Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказала, що вона та [PERSON] , [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі та зареєстровані за спільною адресою: [ADDRESS] . До недавнього часу спільно проживали за вказаною адресою, але останній час, у зв`язку з мобілізацією до лав ВСУ, [PERSON] тимчасово на час проходження служби під час дії воєнного стану, за вказаною адресою не проживає, а перебуває у розташуванні ВЧ . Під час спільного проживання [PERSON] , під час короткочасних звільнень, в квітні-травні 2022 року постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого, 27.05.2022 під час. чергового насильства з боку [PERSON] , викликала поліцію, що зафіксувала вказані обставини. Тілесні ушкодженні, завдані [PERSON] в квітні та травні 2022 року, за її зверненнями фіксувалися судово- медичними експертами КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ». Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин, втім він все рівно не залишає її у спокої, весь час її переслідує та відвідує її за місцем мешкання. [PERSON] постійно телефонує та погрожує. Таким чином, [PERSON] постійно вчинює діяння фізичного та психологічного насильства за місцем мешкання заявниці, що, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є домашнім насильством з боку кривдника - [PERSON] .. Підтвердженням фактів домашнього насильства з боку [PERSON] є: висновки спеціаліста. На заяву від 27.05.2022 до поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та 27.05.2022 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 256759, строком на 10 діб до 12 год. 30 хв. 06.06.2022. Не дивлячись на винесений терміновий заборонний припис, [PERSON] продовжує телефонувати та слати СМС-повідомлення з погрозами прийти за місцем її мешкання та застосувати до неї фізичне насильство. При цьому ці погрози вона сприймає реально, оскільки неодноразово зазнавала від [PERSON] тілесних ушкоджень, за її зверненням, зокрема, 13.05.2022 року працівниками сектору дізнання відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України щодо факту побиття [PERSON] [PERSON] за місцем мешкання останньої, та спричинення їй тілесних ушкоджень (ЄРДР № 12022087060000213) (копія витягу додається до заяви). На теперішній час досудове розслідування триває. Крім того, за фактом протиправних дій [PERSON] щодо її майна які мали місце 21.05.2022, вона подала заяву до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 31.05.2022 рішення по заяві не прийнято до теперішнього часу. Підтвердженням реалізації своїх погроз з боку [PERSON] в майбутньому може бути його поведінкою навіть на службі. 18.03.2022 останній, будучи мобілізованим до лав ЗСУ, самовільно залишив межі воєнного підрозділу, в якому він несе службу з автоматом АК-74, за фактом чого слідчими Другого слідчого відділу територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022081370000174 (копія витягу додається до заяви), досудове слідство триває. Не дивлячись на те, що за вказаними фактами правоохоронними органами та судом на теперішній час не прийняті рішення, факти такої поведінки [PERSON] на службі та у побуті реально дає підстави хвилюватися за своє психічне та фізичне здоров`я під час кожної зустрічі та спілкування з ним, а отже, по закінченню строку дії термінового заборонного припису стосовно [PERSON] , останній може повторно вчинити домашнє насильство оскільки зареєстрований за тією ж адресою, що і вона , а також продовжувати висловлювати погрози та психологічно впливати на неї, зокрема через знайомих та телефоні дзвінки або смс-листування, із використанням інших засобів зв`язку, які йому достовірно відомі. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис. На підставі вищевикладеного просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 20 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 9 ст. ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» зобов`язати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: не відомо, паспорт серії [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) компенсувати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. Ухвалою суду від 09.06.2022 року, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 13.06.2022 року. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. У судовому засіданні заявниця просила заяву задовольнити та зазначила, що [PERSON] веде себе дуже агресивно, що створює загрозу для здоров`я та життя заявника. Вонанеодноразово потерпала від погроз, принижень та знущань зі сторони чоловіка, свідками чого були діти. Він тримає постійно їх родину у психологічній напрузі, вкрав її коштовні речі, телефон, постійно ображає. Останнім часом [PERSON] особливо агресивний, агресія проявляється все частіше та частіше. Починаючи з 18.04.2022 року [PERSON] постійно погрожує їй та синові, неодноразово викликалася поліція за номером 102, [PERSON] 13.05.2022 побив її, вона двічі проходила судово-медичну експертизу. 15.06.2022 вона також була вимушена викликати поліцію, оскільки [PERSON] прийшов до них і погрожував, вона приїхала до суду у супроводі поліції, оскільки побоюється за своє та синове життя та здоров`я. Його дії спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю. Також зазначала, що вона є інвалідом 3 групи, перенесла операцію і їй заборонено нервувати за станом здоров`я. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно зі ст. 2 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін.. Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону). В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Так, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.1989 до 02.11.1993. Після розлучення та до теперішнього часу [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за спільною адресою: [ADDRESS] . 27.05.2022 до поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та 27.05.2022 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 256759, строком на 10 діб до 12 год. 30 хв. 06.06.2022. Не дивлячись на винесений терміновий заборонний припис, [PERSON] продовжує слати СМС-повідомлення [PERSON] з погрозами прийти за місцем її мешкання та застосувати до неї фізичне насильство. При цьому ці погрози вона сприймає реально, оскільки неодноразово зазнавала від [PERSON] тілесних ушкоджень, за її зверненням, зокрема, 13.05.2022 року працівниками сектору дізнання відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України щодо факту побиття [PERSON] [PERSON] за місцем мешкання останньої, та спричинення їй тілесних ушкоджень (ЄРДР № 12022087060000213). На теперішній час досудове розслідування триває. Крім того, за фактом протиправних дій [PERSON] щодо її майна які мали місце 21.05.2022, вона подала заяву до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 31.05.2022 рішення по заяві не прийнято до теперішнього часу. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом№ 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних належних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Зважаючи на надані докази, а також пояснення заявниці, є підстави вважати, що вчинення [PERSON] насильства в сім`ї носить систематичний характер, існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій. Із вказаних доказів та пояснень, вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають, та такі конфлікти переростають у більш насильницькі дії з боку [PERSON] . Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства, переживання з приводу можливих повторень таких, важкі наслідки спричинені цим та бажання заявниці попередити такі та захистити від таких себе свідчать наведені вище докази та звернення [PERSON] до суду та правоохоронних органів. Під час розгляду справи «Беваква та С. проти Болгарії» у рішенні від 12 вересня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64). Суд також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65). Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, оскільки наявність конфлікту між подружжям, що мало наслідком звернення заявника із заявами до поліції, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства, а також відсутність ознак каяття у заінтересованої особи кривдника, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх проживання та за місцем реєстрації заявника. Визначаючи види заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків обмежувальним приписом, суд враховує обставини справи, тривалість неприязних стосунків та той факт, що квартира де мешкає заявниця є місцем реєстрації заінтересованої особи, а тому з урахуванням терміну такого насилля не вважає за доцільне застосування обмежувальних заходів терміном у шість місяців і вважає за необхідне визначити цей строк терміном у два місяці. За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Суд зауважує, що дійсно вжиттям заходів, про які йшлося обмежуються права [PERSON] зокрема, право на користування житлом, майном (зокрема, залишеним у квартирі), тощо. Однак, такі заходи як вбачається із наведених вище норм закону та практики ЄСПЛ є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет. Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві). Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому суд, з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім`ї, приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника строком на 3 місяці та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4ст. 350- 6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Відповідно до ч.9 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством.

Outcome: partial