Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] , [PERSON] в своїх та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на майно по ј частини за кожним будинку з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] (далі будинок [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком позивача [PERSON] , батьком позивача [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить зокрема будинок [ADDRESS] із господарськими будівлями та спорудами. Заповіту [PERSON] не складав. Спадкоємцями за законом є [PERSON] , [PERSON] і неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , які проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем до дня його смерті. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Павлюк Р.П., однак їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на це майно. Оскільки позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, тому вимушені звертатися до суду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, давали пояснення близькі за змістом до обгрунтувань позову. Крім цього, позивач [PERSON] вказувала на те, що у 2002 році одружилась із [PERSON] і з того часу проживали разом на [ADDRESS] . Пізніше народились діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і до смерті [PERSON] усі разом проживали за вказаною адресою, де й було зареєстроване її та дітей місце проживання. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від голови Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про розгляд справи у відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечують. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] не заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що померлий [PERSON] є її сином, з яким до 2000 року вона проживала у будинку [ADDRESS] . Однак, одружившись у тому році, [PERSON] переїхала у м. Рожище в будинок чоловіка, де й зареєструвала своє місце проживання. Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , а також із позовною заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не зверталась. Інших спадкоємців першої черги, окрім неї, дружини [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] немає. Суд, заслухавши пояснення позивачів та третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК). Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] . У копіях свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] і [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до копії довідки Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 26 липня 2021 року № 1161 [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в будинку [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] і синами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Мильської сільської ради не посвідчувався. До складу спадкового майна входить будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що належить спадкодавцю [PERSON] . З копії спадкової справи № 44/2013 вбачається, що 4 червня 2013 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Рожищенського районного нотаріального округу Павлюк Р.П. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Крім [PERSON] є й інші спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відомості про заповіти, спадкові договори [PERSON] відсутні (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 34181988 від 5 червня 2013 року). Положеннями частин 1, 3 ст. 1268 ЦК визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, у встановлений цивільним законодавством строк [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину за законом після померлого [PERSON] , оскільки вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявляли про відмову від неї. Відповідно до ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Павлюк Р.П. від 10 лютого 2022 року № 34/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. За таких обставин, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позбавлені можливості отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. У виписці з погосподарської книги, сформованої Рожищенською міською радою Луцького району Волинської області 15 липня 2021 року № 1134, значиться про те, що згідно із записом в погосподарській книзі (особовий рахунок № [NUMBER] ), померлий [INFO] [PERSON] був головою домогосподарства на [ADDRESS] (рік побудови будинку 1969 рік, загальна площа 72,6 м2, житлова площа 45,6 м2). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за \~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на наведене, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з копією технічного паспорта на будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] (виготовленого 23 червня 2021 року) загальна площа приміщень будинку складає 72,6 м2, житлова 45,6 м2. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , яка діє своїх та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , а тому необхідно визнати за ними право власності на житловий будинок, а саме по ј частки за кожним, в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати слід залишити за позивачами, так як про це заявили позивачі в судовому засіданні.

Outcome: approved