Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ужгородська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області за яким просить суд: скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127 площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , шляхом скасування запису в Поземельній книзі. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 31 травня 2013 року Ужгородською міською радою ухвалено рішення № 919 (пункт 1.19.) про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Урожайної з подальшою передачею її в оренду. З підстав порушення права користування присадибною земельною ділянкою неповнолітнього брата [PERSON] в 2015 році до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах неповнолітнього в порядку захисту його прав і звернувся прокурор міста Ужгорода про визнання протиправним і скасування вказаного рішення Ужгородської міської ради. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року, яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 24 листопада 2020 року), визнано протиправним і скасовано рішення Ужгородської міської ради від 31 травня 2013 року за № 919, пункт 1.19. про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Урожайної з подальшою передачею її в оренду. Судом встановлено, що на підставі спірного рішення [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в районі вул. Урожайної, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2110100000:68:001:0127. Згідно з повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою (оцінки земель) помилки, допущеної у його відомостях, від 28 листопада 2014 року №1417162985/1, управління Держземагентства в Ужгородському районі має місце перетин ділянки неповнолітнього [PERSON] з земельною ділянкою кадастровий номер 2110100 0 00:68:001:0127; площа співпадає на 5,9681%. Згідно з повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою (оцінки земель) помилки, допущеної у його відомостях, від 28 листопада 2014 року №1417162283/1, управління Держземагентства в Ужгородському районі має місце перетин ділянки [PERSON] з земельною ділянкою кадастровий номер 2110100000:68:001:0127; площа співпадає на 35,683%. Проект землеустрою [PERSON] у встановленому порядку затверджено не було. Оскільки рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною вище адресою [PERSON] , яке слугувало підставою внесення відомостей до Державного земельного кадастру, визнано протиправним і скасовано, а подальше зазначення відомостей про таку земельну ділянку з площею 0,0909 в Державному земельному кадастрі перешкоджає реалізації права позивача, на його думку, на отримання у власність та належне оформлення прав на земельну ділянку (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] , позивач звернувся в порядку, передбаченому статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» про захист гарантованого Конституцією та Земельним кодексом України права на землю шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127 площею 0,0909 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Урожайної. За ухвалою від 07.06.2021 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Третя особа, особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подала до суду письмові пояснення на позовну заяву від 02.07.2021 року № 9-7-0.72-5169/2-21 за якими просить суд позовні вимоги позивача задовольнити, справу розглянути за відсутності її представника. В обґрунтування пояснень зазначила наступне. Відповідно до рішення від 28.11.2014 № РВ-2100019352014 державного кадастрового реєстратора позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про реєстрацію відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру з підстав перетину земельної ділянки Позивача з ділянкою 2110160000:68:001:0127 і площа співпадає на 35,683 % відсотків. Відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127 було зареєстровано у Державному земельному кадастрі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на [PERSON] з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проект пройшов стадії погодження землевпорядної документації, однак після внесення відомостей до державного земельного кадастру так і не прийнятого розпорядження органу державної влади щодо його затвердження та передачі у користування. У період з 28.11.2014 з моменту державної реєстрації ділянки з кадастровим номером - 2110100000:68:001:0127 по теперішній час, реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювалося, відомості про її форму власності - відсутні. Однак у зв`язку з розбіжностями у планово-картографічних матеріалах взятих за основу при формуванні земельної ділянки інформація, яка внесена до Державного земельного кадастру є помилковою (в частині форми власності та суб`єкта земельних відносин) та в свою чергу може бути усунена. Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника та ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. А тому склалася така ситуація, що у зв`язку із наявністю відомостей в Державному земельному кадастрі внесених на підставі проекту землеустрою [PERSON] , позивачка не має можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, у зв`язку із попередньою реєстрацією та внесення відомостей до Державного земельного кадастру на частину цієї самої земельної ділянки. Виходячи з наведеного, вважаємо, що позовні вимоги позивача та підстави, що викладені у позовній заяві щодо, необхідності скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 2110100000:68:001:0127 в Державному земельному кадастрі є обґрунтованими та такими які ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах справи. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ужгородська міська рада подала до суду письмові пояснення за якими просить суд відмовити повністю у задоволенні позовної заяви за наступних підстав. Пунктом 60-62 Порядку визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Державний кадастровий реєстратор письмово повідомляє протягом трьох робочих днів особу, на яку зареєстрована земельна ділянка, про скасування (поновлення) запису за формою згідно з додатком 10. Пунктом 114 відповідного Порядку визначаються підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки, а саме: державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. Закон України «Про державний земельний кадастр» як вищезазначено також встановлює відповідні підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки. З огляду на зазначене, вважаємо, що належним відповідачем в справі виступає Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке залучене як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору на стороні відповідача. Верховний суд в своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 705/3876/18 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до постанови Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пунктом 40 постанови встановлено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 18.03.2022 року за яким просить суд у задоволені позову відмовити за наступних підстав. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у неї не припиненого права користування на частину земельної ділянки, яка була сформована у державному земельному кадастрі згідно проекту землеустрою [PERSON] . Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право па спадщину на нерухоме майно. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності будь-яких майнових прав на спірну земельну ділянку у спадкодавця позивача на момент смерті (оренда або емфітевзис), а також перехід будь-яких прав на спірну земельну ділянку за правом спадкування до позивача (свідоцтво про право па спадщину па землю тощо). Також не можна взяти до уваги, надані позивачем копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2017 р. та копію постанови Верховного Суду від 24.11.2020 р. у справі за № 308/6368/15-а, бо у вказаних рішеннях не встановлювались обставини про накладення земельних ділянок, а лише надана оцінка окремих норм права. Водночас позивач не враховує тієї обставини, що частина спірної земельної ділянки ніколи не перебувала у власності її спадкодавця, а право користування не може бути у складі спадкової маси. Право безстрокового користування земельною ділянкою громадян до оформлення права користування у встановленому порядку не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Таку ж правову позицію займає Верховний сул України у справі за № 6-2329цс16 (Постанова ВСУ від 05.10.2016 р.). У зв`язку з цим позивач безпідставно стверджує про успадкування права безстрокового користування земельною ділянкою (права па які не були оформлені у встановленому порядку), а відтак і про наявність не припиненого права користування. Через вказане позивач як спадкоємець не успадковувала право власності па частину спірної земельної ділянки, а також не могла успадкувати право користування па частину спірної земельної ділянки, що виключає можливість порушення її прав щодо спірної земельної ділянки іншими особами. Вказане є самодостатньою підставою для відмови у позові. Не можна взяти до уваги, надані позивачем копії повідомлення державного земельного кадастрового реєстратора, бо такі є недостовірними та недостатніми доказами. Враховуючи, що позивачем не надано первинних доказів набуття речових прав на частину спірної сформованої земельної ділянки як то свідоцтво про право на спадщину щодо спірної земельної ділянки тощо, то повідомлення державного земельного кадастрового реєстратора не можуть вважатись достовірним та достатнім доказом у підтвердження підстав позову. Поряд з цим, позивачем визначено неналежний суб`єктний склад відповідачів у даній справі. Представником відповідача також подано до суду заяву від 18.03.2022 про застосування позовної давності, за якою він зазначив, що позивач довідалася про порушення 28.11.2014 року з повідомлення Державного кадастрового реєстратора № 1417162283/1, у такому уразі строк звернення до суду сплинув 28.11.2017 року. Крім цього позивач могла дізнатися про скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою [PERSON] з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року. У такому разі строк на звернення до суду за захистом порушеного права сплив 15.09.2020 року. Заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року у справі № 308/6368/15-а за наслідками розгляду позову Прокурора міста Ужгород, що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання рішення Ужгородської міської ради недійсним, позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 1.19 рішення XVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання № 919 від 31 травня 2013 року про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі [ADDRESS] з подальшою передачею її в оренду. При цьому судом було констатовано, що рішення Ужгородською міською радою від 31.05.2013 року № 919 в частині надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , прийнято з порушенням вимог статті 123 ЗК України, оскільки у попередніх землекористувачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не вилучено частину ділянок, за рахунок яких формується нова земельна ділянка [PERSON] , свою письмову згоду, засвідчену нотаріально, на вилучення частин таких земельних ділянок, землекористувачі не надали. Окрім того, таке рішення порушує права вказаних землекористувачів, які їм гарантовані Конституцією та законами України. Відтак, отримавши земельну ділянку в порядку успадковуваного довічного володіння від спадкодавців, у яких ця земельна ділянка була в постійному користуванні, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є законними користувачами (володільцями) земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0, 22 га, а [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0, 22 га. Разом з тим, вказане рішення прийнято Відповідачем і в порушення норм генерального плану м. Ужгорода, затвердженого ХХІХ сесією Ужгородської міської ради IV скликання від 04 червня 2004 року № 313. Згідно із рішенням, яке оскаржується прокурором, земельна ділянка відводиться [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Так, як доводить викопіювання з плану міста по [ADDRESS] , що виготовлене в січні 2014 року комунальним підприємством «Архітетектурно-планувальне бюро» на замовлення [PERSON] , спірна ділянка відводиться третій особі частково і за рахунок земель загального користування (проїжджої частини провулку Урожайного) з порушенням плану червоних ліній та ліній регулювання забудови. Так, визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ст. 21 Закону України «Про основи містобудування»). Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Містобудівна документація є основою зокрема для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб (ст. 17 Закону України «Про основи містобудування»). Вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування (ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови\~територій,\~визначених для\~містобудівних потреб,\~обов`язковий для\~врахування під\~час розроблення\~землевпорядної документації\~(ч.ч.1,\~2\~ст.\~25\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» ). Відтак прийняте на сесії Ужгородської міської ради рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому суд прийшов до висновку про обґрунтованість вказаного позову та необхідність його задоволення. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень за постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 308/6368/15-а зазначену постанову було залишено без змін. За постановою Верховного Суду від 24.11.2020 року у справі № 308/6368/15-а касаційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі №308/6368/15-а залишено без змін. При цьому касаційної інстанції було встановлено наступне. Згідно з висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , виданим [PERSON] Управлінням Держземагентства в Ужгородському районі від 18.02.2014 №97/03-14, [PERSON] відводиться земельна ділянка за рахунок земель громадян, яким надані землі у власність і користування. Отже, рішення Ужгородської міської ради від 31.05.2013 №919 в частині надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , прийнято з порушенням вимог статті 123 ЗК України, оскільки у попередніх землекористувачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не вилучено частину ділянок за рахунок яких формується нова земельна ділянка [PERSON] , свою письмову згоду на вилучення частин таких земельних ділянок, землекористувачі не надавали. Окрім того, не заслуговують на увагу доводи [PERSON] що частина спірної земельної ділянки перебувала у спадкодавців неповнолітнього та третіх осіб з огляду на таке. [PERSON] , 1913 р.н. (спадкодавець), відповідно до протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Шверніка, с. Баранинці від 09 березня 1954 року прийнята до колгоспу ім. Шверніка і їй виділено земельну ділянку згідно з Статутом сільгоспартілі. Згідно з листа Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 13.04.2016 №97 відомості про інші земельні ділянки [PERSON] , яка мешкала за адресою [ADDRESS] , відсутні. Станом на 1974-1976 роки згідно з Погосподарською книгою Баранинської сільської ради, том 4, с.67, особовий рахунок № [NUMBER] по земельній шнуровій книзі №102, за адресою [ADDRESS] , голова сім`ї - [PERSON] , в особистому користуванні господарства знаходиться землі 0,32 га. Згідно з обліком в Погосподарській книзі (особистий рахунок № [NUMBER] , книга №102) сім`я [PERSON] відноситься до суспільної групи господарства колгоспники. З 1968 року [PERSON] - пенсіонер. Відповідно до ст. 63 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Право на надану присадибну земельну ділянку зберігається за колгоспними дворами, в яких єдиний працездатний член двору призваний на дійсну строкову військову службу в ряди Збройних Сил СРСР або перебуває на виборній посаді, пішов учитися, тимчасово перейшов на іншу роботу за згодою колгоспу або в порядку організованого набору, а також коли в складі колгоспного двору залишились тільки неповнолітні. Право користування присадибною ділянкою зберігається також за колгоспними дворами, всі члени яких втратили працездатність внаслідок старості або інвалідності (ст. 65 ЗК УРСР 1970 року). У 1988 році право власності на будинок, господарські будівлі і споруди на земельній ділянці в [ADDRESS] за договором дарування від 04.04.1988 перейшло до [PERSON] , доньки [PERSON] . Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України ( в редакції від 13.03.1992) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 12.07.1976 №1078-IX с. Дравці Баранинської сільської ради включено в межі міста Ужгорода Закарпатської області. Землі, приєднані до міста Ужгорода з землекористувань району, відповідно до рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів №88 від 20.03.1984 року залишені в користуванні попередніх землекористувачів. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями на житловий будинок, господарські будівлі і споруди стали [PERSON] та [PERSON] . Межі та розміри земельної ділянки, яка перебувала в користуванні домоволодіння за адресою [ADDRESS] , визначені в плані інвентаризаційної справи №7680, складеної 29.11.2004. В подальшому згідно з свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29 квітня 2009 року (спадкова справа №408/2007 рік), договором дарування частини будинку від 11.02.2013 неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , інтереси якого представляє прокурор, та [PERSON] отримали будинок за адресою [ADDRESS] , у спільну часткову власність. Розміри та межі землекористувань за адресою [ADDRESS] , та [ADDRESS] , які на місцевості обмежені природніми об`єктами землями загального користування, провулком, підтверджуються викопіюванням з генерального плану міста по [ADDRESS] , від травня 2014 року, викопіюванням з генерального плану міста по [ADDRESS] , від січня 2007 року. Відповідачем не доведено та судами не встановлено, що земельні ділянки за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] , вилучалися із користування попередніх землекористувачів, якими станом на дату прийняття спірного рішення в 2013 році були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ). За наведених вище обставин, правильним є висновок судів попередніх інстанцій. Що спірний пункт рішення порушує права вказаних землекористувачів, які їм гарантовані Конституцією та законами України. Також, вказане рішення прийнято в порушення норм генерального плану м. Ужгорода, затвердженого ХХІХ сесією Ужгородської міської ради IV скликання від 04 червня 2004 року №313. Згідно із рішенням, яке оскаржується прокурором, земельна ділянка відводиться [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Проте, відповідно до викопіювання з плану [ADDRESS] , яке виготовлене в січні 2014 року Комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» на замовлення [PERSON] , спірна ділянка відводиться третій особі частково і за рахунок земель загального користування (проїжджої частини провулку Урожайного) з порушенням плану червоних ліній та ліній регулювання забудови. Отже, колегія суддів погодилася з висновками судів, що прийняте на сесії Ужгородської міської ради рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому дійшли правильного висновку про наявність підстав для його скасування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, що вищезазначені рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанції мають преюдиційне значення у цій справі, оскільки встановлені у них обставини безпосередньо встановлені щодо тих самих осіб, які беруть участь у цій справі, відтак не підлягають доказуванню у межах цієї справи. Позивач вживала заходів щодо реєстрації земельної ділянки, що підтверджується заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я Державного кадастрового реєстратора, яка була зареєстрована останнім 28.11.2014 року. Проте, за рішенням від 28.11.2014 року № РВ -2100019352014 їй було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру через невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок 2110100000:68:001:0127, площа співпадає на 35,683%. З протоколу від 28.11.2014 року № ПП-21000006292014 проведення перевірки електронного документа вбачається, що наданий [PERSON] електронний документ не відповідає даним Державного земельного кадастру, встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель. Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 2140/1950/18 (провадження № 11-975апп19), у справі № 820/4524/18 (провадження № 11-948апп19) від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) висловлювала правову позицію про те, що у справах про скасування державної реєстрації права власності вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі справи мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Відтак позивач вірно визначений склад учасників у цій справі та зазначено належного відповідача, а доводи відповідача та третіх осіб з цього приводу не приймаються судом до уваги, тому і клопотання третьої особи про закриття провадженні у цій справі з цих підстав не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу.\~У разі\~якщо земельна\~ділянка державної\~власності розташована\~за межами\~населених пунктів\~і не\~входить до\~складу певного\~району,\~заява подається\~до Ради\~міністрів Автономної\~Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку\~відведення земельних\~ділянок із\~земель державної\~та комунальної\~власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення\~меж земельних\~ділянок державної\~чи комунальної\~власності за\~проектами землеустрою\~щодо впорядкування\~територій населених\~пунктів,\~проектами землеустрою\~щодо впорядкування\~території для\~містобудівних потреб,\~проектами землеустрою\~щодо приватизації\~земель державних\~і комунальних\~сільськогосподарських підприємств,\~установ та\~організацій; шляхом\~інвентаризації земель\~у випадках,\~передбачених законом; за\~проектами землеустрою\~щодо організації\~території земельних\~часток (паїв); за\~затвердженими комплексними\~планами просторового\~розвитку території\~територіальних громад,\~генеральними планами\~населених пунктів,\~детальними планами\~території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або\~об`єднання земельних\~ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до\~Закону України\~"Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). У даному випадку права відповідача на земельну ділянку остаточно були припинені за постановою Верховного Суду від 24.11.2020 року у справі № 308/6368/15-а, оскільки залишено без змін постанови судів першої та апеляційної інстанцій, про визнання протиправним та скасування пункту 1.19 рішення XVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання № 919 від 31 травня 2013 року про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі [ADDRESS] з подальшою передачею її в оренду, а також констатовано, що земельні ділянки за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] , не вилучалися із користування попередніх землекористувачів, якими станом на дату прийняття спірного рішення в 2013 році були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ), що свідчить про порушення права позивача при винесенні цього рішення та реєстрації на підставі цього рішення земельної ділянки із присвоєнням їй кадастрового номеру 2110100000:68:001:0127. Третьою особою - Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області не було самостійно, у відповідності до ст. 79-1 ЗК України скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127 площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , шляхом скасування запису в Поземельній книзі, оскільки речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до\~Закону України\~"Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано відповідачем протягом року з вини заявника. Що ж стосується зави відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття "позовна" вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1674цс17. Дійсно позивач могла довідатися про порушення свого права 28.11.2014 року та оскаржити рішення від 28.11.2014 року № РВ - 2100019352014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у судовому порядку, проте таке рішення не містило відомостей, які б надали їй можливість ідентифікувати особу, яка порушила її право. Про таку особа позивач довідалася лише з постанови Верховного Суду від 24.11.2020 року у справі № 308/6368/15-а, якою було остаточно вирішено спір щодо скасування пункту 1.19 рішення XVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання № 919 від 31 травня 2013 року про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі [ADDRESS] з подальшою передачею її в оренду, відтак загальний трирічний строк позовної давності спливає 24.11.2023 року, тобто позов поданий в межах встановленого строку позовної давності, тому відсутні підстави задля задоволення заяви відповідача та застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. З урахуванням викладеного суд констатує, що на час розгляду цієї справи у відповідача взагалі відсутні речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127, проте державна реєстрація такого права перешкоджає позивачу реалізувати своє право на приватизацію своєї земельної ділянки, третя особа самостійно не вжила заходів щодо усунення цих порушень, відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, слід скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:68:001:0127 площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , шляхом скасування запису в Поземельній книзі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на відповідача. Позивач у орієнтовному розрахунку судових витрат зазначив про існування витрат на отримання доказів у розмірі 120,00 грн., на пересилання поштової кореспонденції учасникам справи 200,00 грн. та витрат на правничу допомогу 4\~000,00 грн., проте жодних доказів на підтвердження їх існування суду не подав. Не заявив про їх подання протягом п`яти днів з дня винесення рішення у цій справі, відтак суд не вбачає жодних документально обґрунтованих підстав задля вирішення питання про їх розподіл. На підставі викладеного,

Outcome: approved