Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач 15.12.2020 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гуляєва Наталія Василівна та просить: - встановити факт проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з грудня 1993 по день його смерті [INFO] ; - визнати частково недійсним заповіт складений [PERSON] на ім`я [PERSON] ; - визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON] залишилася оформлена на його ім`я квартира [ADDRESS] . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини та дізналася що її чоловік заповів квартиру своїй доньці від попереднього шлюбу [PERSON] , яка також звернулася з заявою про прийняття спадщини. Позивачка змушена звернутися до суду, оскільки спірна квартира придбана та реконструйована за спільні кошти. Діти [PERSON] син [PERSON] та донька [PERSON] не прийняли стосунки між позивачкою та [PERSON] , через що у батька з дітьми були постійні конфлікти. З 2002 року позивачка з чоловіком проживала у спірній квартирі та продала власний будинок, щоб зробити реконструкцію їх квартири. 06.02.2012 [PERSON] був засуджений до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в результаті чого в них не залишилося не майна, не грошей. Задля підтримки чоловіка та його дітей позивачка працевлаштувалася в Італії та надсилала кошти родичам. Реконструкція квартири проводилася та проводиться до сих пір за кошти позивачки. Незабаром після звільнення її чоловіка помер його син [PERSON] та [PERSON] став єдиним власником квартири. Заповіт вважає недійсним, адже вона як дружина померлого мала висловити свою думку щодо розпорядження їх майном. Ухвалою суду від 18.12.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, ухвалою суду від 30.12.2020 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.02.2021. У зв`язку з перебуванням судді Бондаря В.Я. у відпустці, підготовче засідання 25.02.2021 не відбулося, наступне підготовче засідання призначено на 18.03.2021. В результаті проведеного підготовчого засідання 18.03.2021 було витребувано копію спадкової справи заведеної до майна померлого [PERSON] , розгляд справи відкладено на 20.05.2021. До суду 05.04.2021 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відзначено, що позивачка застосовує дві взаємовиключні норми, вказуючи, що квартира набута під час спільного сумісного проживання та про проведення її реконструкції, що призвело до істотного збільшення її вартості. Факт спільного проживання без реєстрації шлюбу можливо встановити лише з 01.01.2004, тобто після набрання чинності Сімейним кодексом України. [PERSON] у різний період часу мав стосунки з різними жінками, а тому прирівненя його стосунків з позивачкою до шлюбних протирічить моральним засадам суспільства. Жодних підстав для визнання заповіту частково недійсним позивач не наводить. У підготовчому засіданні 20.05.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 29.06.2021. До суду 10.06.2021 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказав, що протиріччя існують в правовій позиції відповідача, адже вона сама зазначає, що встановлення факту сумісного проживання мало б істотне значення для вирішення спору. Також вказує, що Сімейний кодекс набрав чинності разом з Цивільним кодексом, в перехідних положеннях якого вказано, що щодо цивільних ідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав в обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Представник позивача вважає, що натяк автора відзиву на порушення принципу одношлюбності є спробою маніпулювання правом, адже має значення саме проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. У відзиві відсутнє спростування жодного із суттєвих доводів позивача. У судовому засіданні 29.06.2021 було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також у судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] надали вступне слово, розгляд справи відкладено на 28.07.2021. У зв`язку з неявкою відповідача та третьої особи у судове засідання 28.07.2021, враховуючи позицію представника позивача щодо сповіщення учасників справи, розгляд справи було відкладено на 19.08.2021. У судовому засіданні 19.08.2021 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника в іншому засіданні, наступне засідання призначено на 26.10.2021. У судовому засіданні 26.10.2021 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, розгляд справи відкладено на 03.11.2021. У судовому засіданні 03.11.2021 представник позивача [PERSON] надав промову у судових дебатах, на промові у судових дебатах представника відповідача [PERSON] сталося раптове відключення будівлі Приморського районного суду м. Одеси від подачі електроенергії, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 04.11.2021. У судову засіданні 04.11.2021 у зв`язку з необхідністю дослідити обставин придбання майна померлим [PERSON] у 2018 році, суд повернувся до стадії дослідження доказів, поновив процесуальний строк на подання заяви про витребування доказів та витребував відомості з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради відомості щодо проведення реєстрації права власності у 2018 році на квартиру [ADDRESS] , з метою отримання витребуваних доказів оголошено перерву до 09.12.2021. У судовому засіданні 09.12.2021 ухвалено повторно направити ухвалу про витребування доказів до виконання, розгляд справи відкладено до 03.02.2022. У зв`язку з невиконанням вимог ухвали про витребування доказів у судовому засіданні 03.02.2022 вирішено повторно направити ухвалу для виконання, розгляд справи відкладено на 28.02.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засіданні 28.02.2022, розгляд справи було відкладено на 04.04.2022. З метою належного повідомлення учасників справи у судовому засіданні 04.04.2022 розгляд справи відкладено на 12.05.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.05.2022 розгляд справи відкладено на 30.06.2022. У судове засідання 30.06.2022 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника позивача [PERSON] до суду 30.06.2022 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що Голова Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області 09.11.2018 склала довідку про те, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.10.1995 по 26.03.2003. На підставі свідчень громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживаючих на території селищної ради, [PERSON] дійсно проживала весь час з [PERSON] цивільним шлюбом (т.1 а.с.14, 50). З відомостей №О1-181152-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 13.12.2002 року та [PERSON] (з 26.03.2003 року) (т.1 а.с.107). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.06.2021 підтвердила, що у [PERSON] та [PERSON] була нормальна сім`я, жили дружно, [PERSON] гарна господарка. [PERSON] була поїхала в Італію, бо їй необхідно було заробляти кошти, відправляла кошти [PERSON] , ремонти робили, комуналку платила, лікувала [PERSON] . Син [PERSON] [PERSON] жив поруч, а доньку [PERSON] вона бачила один раз в житті, щоб вона приходила до батька. На запитання представника позивача, вказала, що позивачку знає десь з 2001 року по-сусідські. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він дружив з покійним [PERSON] 24 років і помер [PERSON] в них на роботі, [PERSON] він знав з літа 1997 року. Свідок підтвердив, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , іншої жінки біля Володі з 1997 року він не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що позивачка з [PERSON] жили в с. Біляри десь з 1998 року, свідок своєю сім`єю дружили з сім`єю позивача та [PERSON] . Потім вони придбали житло в місті та переїхали жити до міста. На запитання представника позивача вказала, що квартиру в м. Одесі вони придбали за кошти [PERSON] , свідок позичала кошти позивачці на придбання квартири і кошти їй [PERSON] повернула. Свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , вказала, що [PERSON] та [PERSON] десь 19-20 років проживали в будинку, нормальна сім`я була, [PERSON] робила ремонти, перестройку квартири, потім поїхала на заробітки в Італію, адже необхідно було повертати кредит. Говорить, що як сусідка все бачить та все чує, [PERSON] йому готувала, речі його прала, обоє вони працювали. Свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] від першого шлюбу, вказав, що, коли він ходив в 9 чи 10 клас в Нових Білярах, його мама познайомилася з [PERSON] та проживали вони всі разом однією сім`єю. [PERSON] допомагав свідку допоки він навчався в школі, в 1998 році він пішов навчатися і жив в казармі. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 18.04.2019 року по справі № №552/6659/16-ц факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Свідки, серед яких були і сусіди і син підтвердили факт спільного проживання позивачки з [PERSON] саме однією сім`єю, з правами та обов`язками притаманними подружжю. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 25.07.2019 року по справі №761/36009/15-ц належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Довідка селищної ради та реєстрація позивачки з [PERSON] за однією адресою також підтверджують їх факт спільного проживання як чоловіка та дружини. Таким чином, враховуючи наявні докази, зважаючи на відсутність будь-яких доказів наданих стороною відповідача на спростування факту проживання однією сім`єю, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина з грудня 1993 року по день його смерті [INFO] , втім зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. З урахуванням зазначених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до 01 січня 2004 року. 02 листопада 2002 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу, згідно якої [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.16, 52). [PERSON] 15.05.2017 подарував Ѕ частку квартири [ADDRESS] [PERSON] , про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1196 (т.1 а.с.81). [PERSON] 02.06.2018 подарував Ѕ частку квартири [ADDRESS] [PERSON] , про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. та зареєстрований в реєстрі за №6224 (т.1 а.с.82). Станом на 21.02.2018 квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності (по Ѕ частки) [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.10-11). 17.12.2018 за [PERSON] на підставі висновку серії та номер 00927, виданий 25.11.2018 ФОП [PERSON] , технічного паспорту, виданого 25.11.2018 ФОП [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.83). З висновку за вих. №00927 від 25.11.2018 ФОП [PERSON] на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] вбачається можливість поділу квартири наступним чином: у власності [PERSON] квартира [ADDRESS] , загальною площею 34,4 кв.м.; у власності [PERSON] квартира [ADDRESS] , загальною площею 46,8 кв.м. (т.2 а.с.7, 31). [PERSON] заявою від 06.12.2018 року надав дозвіл як співвласник квартири [ADDRESS] на виділ [PERSON] належної йому частки квартири в окреме індивідуальне майно (т.2 а.с.8). [PERSON] 11.12.2009 року продала будинок за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горецької С.І. від 02.11.2020 (т.1 а.с.7, 44). [PERSON] 06.02.2012 року був засуджений Малиновським районним судом м. Одеси за ст.186 ч.5., 69, 187 ч.4, 69, 70 КК України до 5 років та відбував покарання в установах Державної пенітенціарної служби України з 18.02.2010 по 26.12.2013 року, звідки звільнений умовно-дострокова, що вбачається з довідки про звільнення (т.1 а.с.10, 46). 04.05.2019 [PERSON] переказувала 500 євро [PERSON] (а.с.8-9). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.97, 109). 31.08.2020 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гулєвою Н.В. було заведено спадкову справу №21/2020 щодо спадкодавця [PERSON] (т.1 а.с.13, 49). З копії спадкової справи до майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини 31.08.2020 звернулася [PERSON] (т.1 а.с.96), та 08.09.2020 звернулася [PERSON] (т.1 а.с.108). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.08.2020 вбачається, що [PERSON] 04.07.2014 склав заповіт, посвідчений П`ятою одеською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.99). З заповіту від 04.07.2014 посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Сусловою О.М. вбачається, що [PERSON] заповів належну йому частку квартири [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с.111). Станом на час смерті [PERSON] йому належала квартира [ADDRESS] . Варто відзначити, що дійсно представник позивача не наводить обґрунтованості підстав для визнати заповіту складеного [PERSON] на ім`я [PERSON] недійсним. Втім, суд зазначає, що [PERSON] як дружина (без реєстрації шлюбу) [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Суд враховує, що квартира придбана [PERSON] в 2002 році, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України. Втім, внаслідок реконструкції квартири, що з показань свідків, проводилася загальними зусиллями позивачки та [PERSON] , реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] як єдиного власника квартирі, в результаті виділу частки в квартиру [ADDRESS] , відбулася 17.12.2018 року, у результаті чого було стовонено новий об`єкт права власності з відмінними від попередніх характеристиками. Тому, [PERSON] є співвласником квартири, право власності на яку зареєстровано в 2018 році на підставі ст. 74 СК України. Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із ч.4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах: від 15.08.2018 року по справі № 361/5988/2016-ц, від 16.05.2018 року по справі № 409/3462/15-ц та Верховним Судом України в постановах від 25.12.2013 року у справі № 6-135цс13, від 23.09. 2015 року у справі №6-1026цс15 висловлена правова позиція відповідно до якої: «майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними». В постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 24.07.2019 року по справі № 756/16094/14-ц, від 27.03.2019 року по справі № 331/8757/14-ц висловлена правова позиція відповідно до якої визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Свідки вказували, що [PERSON] позичала кошти та повертала їх на придбання квартири, вона продала будинок який належав їй на праві приватної власності, [PERSON] та [PERSON] обоє працювали, тому суд дійшов висновку, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , яка в такому вигляді виникла лише в 2018 році. Також суд вважає за необхідне зазначити, що складений [PERSON] та дане рішення не конфліктують між собою, оскільки в заповіті вказано, що [PERSON] заповідає [PERSON] належну йому частку квартири. Таким чином, на момент смерті [PERSON] квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . За [PERSON] підлягає визнання право власності на Ѕ частку квартири як дружини померлого, в той час як заповіт передбачає перехід саме частки [PERSON] його доньці.

Outcome: partial