overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

15 листопада 2021 року Комунальне підприємство "Компанія «Вода Донбасу" звернулося у Дружківський міський суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість по сплаті за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 14488,60 гривень. Позивач у позові вказав, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користується послугами водопостачання та водовідведення, які надає КП "Компанія «Вода Донбасу". Але за послуги сплачували не регулярно. Мають заборгованість за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року перед КП " Компанія «Вода Донбасу " у розмірі 14488,60 гривень. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг, оскільки їх квартира знаходиться в багатоквартирному будинку. Оскільки [PERSON] , [PERSON] прострочили виконання грошового зобов`язання в сумі 14488,60 грн., то позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 14488,60 грн та судові витрати у вигляді судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, не надав заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання відповідачі не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом, зобов`язаний споживач. Згідно ст.1 зазначеного Закону, споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно "Правил надання послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями), які діяли до 21 липня 2005 року, споживач - це наймач (власник) квартири (приватного будинку), якому надаються послуги з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання та водовідведення у житловому фонді та підсобних приміщеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відомостями виконкому Дружківської міської ради № 229/6271/21/28927/2021 від 16 листопада 2021 року. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] не є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП " Компанія «Вода Донбасу ", оскільки вони не зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та не є власниками даної квартири. Таким чином, суд вважає, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів, а тому позовні вимоги КП "Компанія «Вода Донбасу" до [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Приймаючи до уваги, що складання повного тексту рішення потребує значного часу, суд вважає можливим обмежитися складанням і оголошенням вступної та резолютивної частини рішення на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, а складання повного тексту рішення відкласти на строк не більш як п`ять днів, тому суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем , вказавши, що з [PERSON] перебувають у шлюбі з 14 лютого 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка залишається проживати з матір`ю. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з березня 2015 року через наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Оскільки примирення неможливе , просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2022 року по справі відкрито провадження. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив , відзив на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] т [PERSON] з 14 лютого 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка залишається проживати з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень , викладених позивачем в позовній заяві, вона не бажає більше підтримувати шлюбні стосунки з [PERSON] .. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, на примирення не згодна. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. На підставі ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем , вказавши, що з [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 серпня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки з відповідачем стали неможливі через наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Оскільки примирення неможливе , просив шлюб між ним та [PERSON] розірвати . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2022 року по справі відкрито провадження. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала , в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 серпня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень , викладених позивачем в позовній заяві, він не бажає більше підтримувати шлюбні стосунки з [PERSON] . Вважає, що сім`я розпалась остаточно, на примирення не згоден. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. На підставі ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Сторони одружені з 07 липня 2007 року, шлюб зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 497. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із батьком. Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сім`я фактично розпалася з жовтня 2020 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сторони спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, мешкають окремо. Вважаючи примирення та подальше збереження сім`ї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги позивач підтримує, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 07 липня 2007 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 497. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із батьком. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то їх шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2\~ст. 114\~Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст.\~115 Сімейного кодексу України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін на, що може бути витрачений значний час, суд вважає за можливе проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі ст.ст.11,526,530,610,625,1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Озернянської сільської ради з вимогами про визнання права власності на спадкове майно. Позивач позовні вимоги підтримує, просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок та земельні ділянки, які належали його матері [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що він є спадкоємцем цього майна, згідно заповіту і прийняв спадщину, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить слухати справу без участі їх представника, заперечень не має. Дослідивши докази у справі, суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача, якій на праві власності належали: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка) площею 0,1099 га ( кадастровий номер 6122681600:05:001:0093), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які знаходчться у селі Серединці Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області, а саме: площею 0,3 га (кадастровий номер 6122681600:05:001:0090); площею 0,1657 га (кадастровий номер 6122681600:01:002:0164); площею 0,0414 га (кадастровий номер 6122681600:05:001:0092; земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Висиповецької сільської ради Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області площею 2,7007 га (кадастровий номер 6122681600:01:001:0399) та площею 0,8333 га (кадастровий номер 6122681600:01:001:0884), згідно Державного акту на земельну ділянку серія ТР № 028587 від 23 липня 2003 року. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, склавши 03 липня 2001 року заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно позивачу. Позивач був зареєстрований за місцем проживання та проживав з матір`ю до її смерті, що засвідчує довідка Озернянської сільської ради, та прийняв спадщину Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових права, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець втратила правовстановлюючі документи на належне їй майно, рекомендовано визнавати право власності на спадкове майно в судовому порядку. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно заповіту і прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за ним слід визнати право власності на спадок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на спадкове майно. Позивач позовні вимоги підтримує, просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок, які належав його діду [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем цього майна, згідно закону і прийняв спадщину, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено. Відповідач надала заяву, згідно якої просить слухати справу без її участі, позов визнає, заперечень не має. Дослідивши докази у справі, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - дід позивача, якому належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач вступив в управління спадковим майном. відповідно до ст.549 УК Української РСР в редакції 1964 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець втратив правовстановлюючі документи на будинок, рекомендовано визнавати право власності на спадкове майно в судовому порядку. Інший спадкоємець - дочка спадкодавця [PERSON] за оформленням спадкових прав не зверталася, відмовилася від спадку в користь позивача, претензій на частку у вказаному майні не має. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно закону і прийняв спадщину, інші особи претензій на спадок не мають, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за ним слід визнати право власності на спадок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на спадкове майно. Позивач позовні вимоги підтримує, просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок, які належав його діду [PERSON] та бабі [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем цього майна, згідно закону і прийняв спадщину, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить слухати справу без його участі, позов визнає, заперечень не має Дослідивши докази у справі, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - дід позивача. Спадщину піісля його смерті прийняла [PERSON] - баба позивача, яка померла [INFO] , однак за життя не оформила спадкових прав. До складу спадкового майна належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрований за місцем проживання у спадковому будинку, проживав зі спадкодавцями до їх смерті та проживає у цьому будинку в даний час, таким чином він прийняв спадщину. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину, так як правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцями втрачено, рекомендовано визнавати право власності на спадкове майно в судовому порядку. Інший спадкоємець - син спадкодавця [PERSON] за оформленням спадкових прав не звертався, відмовився від спадку в користь позивача, претензій на частку у вказаному майні не має. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно закону і прийняв спадщину, інші особи претензій на спадок не мають, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за ним слід визнати право власності на спадок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка) площею 0,1000 га (кадастровий номер 6122610100:02:010:0023), яка знаходиться по [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що вона з 2019 року користується зазначеною вище присадибною земельною ділянкою тривалий час. Наприкінці 2019 року вона та відповідачка домовилися щодо продажу цієї земельної ділянки, уклали договір та домовилися засвідчити угоду нотаріально. Вона сплатила відповідачці кошти, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідачка втратила оригінали документів на земельну ділянку, ухиляється від їх поновлення та належного посвідчення договору. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Відповідачка надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідачці на праві власності належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка) площею 0,1000 га (кадастровий номер 6122610100:02:010:0023), яка знаходиться по [ADDRESS] , що стверджується копією державного акту на земельну ділянку ЯА №004820 від 18 березня 2003 року. За придбане майно позивач сплатила кошти, які відповідачка отримала і майно було фактично передано. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідачка втратила оригінали правовстановлюючих документів та ухиляється від їх поновлення, ухиляється від виконання угоди. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, тривалий час користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved