Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 27.07.2018 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , натомість їх спільне сімейне життя з відповідачем не склалось. Вказувала на те, що між нею та відповідачем часто виникали суперечки, вона відчувала моральне приниження з його боку, що призвело до фактичного припинення їх спілкування, втрати почуття любові та взаємоповаги, а вжитті нею заходи для налагодження відносин не мали позитивного результату. У березні 2021 року відповідач виїхав закордон та вони з ним рідко спілкувались та, повернувшись у грудні 2021 року, відмовився оплачувати орендовану квартиру та мав намір знову виїжджати за кордон на початку 2022 року. Влітку 2021 року вона разом з сином переїхали в смт. Берегомет, де продовжують проживати на даний час, при цьому з відповідачем вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Враховуючи наведені вище обставини, вважає, що їх сім`я з відповідачем остаточно розпалась та подальше збереження шлюбу не можливе і суперечить її інтересам, а тому звернулась до суду з даним позовом і просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а після розірвання шлюбу залишити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, оскільки їх спільний з відповідачем син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вважає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2708 грн. щомісячно, оскільки відповідач є особою працездатного віку, має у власності автомобіль, отримує додатковий заробіток, співаючи, а тому на її думку має змогу сплачувати аліменти на утримання їх сина у вказаному розмірі. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути зв відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2708 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, зокрема судовий збір та витрати на правову допомогу. На вказану позовну заяву представником відповідача подано відзив в якому остання вказувала на те, що відповідач визнає позов частково. Зокрема відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, проте не погоджується з підстави розлучення, зазначеними у тексті позовної заяви, оскільки він не схильний до конфліктів та постійно намагався знайти компроміс при вирішенні побутових питань. Зазначала, що відповідач оплачував орендовану квартиру в м.Чернівці, де вони з позивачкою проживали, натомість на початку 2021 року запропонував дружині переїхати в с.Шипинці в будинок його бабусі, проте позивач відмовилась та у березні 2021 року вона переїхала разом з їх спільним сином в смт. Берегомет. Зазначала, що відповідач часто виїжджав за кордон на заробітки з метою матеріального забезпечення родини, намагався спілкуватись з дружиною та сином дистанційно, просив їх переїхати в Республіку Польща, натомість позивачка відмовилась. Рішення позивачки про розірвання шлюбу стало для нього несподіваним, проте він не наполягає на збережені сім`ї. Вимоги позивача\~ про\~стягнення \~аліментів \~відповідач \~згідно тексту\~відзиву визнає\~частково,\~ оскільки\~ заявлена\~ позивачем\~ щомісячна\~сума аліментів\~ перевищує\~ прожитковий\~мінімум \~для \~дитини відповідного\~віку,\~а \~відповідач на\~даний \~час перебуває за кордоном в Німечинні, він безробітний, адже закінчився термін дії документів, які надавали йому право офіційного працевлаштування, немає стабільного заробітку та єдиним джерелом його доходу є допомога, яку він отримує від держави Німеччини як особа, яка потребує тимчасового прихистку розмірі 147 євро. Вважає, що позивач не обґрунтовувала в тексті позовної заяви підстави для стягнення аліментів у розмірі більшому ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та з урахуванням матеріального становища відповідача вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі м в розмірі 1500 грн. щомісячно. Також, вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення судових витрат з відповідача, оскільки позивачем в порушення норм матеріального права разом з позовною заявою не було подано попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, а також з урахуванням визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити, при цьому позивач зазначала, що отримує невеликий заробіток близько 4000 грн. на місяць, а тому вважає, що визначений нею у позовній заяві розмір аліментів в сукупності з її заробітком зможе забезпечити їх спільного з відповідачем сина необхідним. Крім того, представник позивача просив долучити Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка позов визнала частково та надала суду пояснення аналогічні тексту відзиву. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.07.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1271 (а/с 8). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, бажання щодо\~відновлення шлюбних\~стосунків з\~ відповідачем\~не \~висловила, не погоджується на надання строку на примирення, а відповідач, хоча і не погоджується з підставами позову в частині розірвання шлюбу, натомість про надання строку на примирення не клопотав та не висловив свого бажання зберегти сім`ю, погоджуючись на розірвання шлюбу. Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що сторони не підтримують між собою шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, їх сім`я остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності\~до ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа,\~яка змінила\~своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач заявила про своє бажання після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне. Крім того, судом встановлено, що під час вказаного шлюбу, у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 9). За наслідками розгляду справи встановлено, що малолітній [PERSON] на даний час проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] (а/с 4). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, вибір способу стягнення аліментів належить до прерогативи того з ким проживає дитина, в даному випадку позивача. Також, позивач заявила вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками\~розгляду справи\~ не\~встановлено,\~що відповідач\~ є\~непрацездатним,\~згідно наявних\~ в\~матеріалах справи\~доказів,\~останній \~є особою\~працездатного віку,\~ доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять. При цьому, суд також враховує ту обставину, що відповідач на даний час перебуває за кордоном, відомості про його працевлаштування та офіційний заробіток за кордоном в матеріалах справи відсутній, при цьому він отримує матеріальну допомогу як особа, яка шукає притулку в розмірі 147 євро щомісячно, що підтверджується долученими до матеріалів справи представником відповідача доказами, зокрема довідкою про виплати з перекладом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить, зокрема з 1 січня - 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн., з 1 грудня - 2272 грн. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, відсутність доказів того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, поданні представником відповідача докази щодо джерел доходів останнього за кордоном, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання малолітнього [PERSON] та не буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 21.02.2022 року, що підтверджується відповідним штемпелем ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті в якому надійшов до суду даний позов, а тому саме з цього часу з відповідача слід стягувати аліменти на утримання їх спільного з позивачем сина. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також на користь держави судові витрати за вимогами про стягнення аліментів. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, у зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині розірвання шлюбу, виходячи з того, що згода позивача на розірвання шлюбу не вважається безумовним визнанням позову з урахуванням того, що відповідач не визнав підстави позову згідно тексту відзиву, крім того, визнання частини позовних вимог не ототожнюється з визнанням позову в цілому для виконання вимог ст. 142 ЦПК України, а тому в даному випадку судовий збір за звернення позивача до суду з вимогою про розірвання шлюбу підлягає стягнення з відповідача на користь позивача в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до поданого позивачем позову, у прохальній частині позовної заяви позивач вказала, що очкувала понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивачем та її представником заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 4779,50 грн. та на підтвердження фактично понесених таких витрат долучили до матеріалів справи фіскальні чеки на придбання пального та квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 29.06.2022 року. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо).\~ Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження№ 12-171гс19). Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: фіскальними чеками на придбання пального квитанцією до\~прибуткового касового\~ ордеру\~№б/н\~від \~29.06.2022\~ року,\~актом обліку\~ виконаної\~ роботи\~ та\~вартості правової\~допомоги,\~суд приходить до висновку, що позивач дійсно понесла судові витрати, пов`язані із наданням їй правової допомоги та явкою до суду, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3473,93 грн., оскільки позов задоволено частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial