Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до ТОВ "Вердикт Капітал" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В. Позов мотивує тим, що у зв`язку з блокуванням власних рахунків в серпні 2021 року позивачка [PERSON] дізналася, що відносно неї винесено виконавчий напис нотаріуса про стягнення з нього на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором з АТ «Альфа-Банк» в розмірі 32791,59 грн., який перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця Лужинецького П.В. Зі змісту матеріалів виконавчого провадження позивачці стало відомо, що стягнення здійснюється на підставі виконавчого напису № 6291, виданого 08.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. Зважаючи на те, що позивачка не згідна з розміром заборгованості, необізнаністю з виданим написом та посилаючись на порушення порядку видачі виконавчого напису позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6291 від 08.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором № 630093415 від 07.02.2014 у розмірі 32 791,59 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши при цьому витрати на правничу допомогу адвоката. Згідно ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 06.09.2021 постановлено справу передати на розгляд Брусилівського районного суду Житомирської області на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 25.11.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти позову в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію мотивує тим, що нотаріусу для вчиненні оспорюваного виконавчого напису надавались документи, які підтверджували безспірність заборгованості, а зазначену у написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Просив в задоволенні позову відмовити. Також разом з відзивом до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, посилаючись на не підтвердження тієї обставини, що позивачка понесла такі витрати. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.11.2021 було забезпечено позов [PERSON] шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 08.12.2020 № 6291, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 32 791, 59 грн. до набрання чинності рішенням у справі № 296/7650/21. Згідно з постановою приватного виконавця від 06.12.2021, вчинення виконавчих у виконавчому провадженні зупинено. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.12.2021 вирішено питання про витребування доказів у ТОВ «Вердікт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. Ухвала суду про витребування доказів виконана приватним виконавцем шляхом направлення до суду копії матеріалів по виконанню оскаржуваного виконавчого напису, ТОВ "Вердикт Капітал" направлено до суду копії матеріалів, що були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. для вчинення виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. були надані суду копії матеріалів на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Ухвалою суду від 21.01.2022 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлені належним чином, в заяві від 13.06.2022 представник позивачки просила суд розглядати справу без їх участі та позов задовольнити, тому суд розглядає справу без участі позивача та представника на підставі ст. 211, ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Відповідач ТОВ "Файна готівка", який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи шляхом повідомлення на офіційну електрону адресу повторно не з`явився в судове засідання, з іншими заявами щодо розгляду справи чи про відкладення розгляду справи не звертався, стороною подано відзив на позов, виконано ухвалу про витребування доказів, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло, тому суд розглядає справу без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою здійснення нотаріальної діяльності, причини неявки суду не відомі, пояснень щодо позову не надала, в заяві від 23.12.2021 просила суд розглядати справу без її участі, тому суд розглядає справу без участі третьої особи на підставі ст. 211, ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В. про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином шляхом повідомлення на офіційну електрону адресу, причини неявки суду не відомі, про розгляду судом справи обізнаний, що вбачається з заяви про надання витребуваних судом доказів, тому суд розглядає справу без участі третьої особи на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.02.2014 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 630093415 про надання кредиту (а.с. 172-174). 08.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис № 6291 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором 630093415 від 07.02.2014 укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником якого є ТОВ «ФК» Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є ТОВ "Вердикт Капітал" у загальному розмірі 31 791,59 грн. (а.с. 168 том 1). Згідно виконавчого напису від 08.12.2020, виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., на підставі, зокрема, статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (а.с.168 том 1, а.с. 7 том 2). З витребуваних судом матеріалів вбачається, що для вчинення виконавчого напису заявником ТОВ "Вердікт Капітал" нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого договору кредиту (а.с.169-184) 22.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. відкрито виконавче провадження № 63979425 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. № 6291 від 08.12.2020 (а.с. 9, 199 том 1). 22.12.2020 та 28.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. у виконавчому провадженні № 63979425 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. № 6291 від 08.12.2020, винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , [INFO] та основної винагороди у сумі 3279,16 грн. (а.с. 201, 203 том 1). 06.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. у виконавчому провадженні № 63979425 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. № 6291 від 08.12.2020, винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с. 206 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 39 Закону , порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018 року справа N 61-10285св18. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Щодо безспірності заборгованості, суд зазначає, що дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору і зміст оспорюваного виконавчого напису, судом встановлено, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дослідження та аналізу умов укладеного між сторонами кредитного договору на предмет безспірності розміру заборгованості, в ньому лише констатовано суму заборгованості, зазначену виключно стягувачем. Зазначені обставини свідчать, що заборгованість позивача за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису від 08.12.2020 не була безспірною. Крім того, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно до підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на момент вчинення виконавчого напису діяла редакція Переліку у вказаній вище редакції. Зокрема, Перелік було доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт Переліку посилався нотаріус у виконавчому написі від 08.12.2020 (а.с. 7, 168). Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 03 лютого 2020 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ «Альфа-Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 08.12.2020 , тобто в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, отже, він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року, у справі № 757/24703/18-ц, та ухвалі ВПВС від 15.04.2020 у справі № 554/6777/17 які відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук С.Ю. № 6291 від 08.12.2020 про стягнення з з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором № 630093415 від 07.02.2014 у розмірі 32 791,59 грн., вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, вчинений без перевірки нотаріусом безспірності заявленої суми боргу, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом та заявою про забезпечення позову в розмірі 908 грн. та 454 грн. відповідно, а разом - 1362 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Звертаючись до суду з позовом, позивачка в ньому вказала, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 4500 грн., з розрахунку за чотири години надання адвокатом Круківською С.А. послуг на підставі договору про правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка додала до позову договір про надання правничої допомоги № 15 від 10.08.2021. Згідно п. 3.1,3.2 Договору, вартість однієї години роботи адвоката складає 1000 гривень; для оплати послуг адвокат надає клієнту акт приймання-передачі наступного формату - опис наданих послуг, вартість наданих послуг. Також на останній сторінці договору наявна копія розписки адвоката Круківської С.А. про отримання від позивачки 4500 гривень гонорару за вказаним договором від позивачки [PERSON] . Однак позивачем та її представником не подано детальний опис робіт, як це передбачено в р.3 Договору, не надано також оригіналу документа на підтвердження фактичної оплати послуг адвоката, оскільки копія розписки на договорі таким вважатись не може, а розмір послуг в 4500 грн., зазначеним в позові, не відповідає розрахунку часу, витраченому адвокатом (4 години) та узгодженій сторонами в договорі вартості години роботи адвоката (1000 грн./год.). Заяв про надання таких доказів в подальшому в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України від сторони позивача не надійшло. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суду відсутні. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved