Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

У грудні\~2022\~року позивач\~звернулась в\~Кіровський районний\~суд м.\~Кіровограда із\~позовною заявою,\~якою просить\~визнати автомобіль\~«Chevrolet\~Aveo»\~SF69Y,\~2006\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~спільним сумісним\~майном подружжя.\~Визнати право\~власності [PERSON] \~на Ѕ\~частину автомобіля\~«Chevrolet\~Aveo»\~SF69Y,\~2006\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] .\~В порядку\~розподілу майна\~подружжя стягнути\~із [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] -56850,00\~грн. грошової вартості Ѕ частини автомобіля «Chevrolet Aveo» SF69Y, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11.02.1995 року, актовий запис №104, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу мають трьох спільних дітей, двоє з яких на даний час не досягли повноліття. За час проживання у шлюбі ними придбане таке майно: автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Власником у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначений [PERSON] , який на сьогоднішній день користується автомобілем. Добровільно вирішити це питання з відповідачем не може, що і спонукало її звернутися до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~направив до\~суду заяву\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності, вимоги підтримав. Відповідач всудове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, через канцелярію суду, подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, вимоги визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог, з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.02.1995 року. Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за №9 від 09.12.2021 року за громадянином [PERSON] , [INFO] , станом на 09.12.2021 року зареєстрований 23.06.2016 року транспортний засіб марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно звіту від 15.12.2021 року, підготовленого на замовлення позивача старшим оцінювачем ФОП [PERSON] , середня ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, 2006 року випуску, станом на дату оцінки становить 113 700,00 грн. З`ясовано, що зазначений об`єкт рухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно ч. 3. ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент виникнення цивільних відносин сторін - створення сім`ї (1995 рік) діяв акт цивільного законодавства - КпШС і ЦК України (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року - СК України та ЦК України. Згідно з ст. 13 КпШС України, права і обов"язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю відповідно до ст. 22 КпШС України. Ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до. п. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 рок «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене, якщо річ є неподільною та спільне володіння та користування майном неможливим. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідного ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, оскільки автомобіль «Chevrolet\~Aveo»\~SF69Y,\~2006\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд визнає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 908,00 грн. внесеного судового збору.

Outcome: approved