Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, вона зареєстрована та проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав її бабі - [PERSON] , яка померла [INFO] . До дня своєї смерті остання залишила заповіт, яким все своє майно заповіла їй та [PERSON] - її батьку, який помер [INFO] . Зазначає, що її мама - [PERSON] померла [INFO] . Однак, спадкові справи після їх смерті не заведені. Вказує, що на момент смерті [PERSON] , у спірному житловому будинку були зареєстровані вона зі своєю сім`єю, а також її сестра [PERSON] , яка відмовилася від оформлення права власності на даний будинок. Так як [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину не оформив, вважає себе єдиною спадкоємицею майна покійної бабусі, тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони у судове засідання не з`явилися, Від позивача надійшла заява, у якій вона просила розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 23). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив (а.с. 22). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.07.1984 року, [PERSON] померла [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №32 від 10.07.1984 року (а.с. 7). Згідно заповіту від 13.06.1984 року, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №12, [PERSON] , на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частини кожному (а.с. 18). Як убачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.07.1958 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що було здійснено відповідний актовий запис № 133 від 05.07.1958 року. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с 7). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 13.07.1996 року та серії [NUMBER] від 08.11.1999 року [PERSON] помер [INFO] (актовий запис № 35 від 13.07.1996 року, вчинений Виконкомом Неліпинської сільської ради Свалявського району), а [PERSON] померла [INFO] (актовий запис № 47 від 08.11.1999 року, вчинений Виконкомом Неліпинської сільської ради Свалявського району (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від батьками [PERSON] , [INFO] є батько - [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.1982 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 17). Згідно технічного паспорта від 03.10.2019 року, інвентаризаційна справа №839/19, житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] складається з «А» - житловий будинок, «Б» - сарай, «В» - навіс, №1-2 - огорожа. Його вартість становить 96 151 грн. (а.с. 9-12). Відповідно до довідки Неліпинської сільської ради № 1498 від 09.10.2019 року на час смерті [PERSON] у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані окрім неї: [PERSON] - онука, [PERSON] - зять, [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки Неліпинської сільської ради № 1499 від 09.10.2019 року, на день смерті [PERSON] у спірному житловому будинку, окрім нього були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). Як убачається з довідки Неліпинської сільської ради № 1500 від 09.10.2019 року, спірному житловому будинку присвоєно адресу - [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до заяви [PERSON] від 22.10.2019 року, остання відмовилася від оформлення права власності на спірний житловий будинок на користь сестри - [PERSON] . Дана заява, 22.10.2019 року, зареєстрована в реєстрі секретарем виконавчого комітету Неліпинської сільської ради за №56 (а.с. 19). Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved