Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду міста Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON] про припинення права користування квартирою та виселення. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 24.05.2021 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Приймак Володимир Олександрович звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON] про припинення права користування квартирою та виселення. Позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачам на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що посвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. 02.11.2012 року між відповідачем - [PERSON] та третьою особою - [PERSON] було укладено шлюб. Відповідач вселилась у квартиру позивачів із їхньої згоди та проживала у ній як член сім`ї (дружина) [PERSON] 13.11.2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі №466/7771/20 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки шлюб було розірвано, відповідач перестала бути членом сім`ї для позивачів відтак, припинилася обставина, яка була підставою набуття [PERSON] права користування житловою квартирою. Після розірвання шлюбу з [PERSON] та припинення сімейних відносин відповідач відмовляється залишити квартиру, надалі продовжує користуватися та проживати у ній. З метою захисту своїх прав та законних інтересів позивачі звернулись із позовом до суду. Просять суд визнати припиненим право [PERSON] користуватися житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виселити відповідача із зазначеної квартири. Стягнути з відповідача витрати пов`язані із розглядом справи в суді. Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений судом строк не подав. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивачі [PERSON] , [PERSON] 05.05.2022 року подали на адресу суду клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а також подали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник позивачів адвокат Приймак В.О. подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Третя особа [PERSON] 05.05.2022 року подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 06.06.2022 року представник позивачів адвокат Приймак В.О. подав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 08.06.2022 року представник позивачів адвокат Приймак В.О. подав на адресу суду клопотання про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи в суді. Процесуальні дії у справі: 09.08.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON] про припинення права користування квартирою та виселення передано за підсудністю до Долинського районного суду Івано-Франківської області. Представник позивачів адвокат Приймак В.О. оскаржив ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2021 року. 22.02.2022 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу представника позивачів адвоката Приймака В.О. задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2021 року - скасовано, справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.04.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання призначене на 23.06.2022 року: позивачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, на адресу суду від імені представника подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності; представник позивачів адвокат Приймак В.О. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності; відповідач - [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином; третя особа - [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що:згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 28.03.2000р. квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності гр.: [PERSON] , [PERSON] 02.11.2012 року між відповідачем - [PERSON] та третьою особою - [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2012р. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі із третьою особою - [PERSON] відповідач вселилась в квартиру [ADDRESS] зі згоди її власників - [PERSON] , [PERSON] та проживала у ній як член сім`ї (дружина) [PERSON] 13 листопада 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі №466/7771/20 було розірвано шлюб між відповідачем - [PERSON] та третьою особою - [PERSON] 13.04.2021р. власники квартири - [PERSON] , [PERSON] відправили на адресу відповідача вимогу про добровільне виселення з квартири на протязі 30 днів з дня отримання такої вимоги. 15.04.2021р. відповідач отримала вимогу, однак не виконала її та продовжує проживати в квартирі. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Позивачі зазначають, що проживання відповідача у спірній квартирі є неможливим, оскільки сторони не є членами сім`ї, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, не ведуть спільного домашнього господарства, крім цього квартира складається лише з 1 (однієї) житлової кімнати, яку позивачі не можуть ділити з відповідачем, що у свою чергу перешкоджає власникам квартири володіти і користуватися власним майном. Згідно правових позицій постанов Верховного Суду України від 15.05.2017р. справа №6-2931цс16, від 29.11.2017р. справа №753/481/15-ц, та постановах Верховного Суду від 09.10.2019р. справа №695/2427/16-ц, від 09.10.2019 р. справа №523/12186/13-ц у яких зазначено, що: власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Крім цього, посилаються на правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 р. по справі №447/455/17, згідно якого: право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.48 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.79 року, п. 63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Поряд з цим нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020р. по справі №447/455/17, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої інстанцій під час розгляду справи. Відповідач користувалась спірною квартирою із згоди власників -позивачів у цій справі під час дії сервітуту, який був припинений внаслідок розірвання шлюбу, що є підставою для припинення права користування відповідачем квартирою, яка на праві приватної власності належить позивачам. Таким чином, суд дійшов висновку, що проживання відповідача у квартирі позивачів, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм на законних підставах майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивачів підлягає захисту шляхом виселення та визнання припиненим права [PERSON] користуватися житловою квартирою, за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.64 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР). Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подальше проживання та реєстрація відповідача у квартирі позивачів є порушенням законних прав власника, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до статті 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 816,00 грн. 00 коп. У зв`язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачами і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір підлягає стягненню у сумі: 1 816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) на користь позивачів, по 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) кожному з них. Крім цього, з огляду на задоволення позову, та на подане представником позивачів - адвокатом Приймаком В.О. клопотання про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи в суді, яке є законним та обґрунтованим суд вважає за доцільне також стягнути із відповідача на користь позивачів понесені ними витрати пов`язані із розглядом справи в суді у розмірі: 7 754,00 /сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири/ гривні 00 коп.. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved