Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2021 року [PERSON] продав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.8 вказаного договору, [PERSON] зобов`язується зняти з реєстрації місця проживання членів своєї сім`ї. Донька позивача - [PERSON] , зареєстрована у вказаній квартирі, проте не проживає в ній з 2018 року; адреса фактичного місця проживання останньої позивачу не відома. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився; представник позивача - адвокат Джирма А.В. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду від відповідача з електронної адреси « [INFO] » надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача до якої додано та копію паспорта громадянки рф [PERSON] ; в якій остання не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. В своїй заяві [PERSON] зазначає, що постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі 3639, [PERSON] , продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до п.1.8 договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі 3639, продавець зобов`язується зняти з реєстрації місця проживання членів своєї сім`ї. Згідно листа №20666-01-10 від 16 вересня 2021 року Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, станом на 16 вересня 2021 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Маслівською сільською радою Шполянського району Черкаської області 10 січня 1996 року, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Згідно Акту опитування сусідів №1243 від 29 вересня 2021 року, затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону сектор КСН «Перемога», [PERSON] з 2018 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає, особисті речі останньої в квартирі відсутні; позивачем не створюються перешкоди відповідачу в користуванні вказаною квартирою. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2018 року, відповідач добровільно вибула з квартири і постійно проживає в російській федерації, що підтверджується актом опитування сусідів від 29 вересня 2021 року та заявою відповідача від 13 червня 2022 року, в якій остання зазначає, що вона постійно проживає та зареєстрована в російській федерації за адресою: [ADDRESS] . Доказів, що відповідач після звернення позивача до суду з вказаним позовом знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять і сторонами суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів проживання останньої в квартирі за адресою: [ADDRESS] та вчинення їй перешкод в проживанні за зареєстрованим місцем проживання. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У справі «Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina» (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009 року) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Реєстрація відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] , порушує право нового власника вказаної квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном та виконання останнім належним чином умов договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі 3639, Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач в своїй позовній заяві просить судові витрати залишити за ним, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392, 405 ЦК України, згідно ст.ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР та

Outcome: approved