Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Морозова О.С. звернулася до суду 15.03.2022 року з позовом, в якому просить суд стягнути на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» з [PERSON] , як власника житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, за період з 01.10.2013 по 30.11.2021, у розмірі 22311,96 грн., втрат від інфляції у розмірі 10648,57 грн., 3% річних у розмірі 2838,54 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 7,01 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 по 30.11.2021 утворилась заборгованість в розмірі 22311,96 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 10648,57 грн., 3% річних 2838,54 грн. та плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року 7,01 грн. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, скористалася своїм правом та направила до суду 24.05.2022 відзив на позовну заяву. До відзиву відповідачка надала копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого вона змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] ». В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог, у відзиві на позов вказала, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулась до суду 11.02.2022 про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати послуги з постачання теплової енергії, за період з 01.10.2013 по 31.12.2021. Просить суд застосувати строки позовної давності до пред`явленої суми заборгованості та виключаючи період з 01.10.2013 по 31.12.2018 на суму 30636,44 грн. Оскільки позивачем суду не надано доказів повноважності причини пропуску строку позовної давності, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову за межами строку позовної давності за період з 01.11.2013 по 31.12.2018 на суму 30636,44 грн. Разом з тим, відповідачка вказала, що в період дії карантину заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) за несвоєчасне здійснення платежів, а саме за період з 01.03.20 по 31.12.2021. Також, звертає увагу, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] тільки з 23.03.2018 року і по теперішній час. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Правилами ч. 1ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у АТ «Криворізька теплоцентраль», на вказану квартиру відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Власником квартири є [PERSON] Згідно інформації нарахування по рокам та детальної виписки з особового рахунку, заборгованість відповідача перед АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 01.10.2013 року по 30.11.2021 року становить 22311,96 грн. сума основного боргу, 10648,57 грн. - інфляційні втрати, 2838,54 грн. - 3% річних та плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року становить 7,01 грн.(а.с. 10,11,12,13). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] » (а.с.25). Як вбачається з копії свідоцтва №1416 від 20.07.2018 року про право власності на житло, відповідно до якого, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] Ѕ частина та [PERSON] Ѕ частини (а.с.28). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 1610774012110, номер запису 27272257, Ѕ частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] (а.с.30-31). Право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 396, спадкоємцем в зазначеному заповіті майна [PERSON] , є [PERSON] (а.с.32). Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до вимог ст.ст.11,526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Аналогічні положення передбачаласт.19Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(в попередній редакції закону). Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ч. 6 ст. 19Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,68,162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Таким чином, відповідач є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником та виробником теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Щодо кдопотання відповідача про застосування строків позовної давності то воно не підлягає задоволенню за таких підстав. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність(зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Дата звернення АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду з пзовною заявою є 15.03.2022, відповідач у відзиві помилково вказала дату звернення до суду 11.02.2022. З розрахунку заборгованості, що було надано позивачем вбачається, що у період з 15.03.2019 по 30.11.2021 відповідачем здійснювалась періодично щомісячно оплата комунальних послуг. Тому клопотання відповідача про застосування позовної давності є безпідставним. Дослідивши розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведені позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що сума заборгованості за послуги з централізованого опалення розрахована позивачем, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 44,00 кв.м за період з 01.10.2013 по 30.11.2021 та складає 22311,96 грн. Згідно з розрахунку доданого до позову, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 2838,54 грн., інфляційні втрати у сумі 10648,57 грн. та плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року становить 7,01 гр Однак суд не може повністю погодитися з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем, оскільки, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання за відомостями адресно-довідкового органу, споживач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.03.2018 і по теперішній час, вищевказана квартира відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 1610774012110, номер запису 27272257, Ѕ частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , а тому апріорі не могла споживати житлово-комунальні послуги, що надавалися АТ «Криворізька теплоцентраль» з жовтня 2013 року по лютий 2018 року. Отже суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо необхідності покладення на відповідача [PERSON] обов`язку стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період із жовтня 2013 року по лютий 2018 року, оскільки, обставини порушення відповідачем [PERSON] оплати за спожиту теплову енергію є доведеними частково за період з березня 2018 року по листопад 2021 року. Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання(підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних та плати за абонентське обслуговування. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат у розмірі 10648,57 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2838,54 грн. та плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року у розмірі 7,01 грн.(вважає вірними (а.с. 11.12.13). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідно до ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у межах доведеності заявленого позивачем розрахунку заборгованості, а саме стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, наданих за період березня 2018 року по листопад 2021 року та суми інфляційних втрат, 3% річних та плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року . за відповідний період. Щодо клопотання відповідача, що в період дії карантину заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) за несвоєчасне здійснення платежів, а саме за період з 01.03.2020 по 31.12.2021. Пунктом 4 частини 3 розділу Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Разом с тим, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц. З огляду на вищевикладене, суд уважає, що проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. (а.с.1) належить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача за період з березня 2018 року по листопад 2021 року, виходячи із розрахунку (8401,62*100%/35806,08=23,46%, 23,46%*2481/100%=582,14 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved