Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

З позовом про зняття арешту з майна до суду звернулась [PERSON] , в якому просить скасувати (зняти) арешт з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.10.2006 року у справі № 2-4806/2006. Згідно з розпорядженням №90 від 01.06.2022 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено потворний автоматизований розподіл судової справи №947/40006/21. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою Київського районного суд м.Одеси від 03.06.2022 справу прийнято до провадження , розгляд якої призначений в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачем [PERSON] до судового засідання надано заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. До суду ані відзиву, ані заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку не надходило. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.07.1970 року [PERSON] та [PERSON] одружилися. 24.02.2004 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір - купівлі продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала , а [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація договору в КП «ОМБТІ та РОН» відбулась 03.03.2004 року. 11.08.2004 року [PERSON] зареєструвала місце проживання у вказаній квартирі де зареєстрована та проживає по теперішній час. 29. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з надано до матеріалів справи свідоцтва про смерть останнього серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка, яка своєчасно звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак 15. 11. 2021 року державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим , що квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Згідно інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 284617064 на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси , справа № 2-4806/2006 р., від 12.10.2006 року. 02.12.2021 року Одеський державний нотаріальний архів надав довідку та копію ухвали Київського районного суду м. Одеси , справа № 2-4806/2006 р., від 12. 10. 2006 року, якою було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна № 2- 4806/2006 р. наразі справа має № 2-610/07, в рамках розгляду якої судом 12.10.2006 року прийнято ухвалу про забезпечення позову, питання про скасування якої, під час ухвалення судом рішення по справі вирішено не було, арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] не знято. Таким чином, 03. 03. 2004 року квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано на праві власності за [PERSON] та [PERSON] , а арешт було накладено судом 12. 10. 2006 року. Питання накладення арешту судом розглядалося без залучення власників квартири [PERSON] та [PERSON] . Впродовж 2006-2021 роки арешт з квартири знято не було , про його існування позивач дізналася лише під час звернення до нотаріальної контори, о зумовило її звернення до суду з дійсним позовом. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Наразі, існування арешту зазначеного майна порушує конституційні права позивача, його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Позивач [PERSON] не в змозі реалізувати своє право на спадщину внаслідок існування вказаних обтяжень на нерухоме майно. Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачами його права власності в площині правомочності розпорядження. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. \~

Outcome: approved