Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що вона працює сестрою медичної амбулаторії №9 в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департамент охорони здоров`я Запорізької міської ради. У січні 2022 року відповідач постійно вимагав медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19. Згодом, 31.01.2022 їй було вручено наказ №6к-тр про відсторонення її від роботи з 01.02.2022 на підставі відсутності щеплення від вищезазначеної хвороби. При цьому, ані в трудовому контракті, ані в посадовій інструкції чи в будь-якому іншому документі, підписаної сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення не має. Вважає, що у зв`язку з виданням відповідачем оскаржуваного наказу її було позбавлено права на роботу. Посилаючись на відсутність документу укладеного між сторонами, який зобов`язує її робити профілактичні щеплення проти COVID-19, що не є обов`язковим, вважає, що діючим законодавством не передбачено повноважень відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності профілактичних щеплень, посилаючись на положення Конституції та принцип верховенства права, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи та стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн. витрат на професійну допомогу та 992,00 грн. судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у судове засідання. 24.03.2022 до суду надійшов відзив Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10», в якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позову. 07 жовтня 2021 року за №1306/36928 в Міністерстві юстиції було зареєстровано Наказ Міністерства охорони здоров`я України (МОЗ України) від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Наказом МОЗ України від 30.11.2021 р. № 2664 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» було додано пункти 7-9. Пунктом 8 даного Наказу встановлюється, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають працівники закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності. Наказ набирає законної сили через місяць з дня його офіційного опублікування та враховуючи Розпорядження міського голови Запорізької міської ради від 24.01.2022 №19 р «Про виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами)», якщо у разі ненадання працівником до 31 січня 2022 р, документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, 01 лютого 2022 р. працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 р, № 1645-ІІІ. Таким чином, як зазначає відповідач, було встановлено норму про відсторонення від роботи працівників, які ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень від гострої респіраторної хвороби COVID-19. 30.12.2021 позивачу було запропоновано отримати повідомлення №01-12/551 про можливе відсторонення та роз`яснено умови, за яких відсторонення не відбудеться. Позивач отримати повідомлення відмовилася, про що було складено акт. Станом на 31 січня 2022 року позивачка не надала довідки про тимчасові або абсолютні протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень, перелік яких встановлено Наказом МОЗ №595 від 16.09.2011, тому був виданий оскаржуваний наказ. В задоволенні позову просить відмовити. Вивчивши обставини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.12.2021 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» запропонувало [PERSON] отримати повідомлення №01-12/551 про можливе відсторонення від роботи та було роз`яснено умови, за яких відсторонення не відбудеться. Від отримання вказаного повідомлення [PERSON] відмовилася, про що було складено акт №01-12/044 від 31.01.2022. Наказом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №6к-тр від 31.01.2022 [PERSON] було відсторонено від роботи з 01.02.2022 на підставі відсутності щеплення від COVID-2019. Відповідно до статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно із ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до Календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності згідно з Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.041995 №66, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року за №270/806 (далі Інструкція). Пунктом 2.3 Інструкції встановлено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб. Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1159/19897. Відповідно до 2.2 Інструкції право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб. Пунктом 2.5 Інструкції визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додаток 1 до Інструкції. Згідно з пунктом 2.7 Інструкції термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком №2 до цієї Інструкції. Надаючи аналіз нормам вищезазначених законів, які регулюють встановлені правовідносини по даній справі у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що процедура відсторонення від роботи позивачки була проведена відповідачем з порушенням норм приведених вище законів. Так, підприємства, установи і організації зобов`язані усувати від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я - за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби. Отже, посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби зобов`язані вносити подання про усунення працівників від роботи у визначений законодавством спосіб. Таке подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, який зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий примірник зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Однак відповідачем не надано суду належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про усунення працівника від роботи, на підставі якого керівники підприємства, установи і організації зобов`язані усувати від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, в Наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення. Перелік осіб, які підлягають такому відстороненню визначений Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а саме: осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади. Відповідно до Наказу № 6к-тр від 31.01.2022 про відсторонення від роботи позивачки підставою про її відсторонення зазначено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 30.12.2021 №01-12/551. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», обов`язковими є профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, які і включаються до Календаря щеплень, проте хвороба COVID-19 не включена до такого Календаря щеплень. Крім того, у наказі про відсторонення не вказаний строк такого відсторонення, що також є порушенням. Так, дійсно, вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Разом з тим, відсторонюючи працівника від роботи, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Крім того, в матеріалах справи відсутні посилання відповідача на доводи, або докази того, що в даній конкретній справі таке відсторонення позивачки від роботи, тобто саме таке втручання є виправданим. Аналізуючи зібрані по справі докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачці про визнання незаконним та скасування наказу №6к-тр від 31.01.2022 про відсторонення її від роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, необхідно зазначити наступне. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано акт про прийняття грошових коштів від 01.02.2022 та квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 10000 грн. Проте, позивачем було сплачено 3000,00 грн. за судові засідання. Враховуючи те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) учасників справи, то з відповідачів підлягає стягненню 7000,00 грн., без урахування витрат за судове засідання, та 992,00 грн. судового збору.

Outcome: approved