Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

12.05.2021 року [PERSON] , через свого представника адвоката Процай Володимира Миколайовича звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", треті особи, щоне заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 17.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 6341 (бланк серія НМС номер 316778), про звернення стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 002-16525-221112 від 22.11.2012 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 37129,77 гривень. 29 березня 2021 року на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 64971714 в якому вказано: звернути стягнення з громадянина(-ки) України, яким(якою) є [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Полтава, місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків, за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків: [NUMBER] , місце роботи: ПП "Демиденко", який(-а) є Боржником за Кредитним договором № 002-16525-221112 від 22.11.2012 (надалі - Кредитний договір), укладеним ним із ПАТ Дельта Банк, право вимоги за яким перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ на підставі Договору № 2242/К про відступлення прав вимоги, укладеного 07.05.2020 року, на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ, ідентифікаційний код юридичної особи 35625014, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, Рахунок у форматі IBAN: [NUMBER] в АТ ТАСКОМБАНК , м. Київ, МФО: 339500, далі іменований - Стягувач. Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07.05.2020 року по 30.11.2020 року. Сума заборгованості становить 37 129,77 грн. (Тридцять сім тисяч сто двадцять дев`ять гривень 77 копійок), що складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 23 125,04 грн. (Двадцять три тисячі сто двадцять п`ять гривень 04 копійки); Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 14004,73 грн. (Чотирнадцять тисяч чотири гривні 73 копійки); За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України Про нотаріат стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 650,00 грн. (шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 37 779,77 грн. (Тридцять сім тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 77 копійок)". Позивач вважає, що виконавчий напис № 6341 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим є підстави визнати його таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, тоді як позивачка про ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" взагалі ніколи не знала, у відносини з ним не вступала, та їй невідомо походження заборгованості, оскільки жодних претензій від позивача на її адресу ніколи не надходило. Жодного повідомлення позивці від нотаріуса не надсилали, приватний нотаріус не перевіряв наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушення, що призводить до порушення процедури вчинення напису, та нотаріус взагалі не мав права вчиняти оскаржуваний напис так як кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Окрім того позивачка в позові вказує, що взагалі не підписувала кредитного договору з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», а підписувалась лише заява. Однак як можливо встановити з копії Заяви № 002-16525-221112, остання підписана [PERSON] 22.11.12 року, та відповідно до п. 2.4 Заяви, строк ліміту кредитної лінії : 364 (календарних) дні. Окрім того відповідно до п. 2.3 Заяви Ліміт кредитної лінії: 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок). При цьому, як можливо встановити з вчиненим 17 лютого 2021 року виконавчим написом № 6341 (бланк серія НМС номер 316778), "прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 23 125,04 грн., та стягнення незрозуміло з яких підстав проводиться за період з 07.05.2020 року по 30.11.2020 року при тому, що строк позовної давності, встановлений ЦК України, минув 22.11.2016 року. \~ \~ \~ \~Заява яку підписала позивачка не містить ні відсотків за користування коштами ні відповідальності за прострочення, так само як заявником нотаріусу не подано розрахунок заборгованості, відсотків та штрафних санкцій, а також нотаріусу не надано доказів того, що [PERSON] підписувала документи зазначені в п. 7.1 Заяви. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 18.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі за позовом за позовом представника [PERSON] - адвоката Процай Володимира Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", треті особи, щоне заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.07.2021 року було зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни ( адреса- м. Київ, вул. Академіка Маслова, 15/4) надати суду належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 17 лютого 2021 було вчинено виконавчий напис № 6341. Приватним нотаріусом вимоги ухвали від 05.07.2021 року виконані не були. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Процай В.М. надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву від 02.06.2021 року просив розглядати справу за відсутності відповідача. При цьому відповідач у своєму відзиві вказував на те, що ним було дотримано вимог закону щодо подачі документів нотаріусу для вчинення нотаріальних дій та відповідачем не пропущено строк позовної давності для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. В судове засідання третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Виходячи з положень ч. 3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 17.02.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.вчинено виконавчий напис № 6341, за яким було стягнуто з позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", грошові кошти у сумі 37129,77 грн. При вирішенні справи суд керується наступним. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України Про нотаріат нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат (в редакції на час виникнення правовідносин) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України Про нотаріат ). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України Про нотаріат ). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України Про нотаріат та Главі 16 Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України Про нотаріат ). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та постанови від 15.01.2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року, справа № 756/11960/15-ц). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне. Нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення заборгованості на користь відповідача не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, так як не доведено, що позивач отримував від відповідача вимогу щодо погашення заборгованості. Крім того, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а тому, суд бере до уваги те, що позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, у зв`язку з чим не міг як оспорити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів", так само і виконати їх, що, в свою чергу, не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, яку позивачка не визнає та заперечує проти наявності такого розміру заборгованості, що також може свідчити про відсутність безспірності вимог до боржника. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутнійоригінал нотаріально посвідченогодоговору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 вкотре визнала, що вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені, є незаконним. Як можливо встановити з матеріалів справи Заява № 002-16525-221112 від 22.11.2012 року на отримання кредиту нотаріально посвідчена не була. Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, заява на отримання кредиту не була нотаріально посвідчена, а тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат у виді судового збору суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн., за подання заяви про забезпечення позову. Оскільки позивач звільнений при подачі до суду позову від сплати судового збору в порядку ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", то з відповідача на користь держави підлягає до сплати 2 481,00 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово викладав висновки пре те, що може відноситись до надання юридичних послуг та якими належними доказами це повинно підтверджуватись. Так, у постанові від 27.06.2018 у справі за № 826/1216/16 Верховний Суд зазначив, що стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема у судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання, такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На виконання вищевказаних вимог, адвокатом було надано квитанцію про оплату гонорару у розмірі 8000,00 грн., договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, опис робіт виконаних адвокатом, а також докази надсилання даних документів стороні відповідача. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), щ о мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд, оцінюючи обґрунтованість клопотання позивачки, в контексті положення ч.4 ст.137 ЦПК України, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена вимога про відшкодування судових витрат сума у розмірі 8000,000 (вісім тисяч) гривень є обґрунтованою та підтверджується доданими документами.

Outcome: approved