Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

31.08.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (далі - УДАБК) про визнання недійсними правочинів, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Дніпровський проектно-конструкторський технологічний інститут», приватного нотаріуса Дніпровського МНО Анісімова В.Е. (а.с. 2 -15). Ухвалою судді Наумової О.С. від 03.09.2021р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження, відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 59 - 60). Ухвалою суду від 01.10.2021р. за клопотанням позивачки витребувано докази - витребувано від УДАБК Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 06.05.2020р., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на будинок площею 230 м.кв. (а.с. 74). Підготовче засідання у справи закрите 11.03.2022р. та справи призначена до розгляду у судовому засіданні (а.с. 185). Ухвалою суду від 22.06.2022р. провадження у справі у частині вимог [PERSON] до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06 травня 2020 року за № 181201270783 - закрито. Тому суд розглядає указаний спір лише частині вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (треті особи - ТОВ «Дніпровський проектно-конструкторський технологічний інститут», приватний нотаріус Дніпровського МНО Анісімов В.Е.) про визнання недійсними правочинів. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебуваючи у шлюбі із [PERSON] сторони у 2009 році почали будувати за спільні кошти житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок загальною площею 229,1 кв.м будувався протягом 2009-2018 років за спільні кошти подружжя. Фактично на території домоволодіння знаходяться два житлових будинки: житловий будинок загальною площею 65,6 кв.м із господарськими будівлями та спорудами, придбаний померлим батьком відповідача [PERSON] - [PERSON] і в подальшому успадкований відповідачем [PERSON] ; житловий будинок загальною площею 229,1 кв.м, який не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстроване, але придатний для проживання, оскільки у ньому виконані внутрішні ремонтні роботи. Саме цей будинок збудований протягом 2009-2018 років за спільні кошти подружжям [PERSON] , тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Подружжя від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Вся родина проживала у житловому будинку загальною площею 229,1 кв.м. Будинок облаштовували для проживання, на земельній ділянці спільними зусиллями родини [PERSON] зроблений ландшафтний дизайн, висаджені зелені насадження. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 28.10.2019р. по справі № 201/12419/19, яке за наслідками апеляційного скарження, набрало законної сили 24.06.2020р. шлюб розірвано. Колишній чоловік позивачки [PERSON] перешкоджає позивачці у доступі до об`єкта незавершеного будівництва. Не бажає ділити домоволодіння. Тому позивачка звернулася із позовом до [PERSON] про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю з визначенням реального розміру частки у спірному об`єкті, виділення частки в натурі, визнання права забудовника, усунення перешкод в користуванні об`єктом незавершеного будівництва. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 17.09.2019р. у справі № 201/10657/19 відкрито провадження, справа досі не розглянута. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2019р. за заявою позивачки забезпечено позов - до набрання законної сили рішенням у справі накладено арешт на недобудовану будівлю з усіма спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS] та заборонено будь-яким особам вчиняти певні дії щодо відчуження, дарування, передачу в оренду, передачу в заставу за договорами та розписками, якими користується та розпоряджається одноособово [PERSON] , Однак [PERSON] і його брат [PERSON] під час дії заборони здійснили відчуження вказаного майна, уклавши 27.05.2020р. між собою нотаріально посвідчений договір визначення часток, за яким [PERSON] отримав 23/100 часток домоволодіння, а [PERSON] отримав 77/100 часток домоволодіння загальною площею 229,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . У подальшому 10.06.2020р. [PERSON] уклав договір дарування, за яким передав своїй матері [PERSON] 77/100 частин домоволодіння з відповідними господарчими побутовими будівлями та спорудами. Обидва договори від 27.05.2020р. і від 10.06.2020р. учинено під час дії арешту, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2019р у справі № 201/10657/19. При цьому, [PERSON] достеменно знав про наявність спору щодо об`єкта незавершеного будівництва і накладення арешту ухвалою від 17.09.2019р. [PERSON] також був обізнаний про наявність спору, оскільки звертався із позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 229,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Поданням цього позову у 2020 році [PERSON] і [PERSON] намагалися отримати право власності на домоволодіння. Але у зв`язку із неявкою позивача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2020р. позов залишено без розгляду. [PERSON] проживає на території вказаного домоволодіння, тому також є обізнаною про наявні судових спорів щодо об`єкту незавершеного будівництва. Вважала, що відчуження [PERSON] і у подальшому [PERSON] домоволодіння стало можливим після того, як УДАБК (у період карантину) видано 06.05.2020р [PERSON] декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (домоволодіння із недобудованою будівлею площею 229,1 кв.м з усіма спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS] ). Позивачка, посилаючись на норми ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України, просила визнати недійсним договір визначення часток від 27.05.2020р., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування від 10.06.2020р., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; Також просила компенсувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 2724,00 грн. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги не визнав. 15.11.2021р. надав відзив на позовну заяву (а.с. 154 - 157), у якому зазначив, що дійсно перебував із позивачкою у шлюбі з лютого 2009 року по жовтень 2019 року, шлюбні відносини припинені в жовтні 2018, що встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу. Заперечував щодо наявності набутого у шлюбі за спільні кошти нерухомого майна подружжя. Вважав, що жодні права позивачки оспорюваними правочинами не порушені, відсутній предмет судового захисту. Позивачка [PERSON] не має відношення до спірного домоволодіння, не є його співвласником, не була в ньому зареєстрована, відсутні будь-які правовстановлюючі документи на її ім`я. Житловий будинок літ. И-2 ніколи не був власністю самого відповідача, тому й не може бути спільним майном подружжя. Фактично на території домоволодіння [ADDRESS] знаходяться два окремі об`єкти із супутніми спорудами на двох окремих земельних ділянках із різними кадастровими номерами і власниками. Перший, житловий будинок літ. А-1 та інші споруди, власником якого є відповідач ( [PERSON] ), успадкований ним за законом після смерті батька [PERSON] . Земельна ділянка під цим будинком площею 0,0646га кадастровий номер 1210100000:03:026:0078 також успадкована [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок літ. И-2, що на думку позивачки, є спільною сумісною власністю, розташований на земельній ділянці площею 0,0354га кадастровий номер 1210100000:03:026:0077, яка належить матері відповідача [PERSON] , як і сам житловий будинок літ. И-2, які матері подарував [PERSON] , який був власником цього будинку на час подання позову в справі № 201/10657/19. Зазначив, що діти проживають з ним, з позивачкою не спілкуються. [PERSON] , як власник земельної ділянки і житлового будинку в червні 2019 року звертався до суду із позовом про визнання за ним права власності (справа 201/7212/169). Однак позивачка чинила перешкоди у розгляді справи, тому він відмовився від визнання свого права в судовому порядку. Позивачка при подачі позову у справі № 201/10657/19 не повідомила про це суд, власник житлового будинку літ. И-2 та земельної ділянки під кадастровий номер 1210100000:03:026:0077, залучені не були до участі у цій справі. Земельна ділянка площею 0,1 га із кадастровим номером 1210100000:03:026:046, [ADDRESS] , відсутня. Відповідач вказує, що не будував спірний будинок, будівництвом займались його мати [PERSON] і брат [PERSON] , що можуть підтвердити свідки (будівельники). Позивачка не витрачала кошти на будівництво. Гаражі було побудовано померлим батьком відповідача. Тому вважав безпідставними посилання позивачки на те, що ухвала суду від 17.09.2019р. про забезпечення позову у справі №201/10657/19 стосується спірного майна. Рішення про дарування [PERSON] будинку і земельної ділянки під ним матері [PERSON] прийняте за взаємною згодою. Будь-яких обмежень для укладення договору дарування на той час не було. Також пояснив, що рішенням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур у сфері державної реєстрації ДМР від 08.10.2019р. у реєстрації ухвали було відмовлено. Обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесене лише 19.06.2020р., після того ніяких дій не вчинялось. Таким чином, на момент реєстрації права власності та укладання договору дарування від 10.06.2020р., у реєстрі не існувало заборони на відчуженням майна і заборони вчиняти реєстраційні дії. Вважав, що позивачкою не надано доказів того, що вона є співвласником домоволодіння за адресом: [ADDRESS] . Це також встановлено рішенням суду в справі № 201/4513/20 від 16.12.2020р., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2021р., яким відмовлено у задоволенні позову позивачці про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Позивачка не може посилатися на обставини, які стосуються прав третіх осіб, ставити під сумнів дії таких осіб та ініціювати питання про визнання правочинну недійсним. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка - [PERSON] також позовні вимоги не визнала. 15.11.2021р. надала відзив на позовну заяву (а.с. 143 - 148), у якому зазначила, що вона ( [PERSON] ) не є учасником справи № 201/10657/19. Про її існування дізналася у травні 2021 року, коли [PERSON] разом зі своїм батьком і іншими невідомими особами прийшли та почали руйнувати паркан домоволодіння, пояснивши свої дії ухвалою суду про проведення експертизи. З цього приводу відповідачка звернулася до органів поліції. Пояснила, що у будинку за адресою: [ADDRESS] вона із родиною мешкає з початку 70-х років (з чоловіком [PERSON] і матір`ю [PERSON] , які вже померли). Від шлюбу із [PERSON] має двох синів - [PERSON] і [PERSON] . За спільним рішенням родини старий житловий будинок успадкував [PERSON] , а [PERSON] вони почали будувати новий будинок за тією ж адресою на їхній земельній ділянці. Будівництво нового будинку, щодо якого пред`явлений позов, будувався на заощадження їх родини - її і сина [PERSON] . [PERSON] коштів на будівництво не надавав. Будували протягом семи років «господарським способом» за свої кошти. Позивачка не витрачала свої кошти на будівництво. Гаражі взагалі побудовано померлим чоловіком. Сімейне життя сина [PERSON] не склалося з самого початку через скандальний характер позивачки, яка у присутності їх і дітей вчиняла сварки. Через це син у 2004 році розірвав шлюб та повернувся жити до їх будинку. Потім [PERSON] вдруге вступив у шлюб із позивачкою, від якого народилась ще одна донька [PERSON] . Доньки зараз проживають з ним, знаходяться на його повному утриманні. Через характер позивачки син майже постійно проживав з матір`ю в будинку по [ADDRESS] , а позивачка мешкала у квартирі за адресою [ADDRESS] , яку придбав [PERSON] , частину якої позивачка «відсудила», після чого змінила замки, до квартири не впускала. У цій квартирі мешкає на цей час. Намагаючись зберегти свій шлюб, син попросив у неї (матері) дозвіл на проживання у новому домі. Позивачка переїхала жити в будинок, який зараз зареєстрований за [PERSON] . Приблизно у 2014 році, оскільки менший син [PERSON] майже весь час знаходився за кордоном і мав намір залишитися на постійному місці мешкання у США, позивачка стала проживати разом із родиною в новому будинку. На той час всі будівельні роботи буди зроблені відповідачкою ( [PERSON] ) придбані необхідні меблі. Але через постійні сварки повторний шлюб був припинений у 2018 році. Рішення про дарування сином [PERSON] будинку і земельної ділянки під ним було прийняте за взаємною згодою. Наскільки їй відомо, [PERSON] також не знав про наявність судової справи, не був стороною по справі, хоча і був на той час власником земельної ділянки під будинком. На сьогоднішній день він не мешкає з ними. Будь-яких обмежень для вчинення договору дарування не було, у реєстрі не існувало жодної заборони щодо відчуження майна або заборони вчинення реєстраційних дій. Просила відмовити у позові. Відповідач - УДАБК також позовні вимоги не визнав. 02.11.2021р. начальника УДАБК Ратич Н. надав відзив на позовну заяву (а.с. 87-90). 11.01.2022р. позивачка надала відповідь на відзив УДАБК (а.с. 95 - 104). Однак ухвалою суду від 22.06.2022р. провадження у справі у частині вимог [PERSON] до УДАБК про визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.05.2020р. за № 181201270783 - закрито. Від представника третьої особи - директора ТОВ «Дніпровський ПКТІ» 02.11.2021р. [PERSON] також надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 137 - 139 ), у якому представник заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, обтяження було зареєстроване 19.06.2020р. На момент проведення технічної інвентаризації домоволодіння були відсутні недобудови. Два будинки, розташовані за адресою: [ADDRESS] вже експлуатувались, до них було підведено комунікації. Два будинки розташовані на двох різних земельних ділянках з різними власниками. Власником земельної ділянки, на якому розташовано житловий будинок, стосовно якого подано позов, був [PERSON] . Ним, як власником земельної ділянки та [PERSON] , як власником домоволодіння й іншої земельної ділянки було замовлено проведення інвентаризації, при проведені якої вони були присутні і підписали відповідні документи. Позивачка [PERSON] відповідно до наявних правовстановлюючих документів, не є співвласником, не зареєстрована за цією адресою і не мешкала і не перебувала там. Наявних документів було достатньо для проведення технічної інвентаризації та складання акта ідеальних часток. Просив відмовити у позові. 07.06.2022р. позивачка надала додаткові пояснення (а.с. 205 - 225), у яких зазначила, що підтвердженням того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність судового спору та ухвали суду про арешт свідчить його заява про ознайомлення із матеріалами цивільної справи № 201/10657/19, подана 23.09.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, клопотання про скасування заходів забезпечення позову, подану [PERSON] 30.09.2019 року у цій справі, постанова Дніпровського апеляційного суду від 27.01.2021р., ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019р. по цивільній справі №201/10657/19. Наполягала на задоволенні позову. Позивачка 22.06.2022р. надала заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити (а.с. 230). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 204). 21.06.2022р. подав заяву про відкладення розгляду, у якій вказав, що не може прибути до суду, перебуває на лікуванні (а.с. 229). Вирішуючи вказану заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки жодних доказів того, що відповідач перебуває на лікування до неї не долучено. Окрім того, відповідач знайомився із матеріалами справи (а.с. 178), надав відзив на позовну заяву, у якій виклав свою позицію по справі. Відповідач лише одного разу був присутній у підготовчому засіданні 14.01.2022р. (а.с. 131), у подальшому до суду ані у підготовче засідання, ані у судове не з`являвся, кожного разу повідомлявся про розгляду справи (а.с. 190, 191, 202, 204, 228), тому суд вважає, що неявка відповідача призводить лише до невиправданого затягування розгляду справи. Інші учасники справи - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник третьої особи - ТОВ «Дніпровський ПКТІ», приватний нотаріус Дніпровського МНО Анісімов В.Е. в судове засідання не з`явилися про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися неодноразово належним чином (а.с. 71, 72, 124, 126-129, 133 - 136, 190 - 194, 202, 226 - 228), про причини неявки не повідомляли, відповідних клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Суд, оцінивши доводи учинків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019р. у справі № 201/12419/18, залишеним без змін поставною Дніпровського апеляційного суду від 24.06.2020р., шлюб, зареєстрований 28.02.2009р. в між [PERSON] та [PERSON] , які мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] - розірвано (а.с. 33 - 37). Під час розгляду справи про розірвання шлюбу судом зазначено про період припинення шлюбно-сімейних стосунків, оскільки в позовній заяві до суду, яка датована 14.11.2018р., позивач зазначав, що на період подачі позову до суду, стосунки між подружжям припинені, і ці твердження (щодо періоду) відповідачкою у заяві до суду від 19.12.2018р. спростовані не були. Між колишнім подружжям існує спір щодо поділу майна. Встановлено, що у вересні 2019 року [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] і [PERSON] ) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) із такими вимогами: визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) [ADDRESS] , який складається з: літ. К-2 житловий будинок, літ. під К-2 підвал, літ. к-1 прибудова, літ. під к-1 підвал, літ. Л гараж, літ. М гараж - об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати [PERSON] співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію вказаного об`єкта незавершеного будівництва; визнати реальний розмір 1/2 частки у об`єкті незавершеного будівництва та виділити її в натурі; усунути позивачці [PERSON] та дітям перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1000 га, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2019р., після смерті батька [PERSON] , об`єктом незавершеного будівництва шляхом надання безперешкодного доступу та передачею дубліката ключів від спірного домоволодіння (а.с. 17 - 23). Зі змісту позову [PERSON] видно, що позивачка оспорює своє право на участь у будівництві житлового будинку (який не введений у експлуатацію) з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який складається з: літ. К-2 житловий будинок, літ. під К-2 підвал, літ. к-1 прибудова, літ. під к-1 підвал, літ. Л гараж, літ. М гараж, просить визнати його об`єктом спільної сумісної власності, визнати себе співзабудовником і визнати реальний розмір 1/2 частки будинку. У позові посилалася на те, що будинок побудований за спільні кошти подружжя на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка успадкована її колишнім чоловіком [PERSON] від батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019р. [PERSON] у справі № 201/10657/19 відкрито провадження, розгляд справи призначений у порядку загального позовного провадження (а.с. 24). Ухвалою судді від 17.09.2019р. за заявою [PERSON] забезпечено позов до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/10657/19 шляхом заборони будь-яким особам вчиняти певні дії щодо відчуження, дарування, передачу в оренду, передачу в заставу за договорами та розписками, якими користується та розпоряджається одноособово [PERSON] . В ухвалі роз`яснено, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом. Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки. Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (а.с. 25 - 26). Варто зазначити, що відповідач не оскаржував означену ухвалу в апеляційному порядку, відповідне рішення суду апеляційної інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутнє. А позивачкою до пояснень надана постанова Дніпровського апеляційного суду від 27.01.2021р., ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2020р. про призначення експертизи (а.с. 214 - 217). Судом також установлено, що [PERSON] звернувся до УДАБК з декларацією про готовність об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була зареєстрована 06.05.2020р. за № ДП 181201270783 (а.с. 84 - 85). Як видно з декларації, вона подана [PERSON] стосовно житлового будинку літ. «И-2», ганок літ. «и», гараж літ «Л», гараж літ. «К» за адресою: [ADDRESS] . Початок будівництва - 24.02.2014р., закінчення - 10.07.2014р., загальна площа 230,0 кв.м, поверховість 2+підвал, площа господарських споруд 58,8 кв.м, нове будівництво. Інформація про земельну ділянку - 0646,354 кв.м, кадастровий № 1210400000:03:026:0078, 1210100000:03:026:0077. Документ, що посвідчує право власності (користування) земельною ділянкою: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 46888703, виданий 16.05.2019р., видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Номер запису про право власності 6 31614131 від 16.05.2019 року. Договір дарування, земельної ділянки, реєстровий № 515, серія та номер: НН01305, виданий 24.05.2019, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Номер запису про право власності 6 31614131 від 16.05.2019 року 31705323 від 24.05.2019 року. Як вказував представник УДАБК, посадовими особами УДАБК перевірено повноту заповнення даних, зазначених в декларації, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію декларації, підстав для відмови в реєстрації декларації не було. Ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі 201/10657/19 про забезпечення позову до УДАБК не надходила. Судом встановлено, що 27.05.2020р. між [PERSON] і [PERSON] укладено договір визначення часток, посвідчений приватним Дніпровського МНО нотаріусом Анісімовим В.Е., за реєстровим № 646, яким визначено, що домоволодіння [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності. На підставі ст. 257 ЦК України сторони правочину домовилися про визначення часток вказаного об`єкту нерухомого майна. Опис об`єкта в цілому: літ. А1-1 - житлова прибудова; літ. а-1 - прибудова, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 36,8 кв,м.; під діт.А1-1-погріб; літ. а1-ганок, літ. И-2-житловай будинок; під літ, И-2-підвал, загальною площею 230,0 кв.м.. житловою площею 23,7 кв.м.; літ. и - ганок; літ. Б - літня кухня: літ. б-літня кухня; літ. В-сарай: літ. Г-гараж; літ. г - ганок, літ. Д - сарай тимчасовий; літ. Е- навіс; літ. Ж-вбиральня: літ. З - душ; літ. К - гараж; літ. Л- гараж; літ. М - бесідка; літ. Н-бесідка; №1-14-оторожи, споруди, І, ІІ - мостіння. За домовленістю сторін та згідно з розрахунком часток від 21.05.2020р., складеним інженером з інвентаризації нерухомого майна: [PERSON] належить частина домоволодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.12.2008р., за № 10-4127, зареєстрованого 21.01.2009р. року, КП «Дніпропетровське МБТІ», згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер дату 21619698, реєстраційний номер 21790948, у фактичному володінні перебуває: - літ. А-1-житловий будинок; - літ. А1-1 - житлова прибудова; - під літ. А1-1 - погріб; - літ. а - 1 - прибудова; - літ. а5 -ганок; - літ. Б-літня кухня: - літ. б - лінія кухня; - літ. В - сарай; - літ. Г- гараж; - літ. г-ганок: - літ. Д - сарай тимчасовий; - літ. Е-навіс; - літ. Ж - вбиральня; - літ. З - душ; - 1/2 частина споруда №7-9; - 1/3 частина мостіння ІІ; - споруди № 1-4,6,10, 12, 13; - мостіння І; що складає 23/100 частин домоволодіння, розташовані на земельній ділянці, яка має площу 0,0646 га та кадастровий номер: 1210100000:03:026:0078, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0004922002020, сформованим 20.05.2020р. Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра. [PERSON] належить частина домоволодіння, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації виданого УДАБК Дніпропетровської міської ради, 06.05.2020р. 06.05.2020р.за № ДП 181201270783, фактично у володінні перебуває: -літ. И-2 - житловий будинок; -під літ. И-2 - підвал; - літ. и - ганок; - літ. К - гараж; - літ. Л- гараж; - літ. М - бесідка; - літ. Н - бесідка; - 1/2 частина споруди 7, 9; - споруди 5, 8, 11, 14; - 2/3 частини мостіння ІІ; що складає 77/100 частин домоволодіння, розташовані на земельній ділянці, яка має площу 0,0354 га та кадастровий номер: 1210100000:03:026:0077, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НB-0004922232020, сформованим 20.05.2020р. Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра. В результаті визначення часток нерухомого майна [PERSON] , набуває право власності на 23/100 частин домоволодіння; [PERSON] , набуває право власності на 77/100 частин домоволодіння; Сторони у присутності, нотаріуса стверджують та гарантують один одному, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину (п. 5). У пункті 6 договору сторони гарантують, що вищевказане майно до моменту укладення цього договору нікому іншому не продане, не подароване, не передане як внесок до статутного фонду юридичних осіб, не заставлене, під забороною (арештом) відчуження і податковою заставою не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб як в межах так і за межами України немає. У пункті 10 договору сторонам роз`яснені нотаріусом вимоги ст.ст. 210, 182, 657 Цивільного кодексу України та ст. 60, 61 Сімейного кодексу Україні. 10.06.2020р. (тобто через два тижні) між [PERSON] і [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Анісімовим В.Е., за реєстровим № 522 (а.с. 56 - 57), відповідно до якого [PERSON] передав у дар [PERSON] 77/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , з відповідними господарськими прибудовами та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0354 га, кадастровий № 1210100000:03:026:0077. Ці 77/100 часток складаються з: - літ. И - 2 - житловий будинок; - під літ. И-2 - підвал загальною площею 230,0 кв.м, житловою площею 83,7 кв.м; - літ. и - ганок; - літ. К - гараж; - літ. Л- гараж; - літ. М - бесідка; - літ. Н - бесідка; - 1/2 частина споруди 7, 9; - споруди 5, 8, 11, 14; - 2/3 частини мостіння І; Відчужувана частина домоволодіння належить дарувальнику на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації виданого УДАБК Дніпропетровської міської ради 06.05.2020р.за № ДП 181201270783, договору про визначення часток, посвідченого 27.05.2020р. ПН Анісімовим В.Е. за реєстровим № 464, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2020р. У п. 5 договору дарувальник стверджує, що згадана частина домоволодіння, серед іншого, під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, права користування нею малолітніх та неповнолітніх, а також прав у третіх осіб як в мажах України, так і за межами - немає. Також у п. 6 договору дарувальник свідчить, що від обдаровуваної не приховані обставини, що мають істотне значення, зокрема, що частина домоволодіння під забороною (арештом) та у заставі, в податковій заставі - не перебуває. Факт відсутності заборони відчуження частини домоволодіння підтверджується витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстрі рухомого майна станом на 10.06.2020р. Щодо предмету договору відсутні судові спори, внаслідок дарування частини домоволодіння не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, обтяження, а також будь-які права у третіх осіб щодо предмету договору - відсутні. У п. 8 сторони підтвердили, що договорі не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, він не несе характеру фіктивності або удаваного та не є зловмисним. У п. 13 договору нотаріусом роз`ясненні сторонами вимоги ст.ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235 ЦК України (підстави визнання правочинів недійсними), ст.ст. 56, 65 СК України. Договір визначення часток від 27.05.2020р. і дарування часток від 10.06.2020р. учинено у період дії заборони у вигляді арешту, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2019р у справі № 201/10657/19. Вивчивши доводи відповідачів про те, що оспорювані правочини не зачіпають прав та інтересів позивачки, суд оцінює їх критично та вважає, що оспорювані правочини про визначення часток і дарування укладені всупереч принципу обов`язковості судових рішень, визначеного ст. 129-1 Конституції України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 цього ж Кодексу забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідачів права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо. Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17. Такий висновок підтриманий у постанові Верховного Суду від 22.04.2021р. у справі №454/3657/18 (провадження №61-569св21). Оспорювані правочини укладені 27.05.2020р. і 10.06.2020р., тобто у період дії ухвали. Надаючи оцінку діям відповідача [PERSON] при укладенні правочину визначення часток, суд вважає, що [PERSON] порушений принцип обов`язковості судових рішень та не приймає посилання відповідача, про те, що учиненим правочином визначення часток не порушені права позивачки на спірне домоволодіння за адресом: [ADDRESS] . Не заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2020р. у праві № 201/4513/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2021р., установлений факт того, що позивачка не має відношення до спірного домоволодіння, оскільки предметом спору у тій справі була земельна ділянка, позивачка оспорювала Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯНЗ № 303559 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.03.2016р. (а.с. 158 - 165). Натомість у справі № 201/10657/19 (у якій постановлена ухвала про забезпечення позову) предметом спору є будинок (не введений у експлуатацію) з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який складається з: літ. К-2 житловий будинок, літ. під К-2 підвал, літ. к-1 прибудова, літ. під к-1 підвал, літ. Л гараж, літ. М - гараж, загальною площею 229,1 кв.м. Позивачка просила визнати його об`єктом спільної сумісної власності, визнати себе співзабудовником і визнати реальний розмір 1/2 частки будинку. Ухвалою суду від 05.11.2020р. у справі № 201/10657/19 була призначена комісійна судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання про ринкову вартість незавершеного самочинного будівництва з усіма прибудовами та спорудами, розташованого на території городу по [ADDRESS] - згідно даних технічного паспорту від 20.12.2018р., виданого на ім`я [PERSON] - літ. К-2; літ. під. К-2; літ. К-1; літ. під. К-1; літ. Л, літ. М, та ринкова вартість 1/2 частини; про можливий виділ в натурі 1/2 частину вказаного незавершеного самочинного будівництва, про відповідність незавершеного самочинного будівництво з усіма прибудовами та спорудами, розташованого на території городу по [ADDRESS] даним державного акту від 11.06.2009р. на 0.100 га виданого на підставі рішення Дніпровської міської ради від 28.11.2008р. №262/39, та про яка частина земельної ділянки та незавершеного будівництва знаходиться на території комунальної власності. Як видно із договору визначення часток від 27.05.2020р. сторони [PERSON] і [PERSON] домовилися про визначення часток об`єкту нерухомого майна. Опис об`єкта в цілому: літ. А1-1 - житлова прибудова; літ. а-1- прибудова, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 36,8 кв,м.; під діт.А1-1-погріб; літ. а1-ганок, літ. И-2-житловай будинок; під літ, И-2-підвал, загальною площею 230,0 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м.; літ. и- ганок; літ. Б- літня кухня: літ. б-літня кухня; літ. В-сарай: літ. Г-гараж; літ. г- ганок, літ. Д-сарай тимчасовий; літ, Е- навіс; літ. Ж-вбиральня: літ. 3-душ; літ. К - гараж; літ. Л- гараж; літ. М - бесідка; літ. Н-бесідка; №1-14-оторожи, споруди, І, ІІ - мостіння. За договором об`єкт поділено таким чином, що [PERSON] відійшло 23/100 часток домоволодіння. Як вказано у договорі, [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2008р., у фактичному володінні перебуває: літ. А-1-житловий будинок; літ. А1-1 - житлова прибудова; під літ. А1-1 -погріб; літ. а-1 - прибудова; літ а5 -ганок; літ. Б-літня кухня; літ. б-лінія кухня; літ. В-сарай; літ. Г- гараж; літ. г-ганок; літ. Д - сарай тимчасовий; літ. Е-навіс; літ. Ж - вбиральня; літ. З - душ; 1/2 частина споруда №7-9; 1/3 частина мостіння ІІ; споруди № 1-4,6,10, 12, 13; мостіння І (розташоване на земельній ділянці, яка має площу 0,0646га, кадастровий номер: 1210100000:03:026:0078). [PERSON] відійшло 77/100 часток домоволодіння. Як вказано у договорі, останньому належить частина домоволодіння на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.05.2020р. за № ДП 181201270783, фактично у володінні перебуває: літ. И-2 - житловий будинок; під літ. И-2 - підвал; літ. и - ганок; літ. К - гараж; літ. Л- гараж; літ. М - бесідка; літ. Н - бесідка; 1/2 частина споруди 7, 9; споруди 5, 8, 11, 14; 2/3 частини мостіння ІІ (на земельній ділянці, яка має площу 0,0354 га та кадастровий номер: 1210100000:03:026:0077). Опис об`єкта, про якій йдеться у договорі не співпадає за літерами і за площами того об`єкта, який є спірним у справі № 201/10657/19, адже на замовлення позивачки був виготовлений окремий технічний паспорт на спірну частину домоволодіння (незавершеного будівництва), що й призвело до таких суперечностей. Однак, у будь-якому разі, виходячи із загальної площі будинку, який підлягав поділу за правочином - 65,6 кв.м та 230,0 кв.м, даний договір зачіпає спірні інтереси позивачки, яка пред`явила позов про поділ домоволодіння, загальною площею 229,1 кв.м. у справі № 201/10657/19. При цьому, суд звертає увагу, що в оспорюваному договорі (поділу часток) у пункті 6, сторони гарантували, що вищевказане майно до моменту укладення цього договору нікому іншому не продане, не подароване, не передане як внесок до статутного фонду юридичних осіб, не заставлене, під забороною (арештом) відчуження і податковою заставою не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб як в межах так і за межами України немає. У пункті 10 договору сторонам роз`яснені нотаріусом вимоги ст.ст. 210, 182, 657 Цивільного кодексу України та ст. 60, 61 Сімейного кодексу Україні. Водночас, судом із наданих позивачкою доказів видно, що 23.09.2019р. [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про ознайомлення із матеріалами цивільної справи № 201/10657/19 (а.с. 209). 01.10.2019р. [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із клопотання про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 210-211). За даними системи документообігу суду «Д-3» судом також встановлено, що цивільна справа № 201/10657/19 на момент розгляду цього спору передана в експертну установу (14.05.2021р.). При цьому, відповідач [PERSON] неодноразово знайомився із матеріалами справи до укладення оспорюваних правочинів (подавав заяви 23.09.2019р., 11.03.2020р.). звертався із клопотаннями про відкладення розгляду справи (26.11.2019р., 21.01.2020р., 03.06.2020р.) (а.с. 231, 232), що вказує на те, що відповідачеві [PERSON] достеменно було відомо про наявність у матеріалах справи ухвали про забезпечення позову від 17.09.2020р. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві вказує, що рішенням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур у сфері державної реєстрації Дніпровської місткої ради від 08.10.2019р. у реєстрації вказаної ухвали було відмовлено та інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження була внесена лише 19.06.2020р., до цього жодних дій не вчинялось. При цьому відповідачем [PERSON] долучена копія листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 08.10.2019р. за № 2.1-19/1631, адресована судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщеву С.С. у справі № 201/10657/19, яка надійшла до суду 22.10.2019р. (тобто до укладення оспорюваних правочинів), яким повідомлено, що внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбувається виключно шляхом безпосереднього звернення заявника до суб`єктів державної реєстрації (а.с. 173 - 174). Отже, копія ухвали про забезпечення позову від 17.09.2019р. була направлена судом на виконання до державного реєстру, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак листом Департаменту від 08.10.2019р. повідомлено про неможливість її внесення до реєстру, про що [PERSON] був обізнаний ще до укладення оспорюваних правочинів. Відповідачами, до речі, не спростовується у позові те, що вони не були обізнані про наявність ухвали про забезпечення позову, вони лише посилаються на те, що така ухвала на момент укладення правочинів відсутня була у реєстрі і з`явилася лише 19.06.2020р. (тобто після їх укладення). Однак, знову ж таки, статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. В ухвалі про забезпечення позову судом роз`яснено, що вона виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом. Таким чином, умова, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідачі мали право вільно розпоряджатись нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати відповідачам було відомо. Щодо укладеного 10.06.2020р. (через два тижні) між [PERSON] і [PERSON] договору дарування, відповідно до якого [PERSON] передав у дар [PERSON] 77/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , загальна площа становить 230,0 кв.м). У договорі дарування вказано, що відчужувана частина домоволодіння належить дарувальнику на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації виданого УДАБК Дніпропетровської міської ради 06.05.2020р.за № ДП 181201270783, договору про визначення часток від 27.05.2020р. Суд вважає, що даний договір дарування прямо зачіпає спірні інтереси позивачки, яка пред`явила позов про поділ домоволодіння, загальною площею 229,1 кв.м. у справі № 201/10657/19, адже, як було встановлено вище, виходячи із загальної площі спірного оволодіння (в цілому) у подарованій [PERSON] частці знаходиться вагома частина домоволодіння, право на яку оспорює позивачка. У п. 5 договору дарувальник (відповідач [PERSON] ) стверджує, що згадана частина домоволодіння, серед іншого, під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, права користування нею малолітніх та неповнолітніх, а також прав у третіх осіб як в мажах України, так і за межами - немає. Також у п. 6 договору дарувальник свідчить, що від обдаровуваної не приховані обставини, що мають істотне значення, зокрема, що частина домоволодіння під забороною (арештом) та у заставі, в податковій заставі - не перебуває. Дарувальний стверджує, що дарування частини домоволодіння не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, обтяження, а також будь-які права у третіх осіб щодо предмету договору - відсутні. У п.8 сторони підтвердили, що договорі не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, він не несе характеру фіктивності або удаваного та не є зловмисним. Разом із тим, вищевказане не відповідає дійсності, адже правочин дарування укладений у момент дії заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо дарування майна. Звичайно, за наявності відповідного запису про заборону у державному реєстрі заборон, [PERSON] і [PERSON] не змогли б укласти договір дарування. Суд не може залишити поза увагою той факт, що [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] є близькими родичами, що може ставити під сумнів добросовісність відповідачів. Проміжок часу між двома оспорюваним правочинами вказує на те, що дії відповідачів були об`єднані єдиною ціллю - відчуження оспорюваного позивачкою об`єкту всіма легітимними засобами. На користь цього свідчить зокрема і та обставина, що 24.06.2019р. [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - [PERSON] ) про визнання права власності. У зв`язку із неявкою позивача [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2020р. у справі № 201/7212/19 позов залишено без розгляду (а.с. 27 - 32). Як видно зі змісту позову [PERSON] , предметом спору також був житловий будинок літ. «И» загальною площею 229,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч. 2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. У розумінні статті 215 ЦК України позивачка [PERSON] може вважатися заінтересованою особою, яке має право оспорювати договір визначення часток і договір дарування, хоча позивачки не є стороною цих договорів, однак за цими договорами відповідачі [PERSON] і [PERSON] фактично здійснили відчуження спірного домоволодіння в порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення іншого позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Тому позивачки має власний інтерес вимагати визнання недійсним договорів з метою забезпечення для неї можливості в подальшому реально і без перешкод виконати рішення суду в іншій справі, за її позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На момент укладання договору дарування від 10.06.2020р. між [PERSON] і [PERSON] дійсно у реєстрі заборон відсутня була ухвала про забезпечення позову. Відповідачами не спростовується у позові те, що вони не були обізнані про наявність ухвали про забезпечення позову, а лише посилаються на те, що така ухвала на момент укладення правочинів відсутня була у реєстрі і з`явилася лише 19.06.2020р. (тобто після їх укладення). Однак із установлених судом обставин видно, що на момент укладання обох оспорюваних договорів [PERSON] був обізнаний про наявність цієї ухвали. А проміжок часу у два тижні між обома договорами, ускладненими між близькими родичами, реєстрація [PERSON] декларації про готовність об`єкта до експлуатації загальною площею 230,0 кв.м 06.05.2020р. (тобто за 20 днів до укладення договору визначення часток - 27.05.2020р.), укладення цього договору також між близькими родичами вказують на обізнаність учасників правочинів на наявність арешту оспорюваного позивачкою майна та свідчать про намагання уникнути від можливого поділу майна на користь позивачки [PERSON] , що, у свою чергу, засвідчує про порушення принципу обов`язковості судових рішень, на який з огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що договір про визначення часток від 27.05.2020р., укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір дарування від 10.06.2020р., укладений між останнім та [PERSON] підлягають визнанню недійними в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Позовні вимоги про визнання недійсними правочинів є вимогами немайнового характеру, оскільки спрямовані на захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Позивачка при подання позову сплатила судовий збір двома квитанціями від 31.08.2021р. в сумі 1500,00 грн. (а.с. 1) та від 01.09.2021р. - в сумі 1225,00 грн. (а.с. 44), а всього в сумі 2725,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволений повністю, судові витрати зі сплати судового збору позивачкою в сумі 1816,00 грн. (по 908,00 грн. - судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідачів по 605,33 грн. - із кожного. В ухвалі суду про закриття провадження від 22.06.2022р. позивачці було зазначено, що питання про повернення судового збору в сумі 908,00 грн. за вимоги про визнання недійсною декларації можуть бути вирішені окремою ухвалою суду на підставі клопотання у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved