Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~надміру виплачених\~коштів,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що з\~20.05.2015\~року відповідач\~була зареєстрована\~в Управлінні\~соціального захисту\~населення (Правобережне) Департаменту соціальної\~політики Вінницької\~міської ради як внутрішньо переміщена особа. Протягом 2015-2018 року [PERSON] отримувала допомогу, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ №505 від 01.10.2014 року, строком на шість місяців, після чого повторно зверталась із заявою. Так, вчергове 03.12.2018 року відповідач звернулася із завою до управління за призначенням допомоги. В заяві в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення» вказала - НІ. Під час перевірки було виявленно, що у власності чоловіка відповідача [PERSON] є житлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, від [PERSON] не надходило жодної інформації про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Внаслідок цього, 14.12.2018 року останній було відмовлено в призначенні допомоги. З огляду на викладене, з листопада 2017 року по листопад 2018 року виникла переплата в розмірі 11805,17 грн., тому позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому чслі на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року сумі 11805,17 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також представником позивача було надано суду письмові пояснення, відповідно до яких листом №08-00-019-4989 від 30.01.2019 року відповідача було повідомлено про виникнення переплати. Станом на 30.10.2021 року [PERSON] добровільно кошти не повернула. Тому, у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. 10.11.2021 року позивачем подано позовну заяву про стягнення надміру виплачених коштів грошової допомоги. Враховуючи постанову ВПВС від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц просила заяву відповідача про застосування строків позовної давності залишити без задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що кошти вона отримувала, проте повернути їх не має змоги через їх відсутність. Вона не приховувала те, що має квартиру в Донецькій області. Разом з тим, нею було подано суду заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що на момент пред`явлення позову в листопаді 2021 року з часу як позивач дізнався про те, що відповідачу нібито надміру сплачені відповідні кошти, пройшло більше трьох років. Тому просила застосувати строки позовної давності у справі №127/30534/21 та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд,\~заслухавши пояснення\~сторін,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~дійшов висновку\~про те,\~що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , 20.08.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). Судом встановлено,\~що рішенням\~Управління соціального\~захисту населення\~(Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 12.12.2017 року [PERSON] було продовжено виплату призначеної допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 884,00 грн. Допомогу призначено на термін з 29.11.2017 року по 28.05.2018 року (а.с. 9, 12). Аналогічне рішення було прийняте і 12.06.2018 року про призначення допомоги на термін з 29.05.2018 року по 28.11.2018 року в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 10, 13). Вподальшому, 03.12.2018 року [PERSON] знову звернулася із заявою до управління за призначенням допомоги та в заяві в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого із членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» вказала НІ (а.с. 11). Проте,\~рішенням Управління\~соціального захисту\~населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 14.12.2018 року було відмовлено в призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам [PERSON] з 03.12.2018 року, оскільки у власності її чоловіка - [PERSON] є житлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке не відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджений розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085 (а.с. 14). Факт володіння вказаним вище житловим приміщенням підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2018 року (а.с. 15). З врахуванням\~викладеного,\~судом встановлено,\~що від\~ [PERSON] \~не надходило\~жодної інформації\~про зміну\~ обставин,\~які впливають\~на призначення\~грошової допомоги,\~відповідно до\~п.\~11\~Порядку,\~в зв`язку\~з чим,\~їй було\~надміру виплачено\~кошти у\~вигляді допомоги\~переміщеним особам\~на проживання\~за період\~з листопада\~2017\~року по\~листопад 2018\~року у розмірі на загальну суму 11805,17 грн. (а.с. 16). Департаментом соціальної\~політики Вінницької\~міської ради\~листом від 30.01.2019\~року запропоновано відповідачу повернути надміру виплачені кошти (а.с. 17), який остання отримала 21.03.2019 року. В\~зв`язку з надходженням заяви від відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, суд вирішує питання про доцільність застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Згідно зі ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Також, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). В своїй заяві відповідач зазначає, що з позовною заявою Департамент соціальної політики Вінницької міської ради звернувся в суд в листопад 2021 року, в якій зазначила, що з часу як позивач дізнався про те, що відповідачу нібито надміру сплачені відповідні кошти, пройшло більше трьох років. Отже, позивачем без поважних причин пропущено строк на звернення до суду з ци позовом. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З метою перевірки майна у власності заявника - [PERSON] для визначення права отримання допомоги переміщеним особам, працівником Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Гусаренко І.О. було 10.12.2018 року сформовано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №148713445. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що чоловік відповідача [PERSON] з 17.07.2013 року є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 15). Проаналізувавши вказане вище, суд дійшов до висновку, що позивачу стало відомо про порушення його права - 10.12.2018 року дата формування довідки, тому саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності. За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу (ст. 260 ЦК України). Тобто, початок перебігу строку слід почати рахувати з наступного дня після відповідної календарної дати з 11.12.2018 року. В своїй заяві про застосування строків позовної давності [PERSON] посилається на те, що предметом позову є стягнення надміру виплаченої грошової адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року, тому на момент пред`явлення позову пройшло більше трьох років. Проте, суд не приймає до уваги посилання відповідача, оскільки воно суперечить положенням ст.ст. 253, 260, 261 ЦК України. Позивачем не правильно трактується початок перебігу позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску строку позивачем позовної давності, оскільки до початку перевірки майна відповідача, позивачу не було відомо про порушення його прав. Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови у позові на цій основі. Відповідно до п.п. 4, 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365, соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Орган, що здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.\~ Згідно п.п. 2, 5 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної\~операції,\~тимчасової окупації\~або заходів\~із забезпечення\~національної безпеки\~і оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії Російської\~Федерації та\~взяті на\~облік у\~структурних підрозділах\~з питань\~соціального захисту\~населення районних,\~районних у\~м.\~Києві держадміністрацій,\~виконавчих органах\~з питань\~соціального захисту\~населення міських,\~районних у\~містах (у\~разі утворення)\~рад (далі\~-\~уповноважені органи),\~з дня\~звернення за\~її призначенням\~по місяць\~зняття з\~такого обліку\~включно,\~але не\~більше ніж\~на шість\~місяців.\~У заяві\~зазначаються відомості\~про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, інформацію про наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Суд звертає увагу, що в заявах відповідача для призначення щомісячної адресної допомоги від 29.11.2017 року, від 29.05.2018 року, від 03.12.2018 року в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована тери торія України..» вказано «НІ». Відповідно до\~п.\~6\~вказаного вище\~Порядку,\~грошова допомога\~не призначається у разі,\~коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання (п. 10 Порядку). Згідно п. 11 Порядку, суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються уповноваженим представником сім`ї самостійно. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За змістом зазначеної норми, допомога, в даному випадку допомога переміщеним особам на проживання, не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином,\~повернення надмірно\~виплаченої суми щомісячної адресної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже,\~відповідач знала\~про обставини,\~що можуть\~вплинути на\~отримання щомісячної\~адресної допомоги переміщеним особам та не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку. Отже, кошти в розмірі 11805,17 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем позивачу, як набуті без достатньої правової підстави. Департаментом соціальної\~політики Вінницької\~міської ради\~листом від 30.01.2019\~року запропоновано відповідачу повернути надміру виплачені кошти (а.с. 17), який остання отримала 21.03.2019 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.(а.с. 6), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved