Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 листопада 2012 року зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружжя припинили спільне проживання та ведення господарства через різність характерів. Відповідачка покинула сім`ю та змінила місце проживання, дитина проживає з позивачем. Між сторонами повністю відсутнє взаєморозуміння та примирення неможливе. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача в поданій заяві просив справу слухати у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (вх № 3042/22-вх 05.07.2022). Відповідачка також у своїй заяві позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнала, просила справу слухати в її відсутність та залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] " (вх № 2770/21-вх 15.06.2022). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 24 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 118); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 24 листопада 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 07 травня 2013 року на підставі актового запису № 141 (а.с. 7). Шлюбні відносини між подружжям припинені за різності характерів та втрати почуття любові і поваги один до одного, сторони припинили спільне проживання та ведення господарства, проживають окремо. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнала, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~відповідачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачка визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved