Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

15.09.2021 до Погребищенського районного суду Вінницької області подано цивільну справу [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. Позовними вимогами [PERSON] є: визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках та визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку з кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 04.11.2000 по 14.05.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за ініціативою відповідача було розірвано рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.05.2020 у справі № 43/381/20. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] , що зареєстрований на ім`я [PERSON] . Позивачка зазначає, що вважає за необхідне визнати за собою право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] , оскільки вказане майно є таким, що придбане чи набуте під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Ухвалою суду від 17.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі (а.с. 18). 05.10.2021 року від представника відповідача- адвоката Чернілевської Р.В.надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов повністю заперечує та просить відмовити у його задоволенні (а.с. 24-42). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він жодним чином не порушував та не порушує прав позивача на спільне з нею майно. Відповідач підтверджує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу двох дітей. Також, відповідач підтверджує і той факт, що житловий будинок набуто в період перебування у шлюбі і він є спільною сумісною власністю подружжя, такий же статус має і земельна ділянка, на якій він розташований. Тобто обставина, що спірне майно має статус спільної сумісної власності відповідачем визнається. Проте, відповідач звертає увагу суду на конструкцію першої позовної вимоги визнати майно спільною сумісною власністю в рівних частках, що на думку відповідача поєднує в собі одночасне визнання майна і сумісним і частковим, а це не можливо. 16.06.2021 між відповідачем та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір про споживчий кредит (під іпотеку) №23246. Цього ж дня між відповідачем та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в якості забезпечення виконання основного зобов`язання передано в іпотеку: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] . При цьому позивач [PERSON] надала письмову нотаріально посвідчену згоду на передачу житлового будинку та земельної ділянки в іпотеку. Тому позовні вимоги [PERSON] відповідач вважає необгрунтованими та неналежно сформульованими, оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка і так є спільною сумісною власністю сторін. Також представник відповідача просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління. 22.10.2021 на адресу суду від представника позивачки адвоката Куцого Р.А. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що у відзиві не зазначено необхідності залучення судом до участі у справі Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління, не наведено на які їх права та інтереси впливатиме рішення суду, а відтак просив відмовити у задоволенні клопотання (а.с. 47). Ухвалою суду від 22.10.2021 клопотання адвоката Чернілевської Р.В. задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління (вул. Брацлавська, 1, прим. 161, м. Вінниця, код ЄДРПОК 09302607). 15.11.2021 на адресу суду надійшла заява від представника третьої особи про продовження процесуального строку на подання пояснення, оскільки представник третьої особи не отримав копію позовної заяви з додатками до неї (а.с. 57) та надійшло клопотання про направлення додатків до позовної заяви (а.с. 57). 24.12.2021 на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа заперечує проти задоволення позову виходячи з того, що позивач як співвласник майна надала згоду на передачу майна в іпотеку до виконання відповідачем умов кредитного договору, тобто виразила свою згоду з обтяженням та наслідками невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Так, третя особа без самостійних вимог на предмет спору просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про поділ спільного майна оскільки поділ спірного житлового будинку та присадибної земельної ділянки суперечитиме умовам кредитного договору та договору іпотеки, що суттєво вплине на права банку, зменшить обсяг прав банку як іпотекодержателя, в тому числі й можливість задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в тому обсязі, що передбачений договором іпотеки. Вирішення питання про розподіл часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053 площею 0, 1 га по [ADDRESS] третя особа без самостійних вимог на предмет спору також вважає неможливим до припинення іпотеки з аналогічних підстав (а.с. 94-96). 03.02.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача адвоката Чернілевської Р.В. надійшла заява про залишення позовної заяви без руху, оскільки у матеріалах справи відсутній належним чином оформлений ордер адвоката на представництво інтересів позивачки та подання позовної заяви (а. 119-120). 03.02.2022 ухвалою суду вказаний позов залишено без руху (а.с. 127). 09.02.2022 на виконання ухвали суду через систему «Електронний суд» представником позивачки адвокатом Куцим Р.А. подано ордер серії ВН №008547 на надання правової допомоги (а.с. 129-131) та у зв`язку з викладеним ухвалою суду від 10.02.2022 призначено підготовче провадження у справі (а.с. 131). 23.03.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 149). Також розглянуто клопотання про виклик свідків (а.с. 142), що надіслане на електронну пошту суду 22.03.2022 та викликано в судове засідання в якості свідків: - [PERSON] , - [PERSON] ; - [PERSON] . 03.06.2022 через систему «Електронний суд» представником позивачки адвокатом Куцим Р.А. подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якому він також пояснює, що в п.2 прохальної частини позовної заяви дріб Ѕ частини стосується як будинку, так і земельної ділянки, а відтак просить взяти до уваги вказане уточнення п.2 прохальної частини позову. Суд зауважує, що вказане уточнення позову подане після закриття підготовчого провадження у справі, а відтак з пропущенням терміну для подачі заяв, тому суд їх до уваги не приймає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Куций Р.А. позовні вимоги підтримали, просили визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках та визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку з кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га по [ADDRESS] . Позивачка підтвердила, що надавала згоду на передачу майна в іпотеку в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] та його представник- адвокат Чернілевська Р.В. проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що право спільної сумісної власності на спірне майно відповідачем не заперечується, а позовні вимоги є неналежно сформульованими та такими, що не відповідають нормам цивільного та сімейного законодавства. Також відповідач суду пояснив, що після розірвання шлюбу він з позивачкою домовився про поділ майна наступним чином: він купує власним коштом квартиру, яку вона обере для проживання, а вона в свою чергу - віддасть йому частку у спільному будинку, що є предметом спору. Вони разом дивились кілька варіантів квартир у м. Погребище, та позивачка обрала квартиру по [ADDRESS] . 07.07.2021 [PERSON] як покупцем було придбано вищевказану квартиру. Оскільки власних коштів для придбання квартири не було, [PERSON] отримав кредит у АТ Державний ощадний банк України та в якості забезпечення виконання умов за кредитним договором передав в іпотеку належний йому та позивачці на праві спільної сумісної власності житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . З часу купівлі квартири, відповідач виконав у ній частину ремонтних робіт, яку мав, проте позивачка реєструвати місце проживання у квартирі не хоче, проживати до квартири не йде, певний час проживала з його батьками. Представник третьої особи без самостійних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Лащів О.В. в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях вказував, що розгляд справи просить проводити у його відсутності (а.с.102-105). В судовому засіданні були допитані свідки, викликані за клопотанням представника відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2021 році він продав належну йому квартиру відповідачу [PERSON] . Квартиру він приходив оглядати разом з [PERSON] . Свідок зрозумів, що квартира купується для проживання саме [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача, з позивачем перебуває у добрих відносинах. Вказала, що після розірвання шлюбу її син та невістка домовились, що [PERSON] купить власним коштом квартиру взамін належної [PERSON] частки у житловому будинку по [ADDRESS] . Також за домовленістю, [PERSON] мала проживати у квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином сторін у справі. Пояснив, що після розлучення батьки домовились, що батько купить квартиру в обмін на належну матері частину будинку, оскільки разом проживати вони не бажають. Хто мав робити ремонт у новій квартирі свідок не знає, чому мати на даний час не бажає проживати у квартирі також повідомити не може. Заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, надавши всебічну, повну та об`єктивну оцінку доказам, які були подані сторонами, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що з 04.11.2000 по 14.05.2020 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.05.2020 у справі № 43/381/20 (копія свідоцтва про одруження, копія рішення суду, а.с. 9, 11). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження, а.с. 12, 13). За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] , що зареєстрований на ім`я [PERSON] (витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформація з реєстру щодо об`єкта нерухомого майна, а.с. 5-6). Після розірвання шлюбу, а саме: 14.04.2021 [PERSON] виписалась з житлового будинку по [ADDRESS] , про що є відповідний запис у домовій книзі (а.с. 27-28). 16.06.2021 між відповідачем та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір про споживчий кредит (під іпотеку) №23246. Цього ж дня між відповідачем та АТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в якості забезпечення виконання основного зобов`язання передано в іпотеку: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053 площею 0, 1 га по [ADDRESS] за нотаріальною згодою [PERSON] як співвласника майна (іпотечний договір, а.с. 29-37). 07.07.2021 між відповідачем як покупцем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлової квартири номер [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 42). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників цивільних правовідносин. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибна ділянка за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] була набута [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі, тобто вказане майно є спільною сумісною власністю сторін на підставі закону (ст. 368 ЦК України). Крім того, судом було встановлено, що відповідачем не заперечується той факт, що спірне майно належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Про вказаний факт свідчить і те, що договір іпотеки був укладений між відповідачем та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за наявності нотаріально посвідченої згоди позивачки як співвласника майна, яке передавалось в іпотеку. Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд доходить до висновку, що в даному випадку відсутнє невизнання відповідачем права Позивачки як другого з подружжя на набуте у шлюбі майно тому й відсутні підстави для судового захисту такого права, з огляду на вимоги ст. 15 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (зазначена правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 939/1078/20). Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно із частиною третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм матеріального та процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявленої ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти з межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦКУ, спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них. Отже, вимога позивачки про визнання будинку та присадибної ділянки спільною сумісною власністю в рівних частках, з урахуванням того, що це майно вже є спільною сумісною власністю сторін є юридично недоцільною. Крім того, не може власність мати статус спільної сумісної, якщо визначені частки. Так, відповідно до вимог СК України та ЦК України, належним способом захисту у даному випадку мала б бути вимога про поділ спільного майна подружжя та виділення часток кожного з подружжя (визначення розміру часток). При вирішенні питання щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку з кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] , суд приймає до уваги твердження представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Державний ощадний банк України», відповідно до якого розподіл часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на Ѕ частку суттєво вплине на права банку, зменшить обсяг прав банку як іпотекодержателя, в тому числі й можливість задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в тому обсязі, що передбачений договором іпотеки. Відповідно до положень п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, судам слід враховувати, що відповідно до правил кредитування приватного житлового будівництва позичальник до закінчення виплати одержаної позички не має права відчужувати збудований або капітально відремонтований за рахунок позички будинок без дозволу банку або підприємства (організації), що видали позичку. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка надала нотаріально посвідчену згоду на передачу майна, що перебуває у їх з відповідачем спільній сумісній власності в іпотеку. Станом на момент ухвалення рішення за результатами розгляду вказаної цивільної справи Договір про споживчий кредит (під іпотеку) №23246, укладений між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» в забезпечення виконання зобов`язання за яким передано в іпотеку: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] є чинним, основне зобов`язання боржника перед кредитором не виконане. З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає за неможливе визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку за кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] до повного виконання договірних зобов`язань, між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України». Отже, в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку з кадастровим номером 052341000:00:017:0053, площею 0, 1 га, по [ADDRESS] слід відмовити. Проте така відмова не позбавляє позивача права пред`явити вимоги після припинення обставин дії договору іпотеки.

Outcome: dismissed