Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорд Фінанс» (далі ТзОВ «Дакорд Фінанс») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Так, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53856 вчинений 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Дакорд Фінанс» невиплачені в строк грошові кошти та усі понесені нею судові витрати по справі, а саме 992,40 гривень сплати судового збору за подання позову немайнового характеру, 496,20 гривень сплати за подання заяви про забезпечення позову, 7 000 гривень витрат на правничу допомогу, разом 8488,60 гривень. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає про те, що виконавчий напис, на її думку, є незаконним, виданим з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так, виконавчий напис не містить оригіналу або копії кредитного договору № 93845810000. Позивачка [PERSON] вважає, що нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав права вчиняти виконавчий напис № 53856 від 21.05.2021 року. Відтак відсутність в матеріалах виконавчого провадження основного документу, який би підтвердив існування заборгованості, а саме кредитного договору, унеможливлює встановити наявність самих договірних відносин між сторонами по справі так і їх зміст. Сторона позивача не погоджується із сумою загальної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, тобто в даному випадку існує спір про те, що заборгованість визначена невірно. Вважає, що за відсутності крединого договору нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою суду від 10.02.2022 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі. Цією ж ухвалою суд зобов`язав приватного нотаріуса скерувати до суду копії документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис (а.с. 61). Ухвалою суду від 10.02. 2022 року було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №66966493, відкритого 28.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А., на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, до набрання рішенням суду законної сили(а.с.64). 19.04.2022 року судом закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.82). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Від представників позивача [PERSON] адвоката Цокало Т.М. та Прокопчук М.А. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представників ( а.с.71, 80, 89, 95). Представник відповідача ТзОВ «Дакорд Фінанс» в судове засідання, яке призначалось на 01.03.2022 року, 22.03.2022 року, 19.04.2022 року, 11.05.2022 року та 31.05.2022 року не з`явився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу місцезнаходження відповідача та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 69,77,84). Причини неявки в судові засідання представник відповідача не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим про час та місце проведення судових засідань у встановленому порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 73,76,83). Заяв та клопотань, а також письмових пояснень від третьої особи до суду не надходило. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький А.А. на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим про час та місце проведення судових засідань у встановленому законом порядку (а.с.68,78,85,92). Заяв, клопотань, а також письмових пояснень від третьої особи до суду не надходило. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення повністю. Так, дослідивши докази по справі суд встановив слідуючі фактичні обставини та зміст відповідних правовідносин. 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 1172, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Дакорд Фінанс» невиплачених в строк грошових коштів, якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 240621-ФК від 30.04.2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/ФК від 09.07. 2020 року, якому в свою чергу ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20.01.2020 року, якому ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 102 від 27 грудня 2017 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 93845810000 від 31.05.2017 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Задоволено вимоги ТзОВ «Дакорд Фінанс» та стягнуто з [PERSON] за період з 30.04.2021 року по 20.05.2021 року включно, суму у розмірі: 15038,56 гривень заборгованості за основним зобов`язанням та 50 гривень плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15088,56 гривень (а.с. 27). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. від 28.09. 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №66966493 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 21.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 53856, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Дакорд Фінанс» заборгованості в розмірі 15088,56 гривень (а.с. 23). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. В силу вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (далі - Перелік) визначено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості, що випливає з кредитних договорів додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року в справі № 6-887цс17). У постанові від 13.10. 2021 року в справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.11. 2021 року по справі №758/14854/20. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріали справи не містять відомостей про направлення відповідачем на адресу позивача як боржника повідомлення про заборгованість за кредитним договором та даних про отримання позивачем відповідного повідомлення. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 р. визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості». Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас ч. 3 ст. 83 ЦПК України визначено, що відповідач та треті особи повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Ухвала суду від 10.02.2021 року про витребування належним чином засвідченних копій документів, на підставі яких 23.06.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №219562 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., не виконано (а.с.67). Відповідач та треті особи будь-яких доказів суду не подали. Судом не досліджено доказів, які б підтверджували, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Таким чином, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем зазначений у виконавчому написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернулася одразу до суду після початку стягнення з неї заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечила існування боргу в розмірі, зазначеному у виконавчому написі. Це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Нотаріусом не виконано норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 1 Переліку. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 908,00 гривень судового збору за подання до суду позовної заяви та 454,00 гривні судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову (а.с. 1, 15). Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем по справі понесено витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 7000 грн., які підтверджуються ордером від 25.12.2021 року, дорученням від 09.10.2021 року, договором про надання правничої допомоги від 25.12.2021 року щодо надання юридичних послуг, актом приймання- передачі наданої правничої допомоги № 1 до договору № 390/25-12-2021 про надання правничої допомоги від 25.12.2021 року про надання юридичних послуг на суму 7000 гривень та квиданцією № 390 від 3 лютого 2022 року про сплату гонорару адвокату Цокало Т.М. на суму 7000 гривень. Аналізуючи дані докази, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для їх задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, то понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved