Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

АТ «Кредобанк» (далі - Банк) 10.01.2022 звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення 15 502 грн. 72 коп. заборгованості за кредитним договором № 7935955о від 19.11.2018, 1 550 грн. 27 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 270 грн. судового збору, мотивуючи тим, що 02.04.2018 між Банком та [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 7935955, згідно з яким Банк встановив максимальну суму ліміту кредитування по рахунку відповідача в розмірі 20 000 грн.Що датою утворення овердрафту по рахунку [PERSON] є 19.11.2018, що відповідач взятих на себе зобов`язань за означеним договором не виконує, заборгованість, яка утворилась через неналежне виконання ним умов договору, не погашає, тому є підстави до стягнення заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Городоцького районного суду Львівської обл. від 10.03.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач у визначені законодавством строки відзиву на позов, або ж заяви про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суду не подав. Суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту позову, із долучених до справи копій кредитного договору № 7935955 від 02.04.2018 (автоматичний овердрафт), меморіального ордеру № 22127125 від 28.04.2020 та виписки про рух коштів по рахунку № [NUMBER] о від 19.11.2018 (а.с.15, 16-17, 18-19) видно, що 02.04.2018 між Банком та [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 7935955, згідно з яким Банк встановив максимальну суму ліміту кредитування по рахунку відповідача в розмірі 20 000 грн., що він зобов`язувався щомісяця в строки визначені договором здійснювати погашення суми заборгованості, нараховані проценти та інші платежі передбачені договором. Відповідно до п.1.5 Договору ліміт кредитування по рахунку встановлюється терміном на 12 (дванадцять) календарних місяців, починаючи з дати первинного встановлення поточної суми ліміту кредитування. У відповідності до п.1.16 Договору, за користування кредитом, отриманим по цьому Договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30 (тридцяти) % річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Клієнт виконує свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів, неустойки шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок, визначений у п. 1.1 договору. (п.1.17 Договору). Відповідно до п.1.30 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами, позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості клієнта. Як убачається із змісту позову, із повідомлення-вимоги від 20.05.2021 та розрахунку заборгованості за вищеозначеним договором (а.с.6-14, 22), [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору, через це утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача на 03.09.2021 складає 15 502 грн. 72 коп., з них: 8 519 грн. 44 коп. - неповернута сума кредиту, 6 876 грн. 79 коп. - прострочені відсотки та 106 грн. 49 коп. - відсотки. Обставин, які б давали підстави сумніватись у розрахунку розміру заборгованості, судом не здобуто, тому він покладається в основу рішення. Отже, заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» по кредитному договору № 7935977о від 19.11.2018 на 03.09.2021 складає 15 502 грн. 72 коп. та підлягає стягненню з нього у судовому порядку. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2 270 грн. 00 коп. судового збору (а.с.1). Підстав до стягнення з відповідача на користь позивача 1 550 грн. 27 коп. витрат на професійну правничу допомогу суд не убачає, з огляду на наступне. За положеннями ст.ст. 133, 137 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З аналізу вищенаведених норм закону убачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем закладено вимогу про стягнення 1 550 грн. 27 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Між тим, належних доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги і зокрема: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем до матеріалів позову не долучено. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, в т.ч. із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial