Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] , в якому прохає визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою наразі є зареєстрованим відповідач у справі - її колишній чоловік [PERSON] , який з літа 2020 року за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не оплачує, участі в утриманні житла не бере, його особисті речі у квартирі відсутні, хоча жодних перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинилось. Позивач наголосила на тому, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження належним майном. Ухвалою суду від 25.11.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду за ухвалою суду від 20.01.2022. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, доручивши представляти її інтереси адвокату Пироженко О.А. В судовому засіданні представник позивача Пироженко О.М. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючи на викладені у позові обставини та прохала визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , стягнути з відповідача понесені судові витрати, що пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 908 грн та з урахуванням уточнень щодо участі в судових засіданнях 3900 грн витрат на професійну правову допомогу. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не прибув, правом подання відзиву не скористався, з огляду на що судом не виходячи до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, перевіривши приєднані до справи письмові матеріали, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Згідно із копією договору дарування від 19.07.2013 (а.с.5), [PERSON] прийняла у дар однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2013 (а.с.6) убачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 19.07.2013 з розміром частки у приватній власності 1. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17.08.2020 (а.с.7), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.03.2010 у Центральному відділі РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області за актовим записом №177, було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 17.09.2020. Відповідно до повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 18.11.2021 (а.с.29), в реєстрі територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується також довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 10.11.2021, згідно з якою за вказаною адресою є зареєстрованими позивач [PERSON] , син [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.12). У відповідності до копій квитанцій про сплату комунально-житлових послуг за адресою: [ADDRESS] , платником платежів вказано [PERSON] (а.с.19-24). Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру №292818402 сформованою 28.12.2021, право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування зареєстровано за позивачем [PERSON] з 19.07.2013, розмір частки приватної власності становить - 1. Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали суду, що особисто знають сторін у справі, так як проживають в одному будинку та є сусідами. Влітку 2020 року сторони розлучились, після чого у вересні 2020 року відповідач самостійно виїхав з квартири [ADDRESS] , і з цього часу більше не повертався і не проживав там. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, згідно із ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач спірним жилим приміщенням не користується з вересня 2020 року, житлово-комунальні послуги не оплачує, самостійно залишив квартиру і перешкод у користуванні цим житлом не мав. За таких обставин, здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідача за місцем реєстрації понад встановлені ст.405 ЦК України строки без поважної причини та відсутності перешкод у цьому, з огляду на що пред`явлений позов є обґрунтованим. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у житловому приміщенні, що належить на праві приватної власності позивачу, право власності на нього не набуває і фактично створює позивачу перешкоди вільно ним володіти. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню повністю. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Згідно із ст.133 ЦПК України, судові витрати у справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до кола яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України), інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч.2,3,8 ст.141 ЦПК України). За таких обставин, виходячи з положень ст.ст.133,137,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 908 грн та 3900 грн витрат на професійну правничу допомогу, що є документально підтвердженими (а.с.1, 13-18).

Outcome: approved