Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

11 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що 28 квітня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили в січні 2018 року, з того часу спільне господарства разом не ведуть та проживають окремо, а син проживає разом з нею. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, він фізично здоровий, працездатний, має дохід, інших осіб на утриманні не має, а тому у нього є можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2\~500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття і вирішити питання стосовно судових витрат. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 16 вересня 2021 року відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що вони з позивачем припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, а також спільне проживання у червні 2020 року. Також, зазначив про те, що позивач у червні 2021 року народила дитину від іншого чоловіка з яким наразі проживає. Одночасно заперечував проти твердження позивача щодо проживання дитини виключно з нею, оскільки їх син у період з травня 2021 року по червень 2021 року проживав разом з ним та він в повному обсязі забезпечував дитину усім необхідним. Зазначив, що з моменту припинення між ними шлюбних відносин він постійно надавав позивачеві матеріальну допомогу на утримання дитини, як особисто, так і шляхом поповнення карткового рахунку позивача. Додав, що він наразі не працює, а тому в нього відсутня можливість надавати позивачеві допомогу на утримання сина саме в розмірі 2 500,00 грн. щомісяця, однак не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на липень 2021 року. У зв`язку з чим, відповідач не заперечував проти розірвання, укладеного між ними шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~006,50\~грн. щомісяця. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи і відкрито провадження у справі. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2021 року цю цивільну справу було передано за підсудністю на розгляд Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. 21 січня 2022\~року ця цивільна справа надійшла на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01\~лютого 2022 року було прийнято зазначену цивільну справу до свого провадження. У судове засідання позивач [PERSON] , не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, щодо розірвання шлюбу не заперечував, щодо розміру аліментів вказав, що вважає достатній розмір аліментів у сумі 1000 грн. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що з 28 квітня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний запис за\~№\~130 та видано свідоцтво про шлюб. [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду в копії. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, байдужість до життя та проблем кожного, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач вважає, що возз`єднання сім`ї неможливо, тому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст.\~43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10\~грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Згідно з ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, у відповідності до\~ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред`явлення одним з подружжя позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Додатково суд звертає увагу відповідача, що ним не подано доказів народження у червні 2021 року позивачем іншої дитини, а самі лише посилання на такі обставини не можуть бути враховані судом. Разом з тим, судом установлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, знаходиться на утриманні та вихованні матері, проти чого не заперечував відповідач. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~181 СК України,\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до приписів\~статті 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є фізично здоровим та працездатним, ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити тверду грошову суму в розмірі 2 500,00 грн. щомісяця, починаючи із 11 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд звертає увагу відповідача, що ним не подано доказів сплати ним аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у добровільному порядку за період з травня 2021 року по червень 2021 року, а самі лише посилання на такі обставини не можуть бути враховані судом. Відповідно до\~ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved