Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

в листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] в якому просила визнати недійсним заповіт, укладений [PERSON] 13.05.2019 року на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі №463. В ході розгляду справи позивач змінила підстави позову, подавши 15.04.2020 року відповідну заяву про зміну підстави позову. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла дружина її двоюрідного діда [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого з`ясувалося про існування заповіту, складеного [PERSON] на користь відповідача [PERSON] . Позивач у позові зазначила, що добровільне складання [PERSON] заповіту на користь третіх осіб, а не на неї чи інших родичів є неможливим, оскільки померла не була знайома з [PERSON] , тому вважає, що заповіт було складено під психологічним чи фізичним впливом. Також у позові позивач зазначила, що [PERSON] тяжко хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузійний кардіосклероз, цукровий діабет, хронічну ішемію мозку, судину деменцію з грубим інтелектуально-мнестичними розладами. Приймаючи до уваги наявні хвороби [PERSON] , їх перебіг, загальний стан здоров`я, позивач вважає, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] знаходилась в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними. У зв`язку з чим, позивач просить визнати недійсним оспорюваний заповіт на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 року справу передано судді Кондратенко О.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року відкрито провадження у даній справи, розгляд справи вирішено проводити за правилами позовного (загального) провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2020 року справу передано судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року прийнято до розгляду дану справу та призначено у справі підготовче судове засідання. 02.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що протягом останніх кількох років свого життя [PERSON] жодним чином не давала, в тому числі поведінкою, приводу думати, що вона страждає психічною хворобою. За своє життя [PERSON] не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною та над нею не було встановлено судом опіки чи піклування, на день укладання спірного правочину на обліку не перебувала та за медичною допомогою не зверталася. У [PERSON] жодних обмежень, встановлених чинним законодавством України, на укладання будь-яких правочинів, в тому числі заповіту, не існувало. [PERSON] 13.05.2019 року заповіт, який посвідчений нотаріально, було прочитано вголос та нею був підписаний особисто. Також відповідач зазначила, що [PERSON] сама за своєю волею та за своїм бажанням, без будь-якого примусу з будь-якого боку звернулася до приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. щодо укладання оскаржуваного заповіту, мала при собі всі документи щодо її особи. [PERSON] повністю розуміла зміст та правові наслідки складання й підписання заповіту. Ніхто її не обманював і не вводив в оману щодо вказаних дій. Окрім того, у відзиві відповідач вказала, що всі надані позивачем письмові докази у справі у їх сукупності дають беззаперечні підстави вважати, що жодних належних й допустимих доказів на підтвердження позову стороною позивача не надано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установлений законом порядок. Третя особа приватний нотаріус КМНО Буждиганчук (Мартиненко) Є.Ю. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась в установлений законом порядок, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини а відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 19.09.2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до якої входить, зокрема, квартира [ADDRESS] . 21.09.2019 року за заявою позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селецькою Т.А. заведено спадкову справу №24/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Після прийняття заяви від позивача нотаріусом було перевірено спадковий реєстр (заповіти/спадкові договори) та встановлено про існування заповіту, складеного [PERSON] 13.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю.,яким померла [PERSON] заповідала все своє рухоме та нерухоме майно на користь відповідача [PERSON] . Позивач, вважаючи, що заповіт було складено під психологічним чи фізичним впливом, оскільки добровільне складання [PERSON] заповіту на користь третіх осіб, а не на неї чи інших родичів є неможливим, так як померла не була знайома з [PERSON] та, враховуючи хвороби у [PERSON] , їх перебіг, загальний стан здоров`я, наслідок чого на момент посвідчення заповіту [PERSON] знаходилась в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, через свого представника звернулася до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Даним управлінням поліції відомості по заяві [PERSON] 25.09.2019 року були внесені до ЄРДР №12019100100009112 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 190 КК України. Із змісту витягу із ЄРДР №12019100100009112 вбачається, що на протязі 2019 року невстановлені слідством особи, шляхом шахрайства намагались заволодіти чужим майном [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю ( ч. 1 ст. 1234 ЦК України). За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 28.11.2019 року у справі №723/3247/18. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За змістом п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 105 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. За клопотанням представника позивача судом до матеріалів справи було долучено висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи№22 від 16.01.2021 про проведення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану померлої [PERSON] під час складання оспорюваного заповіту. Дана експертиза була проведена в рамках кримінального провадження № 12019100100009112 на підставі постанови слідчого від 25.08.2020 року. За результатами проведеної експертизи, встановлено, що під час складання заповіту 13.05.2019 року [PERSON] виявляла ознаки «Судинної деменції». Через наявність психічного розладу «Судинна деменція» [PERSON] під час складання заповіту 13.05.2019 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За своїм психічним станом під час складання заповіту 13.05.2019 року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що висновок судово-психіатричної експертизи, який проведений в рамках кримінального провадження, не може слугувати належним та допустимим доказам в цивільній справі, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Так, за змістом статей 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, виходячи із положення ст. 95 ЦПК України, окремі матеріали кримінального провадження №12019100100009112 є доказами у кримінальному провадженні та зберігають доказову силу в цивільному судочинстві, як письмові докази, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказана посмертна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза проведена відповідно до поставлених питань шляхом вивчення наданих на дослідження матеріалів кримінального провадження №12019100100009112 та медичної документації, яка стосується стану здоров`я померлої [PERSON] . Оцінюючи вказаний експертний висновок, судом було враховував дотримання вимог ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, згідно яких експертів попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05.02.2020 року у справі № 461/3675/17, при вирішенні даної справи, суд враховує допустимість висновку експерта як доказ, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент складання заповіту від 13.05.2019 року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а отже, її волевиявлення щодо складання заповіту на користь відповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, що є наслідком для визнання недійсним оспорюваного заповіту та задоволення позовних вимог повністю. Жодних доказів протилежного відповідачем у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду надано не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved