Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

23.04.2020 р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося ТОВ «Лан-Агро», в інтересах якого діє адвокат Мельник Ю.М., із вказаним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О.В., яке датоване 18.01.2019 р. з індексним номером 45117292, в частині державної реєстрації прав припинення права оренди земельної ділянки, площею 1,7044 га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, за ТОВ «Лан-Агро»; 2) визнати недійсним укладений 02.07.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак» договір оренди землі, площею 1,7044 га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, який був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області в ід 11.07.2019 р., індексний номер 47721275; 3) визнати укладеною додаткову угоду від 14.05.2019 р. до договору № 207 оренди земельної ділянки від 07.07.2011 р., між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки, площею 1,7044 га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, на відповідних умовах; 4) стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування цих вимог зазначив, що 07.07.2011 р. між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON] був укладений договір оренди землі, площею 1,7044 га., яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686300:06:000:0190, строком на 5 років, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012 р. за № 052168634005965, а отже вказаний договір діяв до 26.11.2017 р. Однак по закінченню цього строку дії договору, на адресу ТОВ «Лан-Агро» протягом одного місяця, від [PERSON] не надходило жодного листа-повідомлення із запереченням у поновленні договору оренди, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, здійснюючи її обробіток та виплачуючи орендну плату, яку отримує особисто відповідач. Вищевказане свідчить, що відбулась пролонгація Договору від 07.07.2011 р. на той самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені. На виконання вимог ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», 18.06.2019 р. ТОВ «Лан-Агро» направило [PERSON] лист-повідомлення про укладення додаткової угоди до Договору № 207 оренди земельної ділянки від 07.07.2011 р. із проектом додаткової угоди. Однак, з дня отримання цих документів, [PERSON] свідомо та протиправно зволікає в укладенні додаткової угоди, натомість 02.07.2019р. ним укладено договір оренди спірної земельної ділянки із ТОВ «Агро Трак», чим порушено право ТОВ «Лан-Агро», зокрема останній договір порушує гарантований державою порядок поновлення договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро»; позбавляє право позивача, яким дотримано механізм поновлення договору оренди землі, реалізувати можливість його поновлення на новий строк та на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди; обмежує право ТОВ «Лан-Агро» користуватися земельною ділянкою [PERSON] самостійно. Виходячи з цього, наявні правові підстави для визнання цього правочину недійсним. Крім цього, позивачу стало відомо, що за відсутності на те правових підстав, державним реєстратором Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О.В. прийнято рішення від 18.01.2019 р. про державну реєстрацію припинення права оренди земельної ділянки, однак ТОВ «Лан-Агро» в особі своїх представників із заявами з цього приводу не зверталось. Оскаржуване рішення державного реєстратора, суперечить умовам ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки припинено право оренди землі за ТОВ «Лан-Агро» на підставі документа (лист-повідомлення [PERSON] щодо відмови в пролонгації договору оренди від 07.07. 2011 р.), який направлений орендарю із порушенням строків, встановлених законом, а тому підлягає скасуванню. Оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного та невизнаного права позивача в силу імперативності ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», якою встановлено обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, ТОВ «Лан-Агро» посилаючись на правомірні дії [PERSON] , просить визнати укладеною додаткову угоду від 14.05.2019 р. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2020 р. задоволено заяву ТОВ «Лан-Агро» про забезпечення позову. Вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,7044 га, із кадастровим номером земельної ділянки 0521686300:06:000:0190, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКП за ДРФО [NUMBER] , жителю [ADDRESS] ), згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН 022515, який видано 01.09.2004 року Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області. Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.06.2020 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Герасимчука Олега Олександровича задоволено, ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2020 року скасовано. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 р. відкрито провадження у справі\~ за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 р. задоволено клопотання представника ТОВ «Лан-Агро» адвоката Мельника Ю.М. про витребування документів. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Герасимчука О.О. звернувся до суду із відзивом на позов (зареєстрованим 10.06.2020 р. за вх. № 4906/20), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що\~ ТОВ «Лан-Агро» не дотрималось законодавчо визначених умов для поновлення договору оренди землі, власник земельної ділянки ( [PERSON] ) висловив своє рішення щодо небажання продовжувати орендні відносини із ТОВ «Лан-Агро» шляхом надсилання на адресу позивача листа-повідомлення, який було отримано останнім 28.12.2018 року, умови додаткової угоди від 05.04.2019 року запропоновані позивачем є гіршими для орендодавця у порівнянні із умовами договору з ТОВ «Агро Трак», [PERSON] не отримував повідомлення про укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 07.07.2011 року, ТОВ «Лан-Агро» неналежно виконував умови договору оренди земельної ділянки від 07.07.2011 року, а тому за таких обставин у позивача припинилось переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк. Крім того, адвокат Герасимчук О.О. заявив клопотання (зареєстроване 10.06.2020 р. за вх. № 4905/20) про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач ТОВ «Агро Трак» в особі представника адвоката Піпка А.М. звернулось до суду, через систему «Електронний суд», із відзивом на позов (зареєстрованим 23.06.2020 р. за вх. № 5321/20), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію наступним: у державного реєстратора були відсутні передбачені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» підстави для відмови в державній реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, оскільки за договором оренди спірної земельної ділянки, укладеного 07.07.2011 р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», право оренди за останнім припинилось за закінченням строку, на який його було укладено. В свою чергу [PERSON] письмово повідомив\~ ТОВ «Лан-Агро» щодо відмови в пролонгації договору, останній не надав жодного заперечення щодо цього. Відтак, при укладенні 02.07.2019 р. договору оренди між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак» не було порушено право попереднього орендаря на пролонгацію договору оренди від 02.07.2019 р., оскільки орендодавець листом повідомив ТОВ «Лан-Агро» про небажання продовжувати дію договору від 02.07.2019 р. Таким чином, власник землі діяв правомірно, укладаючи 02.07.2019 р. договір з ТОВ «Агро Трак». З урахуванням вказаних обставин, підстав для визнання укладеною додаткової угоди, не має. Крім того, адвокат Піпко А.М. заявив клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Позивач ТОВ «Лан Агро» в особі представника - адвоката Мельника Ю.М. звернулось до суду із відповіддю на відзив (зареєстрованою 09.07.2020 р. за вх. № 6005/20) представника відповідача [PERSON] - адвоката Герасимчука О.О. 06.04.2021 р. представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій доповнив позовні вимоги вимогами наступного змісту: скасувати рішення державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни, яке датоване 11.07.2019 роком з індексним номером 47721275 про державну реєстрацію прав, а саме права оренди земельної ділянки площею 1,7044 га із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за ТОВ «Агро Трак» на підставі укладеного 02.07.2019 року договору оренди землі із [PERSON] ; припинити право оренди\~ ТОВ «Агро Трак» щодо земельної ділянки із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, площею 1,7044 га - цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що виникло на підставі договору оренди землі б/н від 02.07.2019 року, який укладено між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак». Ухвалою суду від 15.06.2021 року поновлено процесуальний строк на подання клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Клопотання представника відповідача\~ [PERSON] - адвоката Герасимчука О.О. про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Постановлено: перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Трак», Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання договору оренди землі недійсним, визнання укладеною додаткову угоду, за правилами загального позовного провадження. Продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання. Відповідач ТОВ «Агро Трак» в особі представника адвоката Піпка А.М. звернувся до суду із відзивом на заяву про збільшення позовних вимог (зареєстрованим 07.07.2021 р. за вх.№ 6721/21), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що\~ позивач не довів наявність порушення його права, необхідність застосування обраного ним способу захисту права. Ухвалою суду від 09.07.2021 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроТрак», Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання договору оренди землі недійсним, визнання укладеною додаткову угоду та припинення права оренди, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача ТОВ «Лан-Агро» - адвокат Мельник Ю.М. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву за вх. №ЕП-1313/22 від 23.06.2022 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Герасимчук О.О., в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, в поданих в процесі розгляду справи письмових заявах просили розглянути справу у їх відсутності, на підставі доказів наявних в матеріалах справи, у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Представник відповідача ТОВ «Агро Трак» адвокат Піпко А.М., в судове засідання не з`явився, надав суду заяву за вх. № 3979/22 від 16.06.2022 року про розгляд справи за його відсутності, в задоволені позову відмовити та стягнути з ТОВ «Лан-Агро» на користь ТОВ «Агро Трак» понесені судові витрати згідно поданої заяви і з врахуванням того, що гонорар вже сплачено згідно платіжного доручення від 10.06.2022 року. Відповідач державний реєстратор Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7044 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського товариства, кадастровий номер 0521686300:06:000:0190. 07.07.2011 р. між позивачем ТОВ «Лан-Агро» та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки № 207, відповідно до умов якого [PERSON] надав, а ТОВ «Лан-Агро» прийняло в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років (п.8 Договору). Даний договір оренди землі зареєстрований у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012 р. за № 052168634005965. Відповідно до п. 43 вказаного Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р., він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди землі від 07.07.2011 р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Частиною 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статей 18 і 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 16.03.2010 р. набрав чинності Закон України від 11.02.2010 р. № 1878- VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону України «Про оренду землі» виключені, а стаття 6 доповнена частиною п`ятою, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Отже, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-872цс17, а також постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №702/764/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №704/1413/16-ц. По справі встановлено, що договір оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р. було зареєстровано у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області - 26.11.2012 р. за № 052168634005965. У матеріалах справи відсутні відомості щодо розірвання, чи припинення дії договору оренди землі, укладеного 07.07.2011 р. між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON] . З огляду на викладене строк дії договору оренди земельної ділянки № 207, укладеного 07.07.2011 р. між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON] , розпочався з моменту його державної реєстрації, тобто - з 26.11.2012 р., та є чинним протягом 5 років з дня його державної реєстрації, тобто - до 26.11.2017 р., що було погоджено сторонами під час укладення цього договору (п.8 та п.43 Договору). Відповідно до змісту п.8 Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р., після закінчення строку договору Орендар, за інших рівних умов, має переважне право поновлення його на новий строк. У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 3 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою-другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до частини першої статті 78 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) право власності на\~ землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 90 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків (стаття 152 ЗК України). Частиною першою статті 153 ЗК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частини друга та третя статті 33 Закону України «Про оренду землі»). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини вісім та дев`ять статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина перша статті 34 Закону України «Про оренду землі»). Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду містяться у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року (провадження № 6-219цс14 та № 6-10цс15) та від 18 березня 2015 року (провадження № 6-3цс15 і № 6-4цс15). Такий висновок відповідає вимогам абзаців 6-8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», зі змісту яких вбачається, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, то необхідно у випадку поновлення договору оренди землі в обов`язковому порядку укласти протягом місяця додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Тобто, за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладення сторонами додаткової угоди. Судом встановлено, що ТОВ «Лан-Агро» ці вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі» не дотримало, зокрема за 30 днів до закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р., орендар письмово не повідомляв орендодавця про намір продовжити його дію, крім того враховуючи, що строк дії вказаного договору оренди закінчився 26.11.2017 р., ТОВ «Лан-Агро» пропустило місячний строк звернення до орендодавця за підписанням додаткової угоди, а звернулося з такою пропозицією до [PERSON] лише 18.06.2019 р. Виходячи із встановлених судом обставин у справі та вимог закону, позовна вимога про визнання укладеною додаткову угоду від 14.05.2019 р. до Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки площею\~ 1,7044 га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, на відповідних умовах, не підлягає до задоволення. В межах заявлених позовних вимог встановлено, що після закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р., [PERSON] уклав 02.07.2019 р. договір оренди належної їй земельної ділянки площею 1,7044 га. із кадастровим номером 0521686300:06:000:0190, розташованої на території Пиківської сільради Калинівського району Вінницької області, із ТОВ «Агро Трак», який був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області від 11.07.2019р., індексний номер 47721275. Відповідно до положень статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом достеменно встановлено, що ТОВ «Лан-Агро» втратило право на продовження (поновлення) Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р. на новий строк, а тому його право зазначеним договором не порушені, оскільки спірна земельна ділянка передавалась у користування ТОВ «Агро Трак» вже після закінчення дії Договору оренди земельної ділянки № 207 від 07.07.2011 р., а відтак підстав для визнання його недійсним суд не вбачає. З урахуванням викладеного, не підлягає до задоволення і вимога про скасування рішення державного реєстратора в частині реєстрації припинення права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Лан-Агро». Крім того, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частини 2 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19). Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підсумовуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Агро», в інтересах якого діє адвокат Мельник Юрій Миколайович, до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Трак» та державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання договору оренди землі недійсним, визнання додаткової угоди укладеною, необхідно залишити без задоволення. Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобов`язаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачів. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Як убачається із матеріалів справи, відповідач ТОВ «Агро Трак» заявив до стягнення з позивача ТОВ «Лан Агро» 9450,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування цих вимог, представник ТОВ «Агро Трак»-адвокат Піпко А.М. надав копію договору №6 про надання правової допомоги від 12.05.2020, укладеної між адвокатським бюро «Піпко і Партнери» в особі керуючого адвоката Піпко А.М. і ТОВ «Агро Трак» в особі директора Подольської В.В.; копію акта №1 приймання передачі наданих послуг від 31.12.2021; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги), копію платіжного доручення № 28 від 10.06.2022 року про сплату гонорару в сумі 9450,40 грн. Згідно п.3.1. договору №6 про надання правової допомоги від 12.05.2020 р., укладеної між адвокатським бюро «Піпко і Партнери» в особі керуючого адвоката Піпко А.М. і ТОВ «Агро Трак» в особі директора Подольської В.В. клієнт сплачує Адвокатському бюро за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожитковою мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом на підставі рахунку або за фактом надання послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг і рахунку. У разі бажання Клієнта заявити до відшкодування витрати на правову допомогу гонорар сплачується Клієнтом Адвокатському бюро на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів) або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі. Сплачена Клієнтом Адвокатську бюро вищевказана сума відповідає і складає розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката відповідно до обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Адвокатське бюро складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження того, що Адвокатське бюро належним чином надало Клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг. Дата складання акту приймання-передачі наданих послуг в цілому в порядку, передбаченому цим договором є датою закінчення дії договору, а щодо зобов`язань по завершенню розрахунків сторін договір діє до повного його виконання (п.4.3 зазначеного Договору). Згідно акта №1 приймання передачі наданих послуг від 31.12.2021 р. гонорар за надання правової (правничої) допомоги за Договором протягом 11 годин складає 9450,40 грн. Здійсненні при наданні правничої допомоги витрати, необхідні для розгляду справи, покриті за рахунок гонорару та окремо клієнтом не сплачувались. Так, за змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований факт надання адвокатом Піпко А.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.12.2012 №789) професійної правничої допомоги у цій справі, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Лан Агро» на користь ТОВ «Агро Трак» витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі 9450,40 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved