Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач Акціонерне\~товариство комерційний\~банк «Приватбанк»,\~в інтересах\~якого діє\~представник Балагурак\~В.В.,\~звернувся до\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області з\~позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 21 квітня 2011 року договору №б/н та внаслідок неналежного виконання боржником, [PERSON] , взятих на себе зобов`язання за договором, а саме, повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом станом на день смерті останнього утворилась заборгованість у сумі 8830,29грн. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , тобто відповідач по справі. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого. Позивачем на адресу відповідної нотаріальної контори та відповідача направлялись претензії кредитора, які не були задоволені, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 16.05.2022 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 14.06.2022. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг боржник підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви боржника вбачається, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку. Згідно Статуту, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00029084686 встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 30.09.2020 заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором становить 8830,29грн., яка складається з наступного: 695,85грн. заборгованість за тілом кредиту, 695,85грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2025,52грн. заборгованість за простроченими відсотками та 6108,92грн. пеня. Позивач 28.08.2021 в порядку ст.1281 Цивільного кодексу України звернувся до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори з претензією кредитора. У свою чергу Перша Ужгородська державна нотаріальна контора листом від 21.09.2021 повідомила про заведення спадкової справи №247/2021. 07 жовтня 2021 року позивачем направлено лист-претензію [PERSON] , як спадкоємиці, про погашення заборгованості [PERSON] . Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 31 травня 2022 року за адресою: [ADDRESS] (останнє місце реєстрації проживання [PERSON] ) були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (померлий). За адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно наданої суду копії спадкової справи №247/2021 до майна померлого [PERSON] спадкоємців не встановлено. За положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Системний аналіз вказаної норми свідчить про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, хто є спадкоємцем померлого та яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину і яка його вартість. Окрім того, у пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. В постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №645/3265/13-ц від 25.04.2018 зазначено, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності і кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна. Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі заборгованості, яка виникла за життя спадкодавця. Однак, суду не надано доказів звернення відповідача, як спадкоємця померлого із заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів і в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності підстав для стягнення боргу саме з [PERSON] , враховуючи обставини встановлені в даній справі. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов є таким, що не підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed