язання. Ухвалою суду від 23.12.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, сторонам встановлені строки для подачі заяв по суті справи. 08.04.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. 09.06.2022 позивачем [PERSON] подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 8000,00\~грн. Ухвалою суду від 21.06.2022 залишено без розгляду позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення по справі на заперечував. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового розгляду та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач, про що заявлено відповідне клопотання. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування житлового будинку від 24.06.2015, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер\~ 39595607 від 24.06.2015). Реєстрація місця проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 10.12.2021, отриманих судом 21.12.2021. Відповідно до розписки від 10.10.2017, [PERSON] , яка фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , зобов`язалася до 10.01.2018 знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] , починаючи з січня 2018\~року фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] , хоча є зареєстрованою за вказаною адресою. У будинку відсутні її особисті речі, що підтверджується актом про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації від 22.07.2021, складеним комісією та посвідченим головою КСН «Соборний». Крім того, 27.05.2022 позивач [PERSON] направляв на адресу фактичного проживання відповідачки [PERSON] вимогу про сплату коштів та зняття з реєстрації, яка залишена останньою без реагування. Таким чином, встановлено, що відповідачка [PERSON] не мешкає у вказаному вище житловому будинку з січня 2018 року, її особистих речей у будинку немає, добровільно вона не знялася з реєстрації за вказаною адресою, хоча відповідно до розписки від 10.10.2017, складеною нею особисто та засвідченої підписом, вона зобов`язувалася до 10.01.2018 знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що відповідачка повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачці у користуванні житлом, вона не є членом сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачка не проживає у помешканні з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.\~1, 2, 3, 4 ст.\~13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №\~475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950\~року, Першого протоколу та протоколів №\~2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.\~1 ст.\~317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.\~319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.\~379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст.\~150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.\~18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №\~1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021), зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ №1871-IX від 05.11.2021). Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п. 6 ч. 1 ст. 24 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №\~1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021). Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачкою, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей\~383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Слід зазначити, що відповідачкою не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Під час розгляду справи встановлено, що позивач є одноосібним власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка не мешкає у вказаному житлі, без поважних причин, її особисті речі у будинку відсутні, сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги відповідачка не сплачує, не бере участі в утриманні житла. Договір найму житла між власником житлового будинку та відповідачкою, відсутній. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник житлового будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачці користуватися жилим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачка чинить йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути [PERSON] перешкоди у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення [PERSON] , права користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS] . Що стосується вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , слід зазначити, що відповідно до п.\~6 ч.\~1 ст.\~24 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №\~1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021) орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України\~Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Таким чином, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття з реєстрації. Отже, у цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач [PERSON] при зверненні до суду із даним позовом судовий збір не сплачував, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи (пенсійне посвідчення серії [NUMBER] ), а тому у нього наявна пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 908\~грн. 00\~коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач при подачі даного позову звільнений від сплати таких судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial