Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.12.1971 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2009 року позивач є власником будинку [ADDRESS] . У будинку, крім позивачки, зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Наприкінці грудня 2018 року відповідачі забрали з будинку всі свої особисті речі та належне їм майно і виїхали до іншого місця проживання. Починаючи із 01.01.2019 року і по теперішній час вони не беруть участі в оплаті комунальних послуг та майже два роки не проживають за місцем реєстрації. Позивач не може вільно здійснювати свої права щодо володіння та розпорядження належним їй будинком. Добровільне зняття з реєстрації за вищезазначеною адресою не представляється можливим, оскільки позивачу не відоме місце проживання відповідачів. 16.06.2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Приходько О.С. надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.75-89). Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є вдовою померлого сина позивачки, [PERSON] - її рідною онукою, а [PERSON] - донькою [PERSON] . Зазначає, що у будинку [ADDRESS] залишились речі відповідачів, а саме: речі особистого вжитку, побутова техніка, яка купувалась за життя з чоловіком. [PERSON] знаходячись у шлюбі, проживала разом з чоловiком, дітьми у спірному будинку. Вони разом із чоловіком робили ремонти, здійснювали поліпшення житла, діти ходили у школу. Старша дочка, [PERSON] закінчила ЗОШ№21, що знаходиться біля місця проживання, а [PERSON] продовжує навчатися у цій же школі. Після смерті сина позивач змінила замки у дверях і не дала можливості проживати за вказаною адресою, мотивуючи тим, що вона є власником житла. Фактично позивачка здійснила перешкоди у користуванні будинком та не дала можливості відповідачам навіть забрати власні речі з будинку. Коли відповідач [PERSON] хотіла вирішити питання проживання у будинку і забрати свої особисті речі, дізналась що позивач здала будинок в оренду. Зазначає, що відповідачі мають намір повернутись до вказаного житла, готові сплачувати комунальні платежі, користуватись будинком, не втратили інтересу до житла. Тимчасова відсутність відповідачів пов`язана з об`єктивними та поважними причинами, тому що фактично позивач самостійно позбавила права користування відповідачів спірним будинком. Позивач звертаючись з даним позовом бажає позбавити права користування будинком рідну онуку, знаючи що у відповідачів відсутнє будь-яке інше житло. [PERSON] зараз навчається в Національному університеті «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання, її навчання [PERSON] оплачує самостійно. Для підписання договору про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти [PERSON] та [PERSON] повинні мати зареєстроване місце проживання. У разі відсутності такого [PERSON] не зможе навіть отримати освіту. Крім того, від початку дії воєнного стану органи місцевого самоврядування не здійснюють реєстрацію/ декларування місця проживання. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 17.02.2022 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою реалізації права на захист та ознайомлення з матеріалами справи. 22.06.2022 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У вступному слові позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові. Додатково пояснила, що [PERSON] є колишньою невісткою, [PERSON] це донька невістки від першого шлюбу, а [PERSON] - це її онука, донька сина та невістки. [PERSON] з донькою [PERSON] прописала давно, як тільки вона почала проживати з її сином, без укладення шлюбу. У [PERSON] не було прописки, їй потрібно було ходити до школи, відвідувати лікаря, робити щеплення, тому позивачка добровільно, тимчасово їх прописала. Пізніше невістка уклала шлюб із сином. Через рік стосунки між сином та невісткою погіршились. Вона із дітьми декілька разів не проживали із сином, згодом поверталась, а потім пішла та півтора року вони не жили разом. [INFO] її син загинув, вона просила невістку, щоб та виписалась добровільно, однак невістка не спілкується, не дає їй бачитись із онукою. Де вони на даний час проживають їй невідомо. Вона сплачує комунальні послуги по кількості прописаних осіб, за вивіз сміття, за воду, так як у неї немає лічильника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пояснення викладені у відзиві. Додатково пояснила, що відповідач [PERSON] має бажання проживати у будинку позивачки, де проживала разом із сином позивачки та спільною із ним дитиною. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.12.1971 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2009 року, та свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2009 року, [PERSON] належить в цілому будинок [ADDRESS] , що також підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15-22). Згідно із довідкою управління адміністративних послуг № 8448 від 19.07.2021 року, станом на 17.07.2021 року за адресою [ADDRESS] до складу зареєстрованих осіб входять: [PERSON] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.11). Відповідно до актів про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.07.2021 року, складених та затверджених заступником міського голови керуючим справами виконкому Фесенко С.І. у присутності власника будинку [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають за місцем реєстрації з 01.01.2019 року (а.с. 12,13,14). 05.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиціїї, актовий запис № 2110. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - « [PERSON] » (а.с.84). Згідно із копією свідоцтва про смерть [PERSON] , помер [INFO] (а.с.85) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого В.Зліївською с/радою Ріпкинського району Чернігігвської області [PERSON] , народилась, [INFO] у м. Чернігові, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.83). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиціїї, [PERSON] , народилась, [INFO] у м. Чернігові, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.82). Згідно із договором про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою №2941 від 02.09.2020, [PERSON] навчається у Національному університеті «Чернігівська політехніка», на денній формі навчання (а.с.80-81). Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, щодо [PERSON] , відомості відсутні (а.с.90) ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються статтею 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із частинами 1, 2 та 3 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Неповнолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання в спірному будинку не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня дитина [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано. У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід відмовити. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, відсутність доказів, що вони пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками із позивачем, не проживає в будинку більше одного року, тому суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Оскільки позивач вимогу про відшкодування судових витрат не заявив, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: partial