Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованості із заробітної плати в сумі 46834,37 гривень, компенсацію за невикористану відпустку- 6756,54 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати- 175,70 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку 76\~683,20 гривень та моральну шкоду 50\~000,00 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2022 року по справі відкрите провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2022 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору в розмірі 1256,83 гривень за подання позовної заяви. 30 травня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній не оспорюючи наявність заборгованості, яка виникла через перебування КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ в простої та нездійснення останнім господарської діяльності, а також не навівши будь-яких заперечень на розрахунки здійснені позивачем , просив вирішити спір на розсуд суду. 24.06.2022 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги , та з підстав викладених в позовній заяві просив суд стягнути з відовідача заборгованості із заробітної плати в сумі 46834,37 гривень, компенсацію за невикористану відпустку- 6756,54 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати- 175,70 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.10.2020 по день ухвалення судового рішення 100\~534,40 гривень та моральну шкоду 50\~000,00 гривень. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в наданому відзиві просив розглядати справу у його відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в ході розгляду справи , з 22.06.2018 [PERSON] працювала на посаді покоївки змінного адміністратора Служби прийому і розміщення, згідно з наказом Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради «Про прийняття на роботу» від 18.06.2018 №25-к (основна робота). 06 жовтня 2020 року позивач звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу відповідача «Про припинення трудового договору (контракту)» №. 11-к від 06.10.2020. Станом на 21.02.2022 заборгованість Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради з виплати заробітної плати перед [PERSON] склала 46834,37 гривень, що підтверджено довідкою відповідача. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього\~Кодексу. Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 46834,37 гривень. Крім того згідно з довідкою відповідача, їй не було виплачено компенсацію 21 дня невикористаної щорічної відпустки в сумі 6756,54 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Аналогічна норма міститься устатті 24 Закону України "Про відпустки", згідно якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Розмір компенсації за невикористану відпустку, згідно з довідкою відповідача, становить 6756,54 грн. за 21 день невикористаної щорічної відпустки. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 6 756,54 грн. компенсації за невикористану відпустку. За змістом\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім того, у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999 року №13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України у\~взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в\~рішенні Конституційного Суду Українивід 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем , який відповідає вимогам закону, та не спростований представникоми відповідача , середньогодинна заробітна плата [PERSON] складала 28,24 гривень . Таким чином\~,\~оскільки \~станом \~на час\~ухвалення рішення\~ \~ \~з позивачем\~остаточного розрахунку\~проведено не\~було ,\~з 07.10.2020 по 24.06.2022 минуло 89 тижнів, тобто 3 560 робочих годин, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить: 28,24 х 3 560 = 100 534,40 гривень. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07.10.2020 по день винесення рішення у цій справі, розмір якого станом на день підписання даної позовної заяви становить 100 534,40 грн. При цьому суд зазначає, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму , що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13). Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача по справі компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, суд приходить до наступного. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи положення ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів компенсація втрати частини грошових доходів здійснюється з урахування індексу споживчих цін за період невиплати такого грошового доходу. Висновки аналогічного характеру викладені у п. 73 постанови Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а. Оскільки КП «Готель «Україна» ЗОР, станом на день подання позовної заяви не виплачено заробітну плату за період з 01.02.2020 по 06.10.2020, то з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів в розмірі 175,70 гривень. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Позивачем дотриманий строк для звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.13 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності . В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було дійсно порушено права [PERSON] у сфері трудових правовідносин, що виразилося в невиплаті їй сум заробітної плати на протязі більше півтора року , через що у суду не викликає сумнівів , що вищевикладене призвело до моральних страждань позивача, вимусило його прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і йому дійсно було заподіяно моральну шкоду. Проте, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] , суд приходить до висновку, що вказаний позивачем розмір відшкодування 50\~000,00 гривень є забагатим , не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і тому приходить до висновку, що з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань заподіяних позивачу , а також вимог розумності та справедливості , з відповідача на користь [PERSON] в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2\~000,00 гривень. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved