Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Позиція сторін у справі У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (припиненні повноважень). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у трудових відносинах, проте відповідач після звільнення позивача не здійснив остаточного розрахунку, а тому за період з 16 січня 2020 року по 14 лютого 2020 року (22 робочі дні) має сплатити 79 626, 36 грн. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що 14 січня 2020 року позивач був обізнаний про існування Наказу Мінекономіки від 14 січня 2020 року № 5-п про припинення його повноважень. Порушуючи положення Статуту та КЗпП України позивач 16 січня 2020 року, що є його останнім днем роботи, умисно не видав наказ про розрахунок самого себе у зв`язку із припиненням повноважень. Оскільки відповідно до підпункту 6 пункту 133 Статуту ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» тільки Голова правління мав право розпоряджатися майном і коштами товариства, а ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» в особі головного бухгалтера Мошківської Г. П. до призначення нового виконуючого обов`язки голови правління Луковіни Л А. було позбавлено можливості виконання рішення Загальних зборів акціонерів через не видання відповідного Наказу позивачем в частині розрахунку з ним, у зв`язку з відсутністю повноважень одноособового розпорядження коштами у головного бухгалтера. Оскільки трудова книжка позивача в період припинення повноважень перебувала в його розпорядженні, то положення частини четвертої статті 235 КЗпП України не можуть застосовуватись, так як відсутня вина відповідача. Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що третя особа припиняючи повноваження [PERSON] в період його перебування у відпустці, порушило його конституційні права. Твердження відповідача про те, що [PERSON] повинен був видати наказ по товариству із вказівкою для бухгалтерії відповідача про проведення відповідного розрахунку, в порядку і на умовах, передбачених КЗпП України є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. [PERSON] дізнався про припинення його повноважень та ознайомився зі сканкопією наказу 5-п від 14 січня 2020 року в період свого перебування у відпустці, а дата звільнення припала на дату його перебування на лікарняному. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивач намагається ввести суд в оману ототожнюючи рішення загальних зборів відповідача щодо припинення повноважень Голови Правління [PERSON] , що оформлене у формі наказу (але при цьому має статус протоколу загальних зборів товариства), із звичайним організаційно розпорядчим документом (наказом) щодо звільнення працівників на підприємствах, установах, організаціях. Довідка стоматолога не є документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність працівника. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні. Процесуальні дії 03 березня 2020 року ухвалою у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом сторін), порядок розгляду якої змінено ухвалою суду від 29 травня 2020 року на загальний. 22 червня 2020 року ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України. 24 липня 2020 року ухвалою суду на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі закрито, яка Київським апеляційним судом від 02 листопада 2020 року скасована і направлено справу до суду першої інстанції для проводження розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року прийнято до провадження цивільну справу для розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 866-р [PERSON] призначено виконуючим обов`язки голови правління ПрАТ «Експортно-кредитне агентство». Наказом Мінекономрозвитку від 11 липня 2019 року № 1191 [PERSON] обрано головою правління ПрАТ «Експортно-кредитне агенство». 11 липня 2019 року між Мінекономрозвитку та [PERSON] підписано контракт № 26 з головою правління ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», який є трудовим договором. Відповідно до пункту 5.1. цей контракт набирає чинності з дати його підписання і залишається чинним до 10 липня 2022 року включно, якщо його дію не буде припинено відповідно до пункту 5.4. цього розділу. У підпункті 5.4.3.1. пункту 5.4. передбачено, що цей контракт припиняється за рішенням наглядової ради та/або загальних зборів Товариства. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14 січня 2020 року № 5-п припинено повноваження [PERSON] - голови правління ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», 16 січня 2020 року з підстав, передбачених підпунктом 5.4.3.1. контракту від 11 липня 2019 року № 26 та пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги відповідно до пункту 5.5 контракту. Контракт, укладений з [PERSON] , вважати таким, що припинив свою дію 16 січня 2020 року. Наказом ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» від 17 лютого 2020 року № 9-К начальнику управління обліку і звітності - головному бухгалтеру Мошківській Г. П. провести повний розрахунок з [PERSON] . Із цим наказом [PERSON] ознайомився під розпис 17 лютого 2020 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивача звільнено 16 січня 2020 року, проте всупереч приписів статті 47, 116 КЗпП України остаточний розрахунок проведено лише 17 лютого 2020 року, а відтак настають правові наслідки, визначені частиною першою статті 117 КЗпП України, стягується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Доводи сторони відповідача про те, що 16 січня 2020 року позивач підписував накази та акти приймання-передачі вказаних висновків суду не спростовують, а навпаки підтверджують правомірність вимог, адже в такому випадку в цей день мав відбутись остаточний розрахунок. Згідно з листом непрацездатності серії АДШ № 402234 в період з 15 січня 2020 року по 17 січня 2020 року [PERSON] перебував на лікарняному. Згідно з листом непрацездатності серії АДШ № 478377 в період з 21 січня 2020 року по 30 січня 2020 року [PERSON] перебував на лікарняному. Слушними є доводи представника відповідача про те, що довідка від стоматолога від 19 січня 2020 року не є належним документом, який посвідчує тимчасову непрацездатність працівника, натомість і позивач в цей час вже не перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», а обов`язок здійснити остаточний розрахунок зберігався. Безпідставними є посилання представника відповідача на положення підпункту 6 пункту 133 Статуту ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», оскільки згідно з Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14 січня 2020 року № 5-п припинено повноваження [PERSON] , контракт (трудовий договір) визнано таким, що припинив свою дію 16 січня 2020 року. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пункт 3 Порядку № 100 визначає виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Натомість пункт 4 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати передбачає виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, зокрема, щодо щорічної і додаткової відпустки. Згідно з розрахунковим листком ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» за грудень 2019 року позивачу виплачена відпустка чергова 8-15 січня у розмірі 1 987, 06 грн та відпустка чергова 22-23 грудня у розмірі 17 883, 99 грн, що в сумі становить 19 871, 05 грн. Враховуючи приписи пункту 4 Порядку № 100, позивачем помилково взята до розрахунку розміру середнього заробітку вказана сума. Сумарна заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (листопад-грудень 2019 року) становить 132 142, 87 грн (75 000, 00 грн + 57 142, 87 грн). 132 142, 87 грн / 42 (кількість відпрацьованих днів за період листопад-грудень 2019 року) = 3 146, 259 грн. 3 146, 259 грн * 22 (кількість днів затримки виплати) = 69 217, 69 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За правилами статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 720, 69 грн.

Outcome: partial