Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У лютому 2021 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат Конюшко Денис Борисович, звернувся до Києво-Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП, в якому просить стягнути з останнього на свою користь 36\~517,00 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП, 12\~000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.08.2019 водій [PERSON] по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «Renault Master», д/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом «Honda\~CR-V», д/н [NUMBER] , який попереду виконував поворот ліворуч, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями [PERSON] порушив п.12.1., п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Транспортний засіб «Honda CR-V», д/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику транспортного засобу [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року по справі №\~369/10835/19 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, був визнаний [PERSON] (працював у ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД»). На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №\~1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО», відповідно до полісу №АМ\~6276904. У відповідності до норм Закону України № 1961-IV, позивач надав страховику АТ «СК «ІНГО» документи, надання яких передбачається ст.\~35\~вказаного Закону, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. АТ «СК «ІНГО» за результатами розгляду вказаної заяви здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39\~510,09 грн. Проте позивачем були фактично понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу - «Honda CR-V», д.н.з.\~ [NUMBER] , у розмірі 74\~410,00\~грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 20.03.2020 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.03.2020 року про оплату відповідних виконаних робіт. Крім цього, позивач також поніс додаткові вимушені витрати на розбирання, дефектування автомобіля і складання калькуляції ремонту. Вказані витрати склали 1\~458,00 грн і підтверджуються Актом виконаних робіт та Гарантійним талоном №\~983к від 07.08.2019 року. Згідно з наданою безпосередньо після ДТП позивачу інформації, винуватець ДТП - третя особа [PERSON] , під час вчинення вказаної ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД» та виконував покладені на нього трудові обов`язки. Вказана обставина, зокрема, підтверджується матеріалами адміністративної справи №\~369/10835/19, так, у постанові по вказаній справі зазначено, що [PERSON] працює водієм у ТОВ\~«СПЕЦТРАНС ЛТД», окрім цього, відповідно до Полісу №АМ 6276904, саме відповідач є страхувальником забезпеченого транспортного засобу. Разом з цим, ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД» було внесено зміни у реєстраційні дані юридичної особи, зокрема, змінилась назва на ТОВ «ШОЛД». Також позивач зазначив, що внаслідок пошкодження його майна з вини найманого працівника відповідача третьої особи, безпосереднього винуватця ДТП, позивач зазнав також і моральної шкоди. Належний позивачеві автомобіль був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Таким чином, моральна шкода, за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 12\~000 грн. 00 коп. Окрім того, позивач просив вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат на отримання професійної правничої допомоги у сукупному розмірі 15\~370,00 грн. (з урахуванням заяви позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу) та на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. 16 березня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Третя особа подав до суду пояснення щодо позову, які просив врахувати при розгляді й вирішенні справи по суті, та клопотання про долучення доказів, яким просив долучити до матеріалів справи копію своєї трудової книжки. 28 вересня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, також подав заяви в яких просив ухвали ти по справі заочне рішення. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України). За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.08.2019 водій [PERSON] по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «Renault Master», д/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом «Honda\~CR-V», д/н [NUMBER] , який попереду виконував поворот ліворуч, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями [PERSON] порушив п.12.1., п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Транспортний засіб «Honda CR-V», д/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику транспортного засобу [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року по справі №\~369/10835/19 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, був визнаний [PERSON] (працював в ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД»). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №\~1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО», відповідно до полісу №АМ\~6276904. У відповідності до норм Закону України № 1961-IV, позивач надав страховику АТ «СК «ІНГО» документи, надання яких передбачається ст.\~35\~вказаного Закону, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. АТ «СК «ІНГО» за результатами розгляду вказаної заяви здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39\~510,09 грн. Проте позивачем були фактично понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з.\~ [NUMBER] , у розмірі 74\~410,00\~грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 20.03.2020 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.03.2020 року про оплату відповідних виконаних робіт. Крім цього, позивач також поніс додаткові вимушені витрати на розбирання, дефектування автомобіля і складання калькуляції ремонту. Вказані витрати склали 1\~458,00 грн і підтверджуються Актом виконаних робіт та Гарантійним талоном №\~983к від 07.08.2019 року. Із матеріалів справи слідує, що винуватець ДТП та безпосередній заподіювач шкоди третя особа [PERSON] , під час вчинення вказаної ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД» та виконував покладені на нього трудові обов`язки. Вказана обставина підтверджується Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року по справі №\~369/10835/19, у якій зазначено, що [PERSON] працює водієм у ТОВ\~«СПЕЦТРАНС ЛТД». Також із наданої третьою особою копії його трудової книжки вбачається, що станом на 05.08.2019 [PERSON] працював у ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД» на посаді водія (перебував із відповідачем у трудових правовідносинах як найманий працівник із роботодавцем). Більше того, відповідно до Полісу №АМ 6276904, саме відповідач є страхувальником забезпеченого транспортного засобу «Renault Master», д/н [NUMBER] , у зв`язку із керуванням яким третя особа заподіяв позивачеві шкоди своїми діями. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем. Як випливає із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «СПЕЦТРАНС ЛТД» було внесено зміни у реєстраційні дані юридичної особи, зокрема, було змінено найменування юридичної особи на ТОВ «ШОЛД». Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, шкоду, що завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. Крім того, відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. (надалі Постанова №4), не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.\~2 ст.\~1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Окрім цього, відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Також, у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №61-9547св18 зазначено, що системний аналіз ст.ст. 1992, 1994 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Аналогічні роз`яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повному чи частковому знищенні автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 20102011 роках». Отже, з наведеного вбачається, що шкода позивачеві була заподіяна неправомірними діями третьої особи як найманого працівника відповідача, з яким він перебував у трудових відносинах як із роботодавцем, під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Відтак з урахуванням наведеного, зважаючи на практику Верховного Суду, оскільки позивач як потерпілий має беззаперечне право на відшкодування шкоди її заподіювачем у повному обсязі, позивачу має бути відшкодована шкода, завдана внаслідок ДТП саме відповідачем, який хоча і не є винуватцем в ДТП, проте в силу встановлених законом імперативних приписів безумовно зобов`язаний нести відповідальність за завдану шкоду працівником, який перебував з юридичною особою відповідача у трудових відносинах і виконував трудові обов`язки в момент настання ДТП. Як зазначалося вище, АТ «СК «ІНГО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39\~510,09 грн. Проте позивачем були фактично понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу - «Honda CR-V», д.н.з.\~ [NUMBER] , у розмірі 74\~410,00 грн, що підтверджується Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 20.03.2020 року, і квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.03.2020 року про оплату відповідних виконаних робіт. Позивач також поніс додаткові вимушені витрати на розбирання, дефектування автомобіля і складання калькуляції ремонту. Вказані витрати склали 1\~458,00 грн і підтверджуються Актом виконаних робіт та Гарантійним талоном №\~983к від 07.08.2019 року. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Зважаючи на те, що необхідність проведення вищеозначених дій була спричинена винними неправомірними діями працівника відповідача, який завдав шкоди позивачу, то саме відповідач має усунути негативний наслідок дій його працівника, який, зокрема, але не виключно, полягає у додаткових вимушених витратах, які позивач поніс на відповідну оплату наданих послуг. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода (різниця між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою) у розмірі: 74\~410,00 грн + 1\~458,00 грн 39\~351,00 грн. = 36 517 грн. 00 коп. Також позивач вказував, що з вини третьої особи (найманого працівника відповідача) позивач зазнав також і моральної шкоди, яку за своїми внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, оцінив у 12\~000 грн. 00 коп., й просив відшкодувати шляхом стягнення на свою користь із відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення його прав. Відповідно до абз.1 п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Крім того, згідно з Постановою Верховного суду по справі № 761/14285/16-ц від 22.04.2019: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними». У Постанові Верховного Суду від 05.09.2018 (№\~534/872/16-ц) вказано: «Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6.11.2013 №6-108цс13. З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення у справі в частині відшкодування моральної шкоди, не врахували вказаних норм матеріального права та зробили помилковий висновок про стягнення з Особи 4 на користь Особи 2 моральної шкоди, оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм». Через звернення до суду за відшкодуванням матеріальних збитків, згідно п.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 р. у редакції Постанови №1 від 27.02.2009 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 10\~000 грн. є завищений, не відповідає доказам, наданим позивачем, а тому, виходячи з цього, з урахуванням вимог розумності та справедливості, в частині відшкодування моральної шкоди позов належить задовольнити частково, а саме на користь позивача [PERSON] в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 3 000,00 гривень. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи й оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку в їх сукупності, підсумовуючи наведене, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження частково в ході розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі і в частині відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і частково в частині стягнення моральної шкоди. З відповідача на користь позивача слід стягнути збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 36\~517\~грн.\~00\~коп. і моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем у зв`язку із розглядом даної справи було понесено витрати на професійну правничу допомогу у сукупному розмірі 15\~370 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу), що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 14/01/21-ЮП/IL від 21.01.2020 року, Актом виконаних робіт №\~1 від 19.02.2021 року, Квитанцією № 12 від 19.02.2021 року, Договором № Т-1421 від 02.03.2020 року, Актом про надання юридичних послуг від 30.05.2020 року. Також позивачем було понесено витрати на оплату судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією про сплату судового збору. Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що із відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~370 грн. 00 коп. та понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial