Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

15 липня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява в обґрунтування якої позивач [PERSON] зазначає, що вона та відповідач, в рівних частинах, є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 28 жовтня 1995 року. Порядок користування в натурі вказаним будинком сторонами спору не визначався та поділ не здійснювався. Вказаний будинок приєднано до системи постачання природного газу і обладнаний єдиною системою опалення із використанням газового котла. Відповідач понад десяти років не бере участі в обслуговуванні і утриманні будинку, зокрема сплаті комунальних послуг - спожитого природного газу. У період з 1 лютого 2016 року по 28 лютого 2021 року було нараховано до сплати за спожитий газ для опалення будинку загальну суму у розмірі 68225,95 грн. Позивач вважає, що оскільки відповідач є співвласником будинку, то зобов`язаний брати участь в оплаті за спожитий газ. Натомість на неодноразові прохання та вимоги про сплату за постачання природного газу, відповідач не реагував. 20 березня 2021 року позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу про відшкодування 1/2 частини витрат на оплату спожитого природного газу у сумі 34112,97 грн., яку ним було отримано 27 березня 2021 року, проте відповіді не надано, кошти не сплачено. А тому, позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 34112,97 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 6 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників провадження на 21 вересня 2021 року об 11:00. У судове засідання 21 вересня 2021 року з`явилися позивач та відповідач. Позивач у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач заперечував проти позовних вимог, оскільки він протягом 26 років не мешкає у зазначеному будинку, стверджує, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні будинком, змінювала замки, у зв`язку з чим він викликав працівників поліції, щоб потрапити до будинку. У його Ѕ частині постійно мешкають квартиранти. Вважає що не повинен сплачувати комунальні послуги, оскільки ними не користується. Просив суд надати йому можливість подати докази на підтвердження своїх доводів. З урахуванням думки позивача, за клопотанням відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 12:00 15 листопада 2021 року. Судові засідання, призначені на 15 листопада 2021 року та на 11 січня 2022 року відкладалися у зв`язку із неявкою відповідача, який повідомляв про поважність причин неможливості з`явитися до суду у зв`язку із хворобою та перебуванням у лікарні. 12 січня 2022 року судом направлено запит до КНП КОР «Київський обласний Фтизіопульмологічний центр» про надання інформації щодо терміну, протягом якого [PERSON] перебуватиме на стаціонарному лікуванні у закладі. 9 лютого 2022 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на запит, відповідно до якої адміністрація КНП КОР «Київський ОФПЦ» повідомила, що громадянин [PERSON] завершив стаціонарне лікування та 27 січня 2022 року виписаний на амбулаторне лікування за місцем проживання: [ADDRESS] . Судове засідання, призначене на 3 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання визначено 11:00 14 червня 2022 року, про що повідомлено сторін. У призначене судове засідання з`явилися сторони. Позивач у судовому засіданні надала фотокопії стану будинку, які було раніше продемонстровано та судом оглянуто в телефоні позивача під час дослідження доказів. Відповідач надав суду докази на підтвердження причин неявки у раніше призначені судові засідання, зокрема: виписку з медичної картки стаціонарного хворого ТБ09; копію посвідчення серії [NUMBER] видане [PERSON] про постійне проживання або працю на території зони посиленого радіоекологічного контролю; копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1074603, а також акт про встановлення фактів від 28 квітня 2022 року, акт обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території села Лютіж від 14 лютого 2022 року, відповідь Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № В-194 від 3 лютого 2022 року. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що 28 жовтня 1995 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар жилий будинок з надвірними будівлями, в рівних частинах кожний, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок цегляний, критий шифером, збудований в 1962 році, жилою площею 56,7 кв.м., загальною площею 76,6 кв.м., 15 % зносу, до цього прилягають надвірні будівлі: літня кухня, два хліва, уборна, огорожа, водопровід, що підтверджувалось та не заперечувалось сторонами в процесі розгляду справи. Зазначений договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4085 /а.с.5/. Згідно копії витягу № 14681094 від 25 травня 2007 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , на підставі договору дарування /4085/28.10.1995/ Голуб Л.А. приватний нотаріус Вишгородського нотаріального округу Київської області, зареєстровано право власності на Ѕ частку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Згідно акту про встановлення фактів від 23 травня 2021 року, депутатом Петрівської сільської ради проведено обстеження по факту приєднання будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до єдиного системи постачання природного газу і обладнання єдиною системою опалення із використанням газового котла. При обстеженні встановлено, що за вищевказаною адресою, розташований будинок, загальною площею 76,6 кв.м., що належить заявниці і гр. [PERSON] в рівних частинах. Зазначений будинок приєднаний до єдиної системи постачання природного газу і обладнаний єдиною системою опалення із використанням газового котла /а.с.7/. На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду квитанції за сплату комунальних послуг, а саме за спожитий газ у період з 1 червня 2016 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 68225, 95 грн. / а.с.8-41/. 20 березня 2021 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування витрат на газопостачання яка була ним отримана 27 березня 2021 року, про що свідчить зворотне повідомлення, однак відповіді не надав, кошти не компенсував /а.с. 42, 44/. Відповідачем, у свою чергу, надано суду: акт про встановлення фактів від 28 квітня 2022 року, складеного депутатом Новопетрівської сільської ради за участі сусідів, яким встановлено, що [PERSON] , 1973 року народження дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2011 року по даний час; акт обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території села Лютіж від 14 лютого 2022 року, складеного депутатом Петрівської сільської ради за участі сусідів, яким встановлено, що [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з 22 жовтня 2011 року по день складання акту; відповідь Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № В-194 від 3 лютого 2022 року згідно якої відсутні відомості про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] , у Петрівській сільській раді. Статтею 13 Конституції України та частиною четвертою статті 319 ЦК України містить положення про те, що власність зобов`язує. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. При цьому, відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), передбачено порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати таких послуг. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, законодавством покладений обов`язок на власника утримувати майно, що йому належить, за винятком випадків, визначених законом. Крім того, за користування житлово-комунальними послугами споживач повинен сплачувати грошові кошти за надані йому послуги в порядку, визначеному законом. За частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного з співвласників, відповідно до його частки у праві власності на квартиру. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом. Тому позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, які нею сплачено за утримання квартири та комунальні послуги. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, провадження № 61-7289св20. Як встановлено судом, сторони є співвласниками будинку і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тим більше, як встановлено у судовому засіданні відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте, крім позивача, він за період з 1 червня 2016 року по 28 лютого 2021 року не оплачував житлово-комунальні послуги, а саме за спожитий газ. Доказів, які б підтверджували інше або спростовували б доводи позивача стороною відповідача надано не було. Крім цього, суду не надано доказів щодо порушення права відповідача володіння та користування майном, як зазначив відповідач із позовом про усунення перешкод у праві користування житлом до суду не звертався. Отже, з огляду на вказане наявні, передбачені законом підстави, для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за сплату житлово-комунальних послуг, а саме коштів за спожитий газ. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що скільки позивач сплатила замість відповідача грошові кошти у розмірі 34112, 97 грн за надані комунальні послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 908,00 гривень.

Outcome: approved