Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

23.12.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] суду про встановлення порядку користування спільної квартирою та розподіл особового рахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 28.03.2002 року. Розмір часток квартири, що належать кожному із співвласників не визначений. В даній квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач, відповідач у справі, а також двоє дітей відповідача - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до технічного паспорту спірна квартира складається з 2-х відокремлених кімнат, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., із яких кімнату площею 16,9 кв.м. (з неї ж вихід на лоджію 2,2 кв.м.) займає позивач, кімнату 14,6 кв.м займає відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми. Кухня площею 6,3 кв.м., ванна кімната 4,7 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридори площею 3,6 та 1,0 кв.м. знаходяться у спільному користуванні. Відповідач по справі є рідною дочкою позивача. Всі особові рахунки зі сплати комунальних послуг оформлені на ім`я [PERSON] . Оскільки відповідач є співвласником квартири, то також зобов`язана сплачувати комунальні послуги за користування квартирою. Домовитись про розподіл витрат на комунальні послуги сторони і не можуть. Відповідач по справі, як співвласник квартири, не виконує належним чином свої обов`язки по сплаті комунальних послуг. Так як позивач є особою похилого віку, непрацездатною, має невелику пенсію, то сплачувати комунальні послуги в повному обсязі не має можливості, бо їх розмір для неї є непомірним. В січні 2019 року позивач звернулась письмово до підприємств - надавачів комунальних послуг з повідомленням про намір сплачувати комунальні послуги пропорційно належній їй часки, що і робила регулярно до моменту звернення до суду з цією позовної заявою. Проте відповідачка, будучи працездатною повнолітньою особою свою частину обов`язків зі сплати комунальних послуг не здійснювала, через що накопичився великий борг. Окрім того, в 2021 році було відключено газопостачання в квартиру, через що позивачка вимушена була укласти договір про реструктуризацію боргу і сплачувати комунальні послуги за всіх мешканців житла, що доводить непрацездатну жінку до скрутного матеріального становища. Окрім того, через наявність такої кількості зареєстрованих осіб в квартирі позивач не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги. Відповідач окрім аморального образу життя, безробіття, зловживання алкогольними напоями, ще й час від часу скоює злочини щодо позивачки, а саме викрадає гроші, влаштовує сварки, погрожує тощо. Таким чином, добровільно домовитись про порядок утримання майна та розпорядження власністю сторони не можуть, тому виникла необхідність у зверненні до суду задля захисту своїх цивільних прав. Оскільки протягом багатьох років за комунальні послуги сплачувала лише позивач, поточний ремонт приміщення та капітальний (заміну вікон) робила за власні кошти та своїми силами позивач, між сторонами вже склався спосіб користування квартирою, шляхом зайняття відповідних кімнат та проживання в них протягом років, в тому числі їх облаштування, ремонт, утримання і обслуговування, позивач просить встановити наступний порядок користування спільною квартирою, який не порушує житлових прав сторін, а саме: у користуванні позивача залишити житлову кімнату № [NUMBER] , площею 16,9 кв. м. та лоджію 2,2 кв.м. (залишити лоджію в загальному користуванні не є можливим, так як прохід до неї можливий лише через кімнату № 4); у користуванні відповідача залишити житлову кімнату № [NUMBER] , площею 14.6 кв.м; в загальному користуванні залишити: кухню площею 6,3 кв.м., ванну кімнату 4,7 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридори площею 3,6 та 1,0 кв.м. Розділити особові абонентські рахунки щодо оплати за житлово-комунальні послуги між [PERSON] та [PERSON] , без наявності їх спільної згоди, по квартирі [ADDRESS] відповідно до встановленого порядку користування приміщенням, з урахуванням положень визначених в пункті 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, а саме: закріпити особовий рахунок на площу 27,4 кв. м. за [PERSON] ; закріпити особовий рахунок на площу 22,9 кв. м. за [PERSON] ; розподіл витрат за електричну енергію, газ, розподіл газу, водопостачання та водовідведення проводити шляхом поділу нарахувань, які вираховуються з показів відповідних лічильників, на кількість членів сім`ї, що проживають у квартирі - [ADDRESS] , та виставляти на особовий рахунок [PERSON] 1/4, а на рахунок [PERSON] - 3/4 загальних нарахувань; за вивіз ТБВ - з [PERSON] за одну особу, з [PERSON] - за трьох осіб. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою № 334/10004/21 від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача - адвокат Рудюк Вікторія в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі наявних матеріалів справи. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не прибула повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлена за місцем реєстрації. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представники позивача в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] про право власності на житло, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.03.2002 року, про що записано у реєстровій книзі № 273 від 07.05.2002 року, реєстровий № 38131, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Вказана квартира належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 04.03.2002 року, спірна квартира є двохкімнатною, житлова площа - 31,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната 14,6 кв.м., 2-а кімната - 16,9 кв.м., кухня - 6,3 кв.м., ванна кімната - 4,7 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., коридор 3,6 кв.м. та 1,0 кв.м. Відповідно до плану квартири вона є двокімнатною, має загальну площу 50,3 кв.м., житлову 31,5 кв.м. Квартира по плану має: ізольовану кімнату площею 16,9 кв.м. з лоджією та ізольовану кімнату площею 14,6 кв.м. На даний час між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою, особовий рахунок по сплаті комунальних послуг не розділений, у спільній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , та неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про встановлення порядку користування квартирою, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, і користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, І творчої діяльності. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). ' Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1,2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у і спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 360 ЦК України зазначає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Ч. 1 ст. 8 ЦК України зазначає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житлом. Вказані обставини відповідач не спростувала. Неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг, особовий рахунок на квартиру не оформлений. Встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідне для можливості розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру. Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Встановлюючи порядок користування квартирою суд зважає на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказаний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Щодо розподілу особових рахунків суд зазначає наступне. Оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б врегульовувала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-1 комунальних послуг між спільними сумісними власниками квартири, то у даному випадку з метою врегулювання даного цивільно-правового спору необхідно використовувати норму ч.2 ст.372 ЦК України за правилами аналогії закону, встановленої ч.1 ст.8 ЦК України. Ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 162 ЖК Української PCP передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. № 45 встановлено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Отже, п. 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Згідно ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач, визначаючи коло осіб, які будуть приймати участь у розгляді справи, не зазначив відповідні організації, які надають житлово-комунальні послуги, а тому суд був позбавлений можливості заслухати пояснення щодо можливості запропонованого варіанту розподілу особового абонентського рахунку. Разом з тим, враховуючи, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі відповідно до заявлених вимог та розподіли особові абонентські рахунки щодо оплати за житлово-комунальні послуги між [PERSON] та [PERSON] , без наявності їх спільної згоди по квартирі [ADDRESS] відповідно до встановленого порядку користування приміщенням, однак з урахування наявної технологічної можливості та положень визначених в пункті 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial