Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до суду позов про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 05.11.2021 року за № 39047 таким, що не підлягає виконанню. Позов обгрунтовано тим, що позивачу на адресу управління житлово-комунального господарства Жмеринської міської ради, де вона працює, надійшов лист з постановою від 10.12.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, з якої вона дізналась, що 05.11.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 39047, а на підставі даного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження № 67726928, про стягнення з неї на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором в розмірі 30357 грн.. Даною постановою зобов`язано Управління Житлово-комунального господарства Жмеринської міської ради, де позивач працює здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20% від суми доходу (після відрахування податків та зборів) до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витра виконавчого провадження в сумі 33892,70 грн. Однак позивач з даним грошовим зобов`язанням не погоджується та вважає зазначений виконавчий напис нотаріуса безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений з порушенням встановленого законом порядку та дана заборгованість не може вважатися безспірною, адже при вчиненні нотаріусом не враховано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якими передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню та просить суд його скасувати. Ухвалою суду від 12.01.2022 року по даній справі було відкрито провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Інстафінанс» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про час та місце розгляду справи. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини його неявки суду невідомі Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку та отримання ним ухвали про відкриття провадження на його електронну адресу, причини його неявки суду невідомі. Згідно з положеннями ч.7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач ТОВ «Інстафінанс» вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 39047, відповідно до якого звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості в сумі 30357 грн.. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження № 67726928, стягувачем є ТОВ «Інстафінанс» та 10.12.2021 року винесено постанову про звернення стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, де зобов`язано Комунальний заклад «Жмеринська дитячо-юнацька спортивна школа» Жмеринської міської ради, де позивач працює здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20% від суми доходу (після відрахування податків та зборів) до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витра виконавчого провадження в сумі 33892,70 грн.(а.с.7). Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11. 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Однак, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року на час їх застосування, а саме 12.06.2021 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 2202.2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.20217 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20.06.2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та АТ «Інстафінанс» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 05.11.2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 39047 від 05.11.2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 992,40 гривень за подання позовної заяви (а.с 4).

Outcome: approved