Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали. 6 вересня 2021 року на виконання ухвали позивачем надано заяву про усунення недоліків з новою редакцією позовної заяви. Позов вмотивовано наступним чином. [PERSON] був вкладником, а наразі є кредитором публічного акціонерного товариства «Промекономбанк» на суму 1 126 920 грн 15 коп. Кредиторські вимоги на сьогодні залишаються незадоволеними. У вересні 2019 року банк офіційно виведений з фінансового ринку та внесений до відповідного реєстру, при цьому сума збитків перед кредиторами не відшкодована. На думку позивача, саме через бездіяльність відповідача не відбулось погашення кредиторських вимог. Зазначив, що фонд має право витребувати в банка інформацію про його діяльність, пояснення з окремих питань, будь-які документи для здійснення перевірок виконання інших функцій, передбачених законом. Відповідач мав змогу реально оцінювати всі ризики та загрози пов`язані з проведенням банком певних фінансових операцій із коштами вкладників та своєчасно реагувати на явні порушення, проте дієвих заходів для збереження активів на повернення коштів вкладників, відшкодування завданих збитків вжито не було. Всупереч ст.ст. 10, 15, 18, 19, 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" банком, як надавачем банківських послуг, були створені оманливі умови для розміщення депозитів шляхом підтвердження процентних ставок за вкладами, які були значно вищими ніж середні по банківській системі на підставі додаткових угод до договорів, які не підпадали під щоденний фінансовий моніторинг, фактично приховувались, оскільки не обліковувались у щоденних звітах. Між тим відповідачеві було достеменно відомо про фінансові порушення в банківській установі ще задовго до початку ліквідаційного процесу, втім своєчасних та належних заходів по збереженню активів банку, коштів вкладників, їх відшкодуванню та поверненню вжито не було. Положеннями ч. 5 ст. 52 ЗУ "Про систему гарантування вкладу фізичних осіб" Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертаються до пов`язаної з банком особи дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди та/або пов`язані з банком особа, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди завданої банку. З відомостей про структуру власності ПАТ "КБ "Промекономбанк" вбачається, що власником істотної частки в банку є ПАТ "Суприм-К". Таким чином, враховуючи період тривалості ліквідаційної процедури, відповідач мав всі об`єктивні можливості забезпечити як найефективніше її проведення, у тому числі шляхом відшкодування збитків за рахунок власника істотної частки в банку. Відповідальність відповідача виникла на підставі норми ст. 53 ЗУ "Про систему гарантування вкладу фізичних осіб", коли Фонд взяв на себе зобов`язання відповідно до укладеного правочину від 18 вересня 2014 року на отримання коштів за вкладами після реалізації майна (активів банку, спрямованих на задоволення вимог кредиторів у відповідній черговості, маючи згідно з компетенцією всі необхідні можливості їх виконання. Посилаючись на недостатність майна (активів) банку необхідних на покриття вимог кредиторів, відповідач не вжив своєчасних та ефективних заходів, визначених законодавством щодо його відшкодування, реалізації та повернення незаконно виведених коштів вкладників, у тому числі за рахунок власників істотної частки у банку, а отже як боржник повинен нести матеріальну відповідальність перед позивачем в силу вимог цивільного законодавства. Вказав, що порушене право виходить із не вчинення Фондом дій, які могли привести до задоволення кредиторських вимог позивача в процесі виведення платоспроможного банку з ринку, оскільки Фонд в особі уповноваженої особи Фонду діяв як управитель банку виконуючий функції приватно-правових (договірних відносин), відтак цей позов підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Просив визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка полягає у вжитті до власника істотної участі в ПАТ "КБ "Промекономбанк" своєчасних, вичерпних та ефективних заходів спрямованих на запобігання виведення активів та коштів вкладників ПАТ "КБ "Промекономбанк" та відшкодування збитків кредиторам, зобов`язати відповідача вчинити дії до подання позовів до власника істотної участі ПАТ "КБ "Промекономбанк" та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1 126 920 грн 15 коп. з підстав передбачених ст. 625 ЦК України. З матеріалів позовної заяви вбачається, що із аналогічними позовними вимоги [PERSON] звертався до окружного адміністративного суду м. Києва. Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року відмовлено [PERSON] у відкритті провадження, оскільки, як зазначено в ухвалі суду, вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та дійшов висновку що справу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 490/9823/16-ц Велика Палата Верховного Суду вважає, що постановлення 10 жовтня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, яку апеляційний суд залишив без змін, через те, що спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, а також постановлення 8 вересня 2016 року Миколаївським окружним адміністративним судом ухвали про відмову у відкритті провадження у справі № 814/1752/16, поставили під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. З огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини п`ятої статті 170 КАС України Велика Палата Верховного Суду вважала, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства. З урахуванням ухвали окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року, якою [PERSON] відмовлено у відкритті провадження за цими ж вимогами, для уникнення загрози сутності гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту суд дійшов висновку про необхідність розгляду цієї справи у порядку цивільного судочинства. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 7 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 1 листопада 2021 року. 1 листопада 2021 року в судове засідання з`явився представник відповідача. Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25 листопада 2021 року. 25 листопада 2021 року в судове засідання з`явився позивач та представник відповідача. Судом долучено відзив до матеріалів справи, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Промекономбанк» припинено, відповідно до ст. 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб 18 листопада 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 12661110056002536 про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «Промекономбанк» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Фонд гарантування здійснював заходи для виведення неплатоспроможного банку з ринку виключно до встановленого порядку. До Фонду не переходять зобов`язання банку після запровадження в банку тимчасової адміністрації або ліквідації, оскільки Фонд здійснює виключно владні повноваження у сфері гарантування вкладів фізичним особам. Звернув увагу суду на те, що позивач посилається на ст. 625 ЦК України, однак ця норма закону регулює відносини вкладника з банком. Наразі Фондом вживаються заходи щодо встановлення осіб, причетних до заподіяння шкоди банку та притягнення їх до відповідальності, зокрема шляхом відшкодування заподіяної шкоди. Уповноваженою особою Фонду подано 14 заяв про вчинення кримінального правопорушення на загальну суму 781,1 млн грн., з яких 4 заяви на суму 713, 1 млн грн. щодо посадових осіб банку за доведення до банкрутства та розкрадання коштів. Також головний офіс ПАТ «КБ «Промекономбанк» знаходиться в Донецькій області (м. Донецьк), яка є тимчасово непідконтрольною (окупованою) територією, що значно ускладнює процеси як щодо повного та всебічного встановлення переліку пов`язаних осіб і обставин заподіяння шкоди, так і щодо збору всіх необхідних доказів. Та зазначив, що вимоги кредиторів до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними, а кошти Фонду стягнути неможливо та це не узгоджується з приписами закону. Посилання позивача на ст. 625 ЦК України, як підставу для стягнення коштів в розмірі 1 126 920 грн 15 коп. вважає необгрунтованим, оскільки вказана норма регулює відносини вкладника з банком, а відносини вкладника з Фондом регулюються нормами спеціального Закону. Розгляд справи відкладено на 14 січня 2022 року. 29 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив вмотивована наступним чином. Фонд гарантування не надав достатніх доказів щодо обставин, які перешкоджали йому вижити своєчасних та достатніх заходів щодо забезпечення можливості вимагати кредиторські кошти, у тому числі не вчинялись ніякі дії щодо власника істотної участі банку АТ «Суприм-К». Відсутня інформація, що банк звертався до відповідних правоохоронних органів із заявою про перевірку причетності власника істотної участі до фінансових дій, які відбувались в банку, фактів шахрайства та інших протиправних дій. На запит заступника-директора Фонду Новікова В.В. від 7 лютого 2018 року про необхідність надання інформації щодо пов`язаних з банком осіб у тому числі акціонерів, уповноважена на той час особа фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк» Славкіна М.А. листом від 20 лютого 2018 року № 54 повідомило про начебто відсутність пов`язаності певних осіб з банком, фактично приховавши відомості про таких осіб, зокрема власника істотної участі у банку. Просив вимоги задовольнити. 14 січня 2022 року сторони в судовому засіданні проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечували. Підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 24 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду про що складено відповідно довідку. 3 червня 2022 року до суду з`явились позивач та представник відповідача. Позивач вимоги підтримував. Представник заперечував проти задоволення позову, вважав, що справа має бути направлена до адміністративного суду, зазначив, що власника істотної частки не встановлено, процедуру ліквідації припинено та на разі ведеться розслідування. В судовому засіданні оголошено перерву до 29 червня 2022 року. 29 червня 2022 року до суду прибули позивач та представник відповідача. Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити та зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] був вкладником ПАТ КБ «Промекономбанк» відповідно до договорів строкового банківського вкладу: № 88.2013КФ/З від 28 березня 2013 року, № 209-2013КФ/З від 1 серпня 2013 року, № 308-2013КФ/З від 2 грудня 2013 року, № 267-2013КФ/З від 10 жовтня 2013 року; № 182-2013КФ/З від 10 липня 2013 року; № 287-2013 КФ/З від 1 листопада 2013 року; № 234-2013КФ/З від 2 вересня 2013 року; № 19-2014 КФ/З від 18 березня 2014 року, № 106-2013КФ/З від 11 квітня 2013 року. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пункт 8 розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. За приписами п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними. Згідно зі п. 1 ч. 5, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Статтею 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. За приписами ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III) кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 4, 5 ст. 52 Закону № 4452-VI вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. На підставі постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2014 № 296 «Про віднесення ПАТ «КБ «Промекономбнак» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією гарантування вкладів фізичних осіб 21 травня 2014 прийнято рішення № 35 про запровадження з 22 травня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КМ «Промекономбанк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 5 вересня 2014 року № 552 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 8 вересня 2014 року № 86 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ ««Промекономбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» Волощука Ігоря Григоровича строком на 1 рік з 8 вересня 2014 року по 8 вересня 2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1084 від 16 квітня 2018 року про заміну уповноваженої особи Фонду. Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Промекономбанк» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 у тому числі з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Костенку І.І. на строк 20 квітня 2018 року до 7 вересня 2018 року включно. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 13 червня 2019 року № 1509 (з урахуванням змін внесених рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 1674 від 4 липня 2019 року) відкликано з 18 червня 2019 року повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Промекономбанк», делеговані Костенку Ігорю Івановичу рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 квітня 2018 року № 1084 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк»» та продовжені рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 серпня 2018 року №2150 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Промекономбанк» та делегування повноважень ліквідатора». 18 листопада 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №12661110056002536 про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «Промекономбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Промекономбанк» припинено. Позивач просив визнати дії протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка полягає у вжитті до власника істотної участі в ПАТ "КБ "Промекономбанк"своєчасних, вичерпних та ефективних заходів, спрямованих на запобігання виведення активів та коштів вкладників ПАТ "КБ "Промекономбанк" та відшкодування збитків кредиторам, зобов`язати відповідача вчинити дії до подання позовів до власника істотної участі ПАТ "КБ "Промекономбанк". При цьому посилався на практику Верховного Суду України, яка, на його думку, має бути врахована при вирішенні цієї справи. При зазначених конкретних обставинах у цій справі, нерелевантною є практика Верховного Суду, на яку посилається позивач у позові, зокрема висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі від 23 липня 2021 року № 826/17810/18 у справі за його позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,якою залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, якими визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова В. В. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо вжиття заходів впливу до власників істотної участі та посадових осіб ПАТ «Дельта Банк». Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадирова В. В. та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо подання позовів до власників істотної участі та посадових осіб ПАТ «Дельта Банк», оскільки фактичні обставини у цій справі інші. У цій постанові були встановлені обставини про те, що процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» тривала понад 5 років та не була завершеною і на момент подання позивачем позову до суду відповідачами не вчинялись будь-які заходи впливу до власників істотної участі та посадових осіб ПАТ «Дельта банк», тому було визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію указаного банку, у той час, коли у цій справі, як зазначено у позові та встановлено судом, банк було ліквідовано у 2019 році, задовго до пред`явлення позивачем цього позову, а Фондом у процесі ліквідаційної процедури вчинялись передбачені законом указані заходи. Як встановлено судом, процедура ліквідації ПАТ «КБ «Промекономбанк» була запроваджена 8 вересня 2014 року, тобто, майже через півроку після початку антитерористичної операції (АТО), що проводилась в Україні на території Донецької та Луганської областей (нині - ООС). Головний офіс ПАТ «КБ «Промекономбанк» знаходиться в Донецькій області (м. Донецьк), яка є тимчасово непідконтрольною (окупованою) територією, згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженим Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року № 1085-р. Наведені обставини, як зазначалось відповідачем, значно ускладнюють процеси як щодо повного та всебічного встановлення переліку пов`язаних осіб і обставин заподіяння шкоди, так і щодо збору всіх необхідних доказів. Разом із тим, як встановлено судом, Фонд здійснював заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк» з ринку відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноваженою особою Фонду було подано 14 заяв про вчинення кримінального правопорушення на загальну суму 781,1 млн грн, з яких 4 заяви на суму 713,1 /млн грн щодо посадових осіб банку за доведення до банкрутства та розкрадання коштів. Відповідно до частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів. Отже, відповідно до зазначеної норми закону Фонд має право, а не обов`язок, звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану банку, зазначених у частинах п`ятій та десятій цієї статті, з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності вимог кредиторів, зазначених у пунктах 1-8 цієї частини, крім вимог за субординованим боргом та вимог кредиторів, які є пов`язаними з банком особами. Зазначені встановлені судом обставини не свідчать про бездіяльність Фонду у процесі ліквідації указаного банку. З урахуванням зазначених обставин, вимоги позивача про бездіяльність Фонду та про зобов`язання Фонду пред`являти відповідні позови не узгоджуються з вимогами закону про те, що пред`явлення позовів Фондом є правом, а не його обов`язком, та встановленими судом обставинами про те, що Фондом здійснював заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк» з ринку відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і цим обставинам була надана відповідна юридична оцінка про необґрунтованість доводів позивача щодо бездіяльності Фонду у період ліквідаційної процедури банку і після її завершення. Також позивач не надав та не послався на наявність доказів про те, що у встановленому законом порядку була встановлена така бездіяльність Фонду у порядку адміністративного судочинства. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що дії відповідача відповідають закону, а тому вимоги позивача про визнання дій протиправними не підлягають задоволенню. Оскільки вимоги про зобов`язання вчинити дії є похідними від вимог про визнання дій протиправними, а протиправності в діях відповідача не встановлено, то і правові підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні. [PERSON] звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промекономбанк» з позовом про відшкодування суми банківського вкладу з посиланням на положення ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] був вкладником ПАТ КБ «Промекономбанк» відповідно до договорів строкового банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. В свою чергу, за змістом положень ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Як передбачено п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, в той час як позивач, будучи вкладником банку, та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в жодні договірні відносини не вступали. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення коштів у порядку ст. 625 ЦК України є безпідставними, оскільки порядок заявлення кредитором вимог, регулюється спеціальним законом, позивач, будучи вкладником банку, та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в жодні договірні відносини не вступали, і між цими сторонами, позивачем та Фондом, не виникли грошові зобов`язання. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed