Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

22 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача ТОВ «Фінпром маркет», визначивши третіми особами Амур-Нижньодніпровський ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., із вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 2-10). В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., видано виконавчий напис № 32340 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 7602 гривні 34 копійки. На підставі цього виконавчого напису державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) Кульпановою Г.О. 13 вересня 2021 відкрито виконавче провадження № 66755292. Вважає, що виконавчий напис № 32340 від 07 травня 2021 року вчинений з порушенням вимог чинного законодавства так як нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» строків, чим порушив норми даного закону та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також вказала на те, що дійсно укладала договір № 014/737013 від 26 червня 2007 року, на підставі якого вчинено виконавчий напис, однак він був укладений не з відповідачем, а з АО «Індустріально експортний банк». Крім того, відповідно до п. 1.1 вказаний договір діє з 26 червня 2007 року по 24 червня 2010 року, натомість виконавчий напис вчинено лише 07 травня 2021 року. Тому прохає суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем від 07 травня 2021 року № 32340 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "Фінформ маркет" заборгованості в сумі 7602 гривні 34 копійки таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26 січня 2022 року (а. с. 37), копія якої надіслана учасникам справи 20 грудня 2021 року за вихідним № 28135/21-вих/2/204/2670/21 (а. с. 38) та, яка отримана відповідачем 17 січня 2022 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 43). 26 січня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання відповідача про врегулювання спору за участю суду (а. с. 45). В обґрунтування даного клопотання відповідачем зазначено про те, що на його думку, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, а лише міститься посилання щодо надмірно великої суми заборгованості. Тому пропонує вирішити спір на наступних умовах: у разі сплати коштів у розмірі 1368 гривень 42 копійки на розрахункові рахунки відповідача у строк до 18 години 00 хвилин 31 січня 2022 року, частина заборгованості у розмірі 6233 гривні 92 копійки буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 014/737013 від 25 червня 2007 року та виконавчим написом № 32340 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. В разі погодження позивачем вищевказаних умов, відповідач гарантує підписання на вказаних умовах мирову угоду та/або вважати вищевказані умови договором часткового прощення боргу. 26 січня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій зазначено, що ТОВ «Фінпром маркет» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису № 32340, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 07 травня 2021 року, таким що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» 50 % сплаченого позивачем судового збору за подання позову та подання заяви про забезпечення позову. Позивачка та її представниця у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представниця позивачки надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала позов задовольнити (а. с. 48). Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) державний виконавець Лісова А.М., у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 62). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням\~кожен окремо\~та в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. видано виконавчий напис № 32340 про звернення стягнення із [PERSON] , за кредитним договором № 014/737013 вiд 25 червня 2007 року, укладеним нею із первісним кредитором АТ «Індустріально-експортний банк», право вимоги за яким було відступлено ТОВ "ФК» Груп Фактор" (ЄДРПОУ 39866943), право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Фінпром Маркет» (ЄДРПОУ 43311346) на підставі договору про відступлення прав вимоги № 14/12/2020-ФМ від 14 грудня 2020 року, заборгованості, за період з 13 грудня 2020 року по 07 травня 2021 року включно, у розмірі 7602 гривні 34 копійки, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту, що становить 7552 гривні 34 копійки та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, в розмірі 50 гривень, що разом станови суму у розмірі 7602 гривні 34 копійки (а. с. 30). 13 вересня 2021 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) Кульпановою Г.О. відкрито виконавче провадження № 66755292 на підставі виконавчого напису № 32340 від 07 травня 2021 року про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром маркет" заборгованості у розмірі 7602 гривні 34 копійки. Згідно з вимогами ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з вимогами пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Приписами пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначила наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц. Так, з тексту оспорюваного виконавчого напису № 32340 від 07 травня 2021 року вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 07 травня 2021 року не врахував, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Таким чином, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 07 травня 2021 року № 32340 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення судового збору за подання заяви про забезпечення позову суд зазначає, що позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що така заява нею подавалась та вона сплатила судовий збір за неї, у зв`язку із чим вважає за доцільним відмовити у задоволенні вимоги, щодо стягнення судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору сплачено нею при поданні позову, що становить 454 гривні, виходячи із розрахунку (908/2). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 454 гривні, тобто 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved