Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

25.04.2022 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності надійшла цивільна справа за заявою [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка відкрита провадженням судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року. Справа призначена до розгляду на 16.06.2022 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 16.06.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина Згідно заявлених вимог за уточненою позовною заявою заявниці просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності їй трудової книжки від 10.10.1990 року і трудової книжки [NUMBER] від 21.06.2018 року та свідоцтва про народження сина, [PERSON] , [INFO] [NUMBER] від 03.07.1992 року. В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: вона народилась [INFO] . Вона звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для оформлення пенсії. Нею були надані всі необхідні документи в тому числі і трудові книжки та свідоцтво про народження сина. Після перевірки поданих нею документів працівники Пенсійного Фонду виявлені недоліки її даних, зазначених в трудовій книжці і свідоцтві про народження сина, з її даними, зазначеними у паспорті. Так, в паспорті її власне ім`я зазначене українською мовою - [PERSON] і [PERSON] (російською мовою). Проте в трудовій книжці її власне ім`я записане як [PERSON] . В свідоцтві про народження її сина [PERSON] , прізвище матері зазначене « [PERSON] », а власне ім`я [PERSON] , що також не співпадає з даними її паспорта. Через що працівники Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ставлять під сумнів належність їй трудової книжки і свідоцтва про народження сина та відмовляються врахувати зазначені в даних документах відомості при призначення пенсії, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала, давши пояснення, фактично викладені у поданій заяві. Заінтересованою особою надані письмові пояснення, відповідно до яких зазначається, що в трудовій книжці, наданій заявницею, запис її власного імені не відповідає власному імені заявниці, вказаному в паспорті. А в наданому заявницею свідоцтві про народження сина її прізвище та ім`я не відповідають паспортним даним заявниці, що унеможливлює прийняти зазначені документи для підтвердження факту роботи і перебування її у відпустці по догляду за сином без встановлення їх належності заявниці. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявлених вимог, заслухавши пояснення заявниці, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявниця народилася: [INFO] , що підтверджується даними паспорта. Згідно даних паспорта прізвище, ім`я і по батькові заявниці є [PERSON] . Заявниця звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання оформлення пенсії за віком . Після перевірки поданих заявницею документів працівники Головного управління Пенсійного Фонду заявниці надана відмова у призначенні пенсії в зв`язку з виявленими недоліками особистих даних заявниці, і даних про заявницю зазначених в трудовій книжці і свідоцтві про народження сина . Через що працівники Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ставлять під сумнів належність заявниці трудової книжки та відмовляються врахувати зазначені в ній відомості та період перебування у відпустці по догляду за сином при призначення пенсії Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - \~Справи про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Факт належності заявниці трудової книжки підтверджується тим, що в трудовій книжці , заповненій 10 жовтня 1990 року правильно зазначені прізвище та по батькові заявниці також дата її народження, а власне ім`я заявниці та власне ім`я зазначеної в трудовій книжці особи, [PERSON] і [PERSON] є ідентичними, співзвучними та розцінюються судом як технічно неправильний запис імені [PERSON] . Факт належності даної трудової книжки заявниці підтверджується ще й тим, що в ній зазначене дошлюбне прізвище заявниці, яке було [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. В трудовій книжці [NUMBER] від 21.06.2018 року, всі дані про заявницю повністю співпадають з даними в її паспорті. Оцінюючи надані заявницею докази, суд вважає за можливе встановити факт належності заявниці трудової книжки, заповненої 10 жовтня 1990 року і трудової книжки [NUMBER] від 21.06.2018 року, оскільки факт належності заявниці цих трудових книжок знайшов своє підтвердження в процесі розгляду справи наданими заявницею доказами. Встановлення факту належності трудових книжок потрібно заявниці для призначення пенсії, тобто має наслідком виникнення правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії. В іншому порядку встановити факт належності даних документів заявниця немає можливості. Вирішуючи питання про належність заявниці свідоцтва про народження сина, [PERSON] , [INFO] [NUMBER] від 03.07.1992 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.315 ЦПК України, справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Згідно п.12 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту належності заявниці свідоцтва про народження сина, [PERSON] , [INFO] [NUMBER] від 03.07.1992 року задоволенню не підлягають, оскільки дані питання вирішуються органом , що видав зазначений документ, а у випадку відмови - судом, але шляхом встановлення факту родинних відносин, а не належності документу. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496.40 грн. заявниці не відшкодовуються та покладаються на заявницю.

Outcome: partial