Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості майна. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що рішенням Косівського районного суду від 13 червня 2018 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2018 року, та постановою Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2020 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] з аналогічними вимогами - за [PERSON] в порядку розподілу майна визнано право власності на 1/2 частини спільного майна подружжя, а саме : на 1/2 частину будівельних матеріалів та виконаних робіт, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництва літньої кухні за адресою [ADDRESS] вартістю 134888 грн. та 1/2 частину земельну ділянку площею 1,5855 га кадастровий № 2623687001:03:003:0037 для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі - продажу за № 1760 від 12.08.2008 року, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського р-ну вартістю 107767 грн. Так як будівельні матеріали виділити в натурі не можливо, то враховуючи положення ст.364 ЦК України, він має право на стягнення грошової компенсації вартості цього майна. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача поступила заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Васютин М.В., які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з?явилися повторно поспіль, у поданому до суду відзиві на позов відповідачка позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, судовим рішенням, на яке посилається позивач, визнано за позивачем лише право власності на 1/2 частку у майні подружжя, і жодного рішення про стягнення з неї на користь позивача в рахунок грошової компенсації належної йому частки у майні, не було. Водночас, позивач у позові посилається на ст.364 ЦК України, яка регулює правовідносини що випливають із виділу частки із майна спільної часткової власності, але позивач з таким позовом до неї не звертався. А тому, вона вважає позовні вимоги безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. При цьому, суд не може взяти до уваги заяву, що поступила через канцелярію суду 06.06.2022 року від [PERSON] , який на підставі довіреності від 15.07.2021 року наданої [PERSON] , просив відкласти розгляд справи в зв?язку із перебуванням [PERSON] та її представника [PERSON] за кордоном, оскільки Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею, 131-2, якою передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Внесені зміни набирали чинності поступово, а саме: представництво відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокатами у судах першої інстанції застосовується з 1 січня 2019 року. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позов поступив до суду 18.08.2021 року і адвокат відповідачки вступив у розгляд даної справи 23.09.2021 року, подавши електронною поштою до суду ордер на надання правової допомоги [PERSON] та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.34, 35). І починаючи з 23.09.2021 року, і по даний час, відповідачка [PERSON] жодного разу не з?явилась у судове засідання, а її адвокат був у суді один раз 16.12.2021 року, про що свідчить його підпис у повідомленні про дату наступного судового засідання (а.с.53). Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачено ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії рішення Косівського районного суду від 13.06.2018 року, залишеного без змін апеляційною та касаційною інстанціями, судом позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково, та впорядку розподілу спільного майна подружжя ухвалено, крім іншого, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та виконаних робіт які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництва літньої кухні за адресою [ADDRESS] вартістю 134888 грн., 1/2 частину земельної ділянки площею 1,5855 га кадастровий № 623687001:03:003:0037 для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі - продажу за № 1760 від 12.08.2008 року, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського р-ну вартістю 107767 грн., а також інше майно, щодо якого позивач у своєму позові жодних вимог не ставить. Тобто, за позивачем у судовому порядку було визнано право власності на половину майна набутого у шлюбі з точним визначення його частки, що вказує на те, що саме з часу набрання судовим рішенням законної сили, спільне майно подружжя набуло статусу спільної часткової власності з визначенням часток. Даний факт відповідачка [PERSON] підтвердила й поданому до суду відзиві на позов (а.с.26-29). Право спільної власності регламентовано розділом 26 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ч. ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Одночасно із цим, нормами ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Проаналізувавши позовні вимоги [PERSON] та мотиви наведені відповідачкою [PERSON] у її відзиві на позов, суд встановив, що сторони на даний час проживають за різними адресами, а незавершена будівництвом літня кухня, половина будівельних матеріалів якої є власністю позивача, розташована за адресою проживання відповідачки [PERSON] , а саме, в [ADDRESS] . І позиція сторін вказує на те, що ні позивач, ні відповідачка надані не мають наміру проживати разом та спільно користуватись цією будівлею, подальше будівництво і облаштування якої, припинено на невизначений період часу. Водночас із цим, беручи до уваги те, що судовим рішенням визнано за позивачем право власності 1/2 частки не на будівлю літньої кухні як об?єкт нерухомості, а лише на 1/2 частки будівельних матеріалів та виконаних робіт, які були використані в процесі будівництва цієї літньої кухні, то цілком логічним є те, що позивач не може у повній мірі володіти та користуватись своєю часткою цього майна в натурі, і ставити питання про виділення його в натурі, оскільки у відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Тобто, допоки будівництво літньої кухні не вважатиметься завершеним, доти позивач не зможе ставити питання про виділення йому його частки в натурі. А оскільки будівництво цієї будівлі призупинено, то в зв?язку із цим, він бажає отримати від відповідачки грошову компенсацію за свою частку у вказаному майні, що означатиме відсутність у нього будь-яких претензій до вказаного об?єкту нерухомості в подальшому, після завершення його будівництва. Таке вирішення питання щодо часток майна спільної часткової власності частково регламентовано ст. 364 ЦК України, відповідно до якої, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу (неподільна річ)), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Саме, з вищенаведених мотивів, зокрема, неможливості виділу частки із майна згідно із законом, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити та стягнути з відповідачки на користь позивача вартість його частки у цій частині майна встановленої судовим рішенням, що набрало законної сили. Що ж до позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину земельної ділянки площею 1,5855 га кадастровий №623687001:03:003:0037 для ведення особистого селянського господарства, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити з огляду на наступне. Як видно із вищевказаного рішення Косівського районного суду від 13.06.2018 року, земельна ділянка площею 1,5855 га кадастровий № 623687001:03:003:0037 для ведення особистого селянського господарства вартістю 107767 грн., компенсацію за свою частку щодо якої просить позивач, знаходиться в с. Старі Кути, Косівського району, тобто окремо від місця проживання як позивача, так і відповідачки, і є об?єктом права власності сторін, тобто за їх бажанням може бути поділена чи виділена будь-кому із сторін в натурі. І саме під час її поділу, сторони можуть ставити питання щодо сплати комусь із них грошової компенсації вартості їх частки. За таких обставин, суд не бачить підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача вартості 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться в с. Старі Кути, Косівського району. А тому, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи наведене на підставі ст.ст.356, 358, 364 ЦК України, та

Outcome: partial