Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] , який зареєстровано 09.11.2012 року Чертановським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалось через протилежні погляди на сімейні цінності та шлюб. На даний час спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Позивач у судове засідання не з`явилась надавши заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі. В ході розгляду Комінтернівським районним судом Одеської області було доручено компетентному суду Російської Федерації виконати судове доручення шляхом: вручення судових документів відповідачу у справі - громадянину Російської Федерації - [PERSON] . Суддею Чертанівського районного суду м. Москви (Російська Федерація), 27.10.2021 року судове доручення було повернуто без виконання, у зв`язку із неявкою [PERSON] у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 09.11.2012 року Чертановським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідач є громадянином Російської Федерації, тому виниклі між сторонами правовідносини з іноземним елементом, регулюються\~статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін на територіях яких проживає подружжя. Виходячи із позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні та на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved