Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до державного підприємства «АНТОНОВ» (далі по тексту - відповідач) про поновлення її на посаді інженера-конструктора 2-ї категорії КВ-71 державного підприємства «АНТОНОВ» внаслідок її незаконного звільнення за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього заробітку п.1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу державного підприємства «АНТОНОВ» від 20.08.2021 року №4433ку «Про звільнення [PERSON] »та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.09.1984 року позивач працювала у ДП «Антонов», 11.10.2000 року позивача було переведено на посаду інженера-конструктора 2-ї категорії (77100) конструкторського відділу комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу (підр.771), свої посадові обов`язки виконувала належним чином. Проте, наказом відповідача від 20.08.2021 №4433ку позивача було звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, протиправним, зазначає, що її звільнення з роботи було здійснене без пояснення їй причин відмови у можливому переведенні на іншу роботу, на обрану нею вакантну посаду. Рішення адміністрації підприємства щодо відмови у переведенні її на іншу роботу, на обрану нею вакантну посаду на підприємстві, приймалось без її участі, за її відсутності; при розгляді зазначеного питання їй не було надано можливості висловити свої заперечення, які мали бути взятими до уваги адміністрацією та профспілковим комітетом підприємства. В тому числі вона була позбавлена можливості висловити власні контраргументи, першим з яких є те, що вона є інвалідом 2-ї групи, та має згідно закону переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Зазначені вище обставини, передусім відмова підприємства у переведенні позивача на обрану нею вакантну посаду на підприємстві, порушують також й її трудові права, гарантовані чинним законодавством про працю. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28.12.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на дотриманні підприємством норм трудового законодавства під час звільнення позивача з посади. На ДП «Антонов» відбулась реорганізація конструкторського відділу фюзеляжу серійних виробів та конструкторський відділ комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу, в якому працювала позивач, та у зв`язку з такою реорганізацією - скорочення штатних посад, які були погодженні в тому числі і з Державним Концерном "Укроборонпром" до управління (відання) якого відноситься відповідач. На виконання положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України, відповідачем неодноразово пропонувалась позивачу інша робота на Державному підприємстві «АНТОНОВ», яка є вакантною на відповідний день ознайомлення. Однак, позивачем так і не було надано згоди на її переведення на будь-яку із запропонованих вакантних посад явного підприємства «АНТОНОВ», яку вона може обіймати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду роботи, рівня професійних знань та навиків. При чому, відповідачем були запропоновані позивачу всі наявні посади, які є вакантними державному підприємстві «АНТОНОВ», станом на відповідний день ознайомлення. 11.01.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 01.02.2022 року від сторони відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 26.04.2022 року від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечення на відповідь на відзив. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 03.09.1984 року позивач працювала у ДП «Антонов», 11.10.2000 року позивача було переведено на посаду інженера-конструктора 2-ї категорії (77100) конструкторського відділу комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу (підр.771). Наказом відповідача №3111к від 13.04.2021 року попереджено [PERSON] про виключення із штатного розпису з 01.04.2021 року її посади: інженера-конструктора 2-ї категорії (77100) конструкторського відділу комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу (підр.771). Після попередження про виключення зі штатного розпису, позивачу пропонувались інші посади в ДП «Антонов». Так, 13 квітня 2021 року наказом ДП «Антонов» №3111к запропоновано [PERSON] іншу роботу на вакантних посадах підприємства в кількості 574 одиниць. Однак, позивач відмовилась засвідчити своїм підписом факт ознайомлення з таким наказом та запропонованими вакантними посадами і дати згоду на переведення на іншу роботу. У зв`язку з чим, 26 квітня 2021 року працівниками відділу кадрів Державного підприємства «АНТОНОВ» був складений відповідний акт. 27 травня 2021 року наказом ДП «Антонов» №4440к запропоновано [PERSON] іншу роботу на вакантних посадах підприємства в кількості 607 одиниць, що підтверджується проставленим позивачем підписом на такому наказі. Проте, позивач не надала жодної згоди на її переведення на іншу запропоновану відповідачем вакантну роботу. 14 червня 2021 року наказом ДП «Антонов» №5129к запропоновано [PERSON] іншу роботу на вакантних посадах підприємства в кількості 399 одиниць, що підтверджується проставленим позивачем підписом на такому наказі та надала свою згоду на переведення на іншу запропоновану відповідачем вакантну посаду інженера-конструктора 2 категорії (72223) відділу 722 Конструкторський відділ крила та оперення (КВ-22). Однак, позивачу було відмовлено у її працевлаштуванні на посаду інженера-конструктора 2 категорії (72223) конструкторського відділу крила та оперення КВ-22 (722), у зв`язку з тим, що рівень професійних знань, навиків та досвіду позивача не достатній для виконання конструкторської роботи та посадових обов`язків інженера-конструктора 2 категорії секторусерійних виробів крила та оперення (72223) конструкторського відділу крила та оперення КВ-22. 23 червня 2021 року наказом ДП «Антонов» № 5362 запропоновано [PERSON] іншу роботу на вакантних посадах підприємства в кількості 396 одиниць, що підтверджується проставленим позивачем підписом на такому наказі. Проте, позивач не надала жодної згоди на її переведення на іншу запропоновану відповідачем вакантну роботу, 16 серпня 2021 року наказом ДП «Антонов» №7267к запропоновано [PERSON] іншу роботу на вакантних посадах підприємства в кількості 424 одиниць, що підтверджується проставленим позивачем підписом на такому наказі, та надала свою згоду на переведення на іншу запропоновану відповідачем вакантну посаду майстра виробничого навчання відділу «Центр навчання». Однак, позивачу було відмовлено у її працевлаштуванні на посаду майстра виробничого навчання навчально-виробничої дільниці (10003) відділу «Центр навчання», у зв`язку з тим, що кваліфікація і досвід роботи позивача на підприємстві відповідача не відповідають кваліфікаційним вимогам такої посади. Наказом №4433ку від 20.08.2021 інженера-конструктора 2-ї категорії (77100) конструкторського відділу комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу (підр.771) [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності та штату працівників, з виплатою середньомісячного заробітку). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту наведеної норми вбачається декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником: ліквідації; реорганізації; банкрутства (перепрофілювання); скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до листа від 06.01.2021 року № UOP6.2-43 Державним Концерном "Укроборонпром" погоджено внесення змін з 01.04.2021 року до структурної схеми підприємства. Cудом встановлено, що скорочення чисельності та штату працівників у відповідача підтверджується наказом № 371к від 16.01.2021 року "Про зміни в структурній схемі підприємства" та наказом від 02.02.2021 року №834к «Про внесення змін до штатного розпису», відповідно до умов якого вирішено вивести з 01.04.2021 року зі штатного розпису підприємства посаду, в тому числі, інженера-конструктора 2-ї категорії (77100) конструкторського відділу комп`ютерних проектів каркаса фюзеляжу (підр.771). Матеріали справи не містять доказів, що дані накази були оспорені та скасовані. Частиною 3 ст. 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Вказані висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 18.08.2018 у справі №800/538/17. Позивач була попереджена про виключення її посади із штатного розпису. Відповідачем було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, станом на 26.04.2021 року в кількості 574 одиниці, станом на 27.05.2021 року в кількості 607 одиниць, станом на 14.06.2021 року в кількості 399 одиниць, станом на 23.06.2021 року в кількості 396 одиниць та станом на 16.08.2021 року у кількості 424 одиниць. Відповідачем були запропоновані позивачу всі наявні посади, які є вакантними державному підприємстві «АНТОНОВ», станом на відповідний день ознайомлення. Будь-які інші посади на Державному підприємстві «АНТОНОВ» були відсутні. Згідно витягів з протоколу засідання профкому Первинної організації ПАУ на ДП «Антонов» № 27 від 10.06.2021 року та № 31 від 19.08.2021 року, у ході розгляду порядку денного, що звільнення працівника підприємства інженера-конструктора підрозділу 771 (КВ-71) [PERSON] , профспілкова організація надала свою згоду на звільнення позивача згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, з виплатою середнього місячного заробітку. Попередження про вивільнення працівника відбулось з дотриманням строків, встановлених ст. 49-2 КЗпП України. З огляду на викладене, звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, про наступне вивільнення працівник був належним чином попереджений. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують. За таких умов, позовна вимоги щодо поновлення на роботі задоволенню не підлягають. При цьому, суд враховує п.1 Прикінцевих положень КЗпП України, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed