Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

23 травня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Козельщинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 19.10.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за № 8766, про стягнення з нього, [PERSON] , за період з 16.05.2021 по 24.09.2021 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» у розмірі 7800,00 гривень. Також просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати по даній справі, орієнтовний попередній розрахунок яких складає 1 488,60 грн, у тому числі: судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру у розмірі 992,40 грн; судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру у розмірі 496,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович при видачі виконавчого напису не дотримався визначеної законодавством процедури вчинення виконавчих написів, оскільки на дату вчинення виконавчого напису заявлена вимога не підпадала під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а сума заборгованості у розмірі 7800,00 грн не є безспірною. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Призначено судове засідання на 23 червня 2022 року. 06.06.2022 до суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у повному обсязі позивачеві у задоволенні позовних вимог. Відзив відповідача аргументовано тим, що відповідно до укладеного Договору №210421-38726-1 від 21.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , позивач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп., строком на 25 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УКРСИББАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210421-38726-1 від 21.04.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Кредитний договір був підписаний позивачем 21.04.2021 о 09 год. 28 хв. 40 сек. шляхом уведення одноразового ідентифікатора 897263 в особистому кабінеті на вебсайті Відповідача у мережі Інтернет https://monetka.ua. Кредитні кошти були відправлені позивачеві на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується чеком № 400140268 від 21.04.2021. Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, який було додано до відзиву. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, позивач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. На підставі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, в зв`язку з не виконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. заяву про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості по Договору № 210421-38726-1 від 21.04.2021 року з позивача. Станом на 03.06.2022 заборгованість за договором № 210421-38726-1 від 21.04.2021 становить 3 665 грн 54 коп, та складається з: - 2 000 грн 00 коп - прострочена заборгованість за кредитом; -1 665 грн 54 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом. Станом на 05.07.2021 нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що відбувалися погашення, що відображено у розрахунку заборгованості. В обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідач зазначав, що у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. При нормативному обґрунтуванні відповідач посилався на ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також правові висновки ВС у справах № 6-887цс17 (постанова від 05.07.2017 року), № 137/1666/16-ц (постанова від 29.03.2019 року), № 569/8884/17 (постанова від 14.08.2019), № 305/2082/14-ц (постанова від 15.01.2020), № 333/7373/17 (постанова від 24.06.2020). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович письмових пояснень не надав. Третя особа Козельщинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) письмових пояснень не надав. Відповідач у відзиві просив проводити розгляд справи без участі відповідача. На підставі ухвали суду від 25.05.2022 розгляд справи здійснюється без виклику учасників. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 - ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У абзаці другому частині другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до пп. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 6,2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що 19.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис (а.с. 9), який зареєстровано в реєстрі за № 8766, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за договором № 210421-38726-1 від 21.04.2021, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Фінанс інновація», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором про відступлення права вимоги від 17.06.2021 № 17/06/2021-Р/М-3 є ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», заборгованість за договором № 210421-38726-1 від 21.04.2021 за період з 16.05.2021 по 24.09.2021 у загальному розмірі 7800,00 гривень, у тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 2 000,00 гривень; - заборгованість за несплаченими відсотками - 5 100,00 гривень; - за вчинення виконавчого напису - 700,00 гривень. 25.11.2020 відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» було подано до Козельщинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заяву від 01.11.2020 № 838182 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 19.10.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 8766 (а.с. 8). 26.11.2021 начальником Козельщинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Донцем Ярославом Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67669711) з виконання виконавчого напису нотаріуса (а.с. 10). З досліджених судом доказів вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису був договір № 210421-38726-1 від 21.04.2021 (а.с. 26-27). Згідно умов договору № 210421-38726-1 від 21.04.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» (Товариство) та [PERSON] (Позичальник), товариство надало позичальнику грошові кошти у розмірі 2000,00 гривень (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору. Кредит видається не на споживчі цілі (п. 1.1. договору). Процентна ставка за користування кредитом становить 2,2 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, встановленого п. 1.3 цього договору. Річна процентна ставка становить 803% (п. 1.2. договору). Строк надання кредиту та строк дії договору становить 25 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит, не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.3. договору). Невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на Умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», які розміщені на Сайті monetka.ua (п. 1.4. договору). Сторони погодили, що сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.5. договору). Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить Позичальникові (п. 1.6. договору), та має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших встановлених Договором зобов`язань (пп. 2.1.1. п. 2.1. договору). Позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування (пп. 2.4.1 п. 2.4. договору). У випадку подальшої зміни терміну платежу (оформлення продовження), сплачувати товариству проценти за користування кредитом у розмірі 2,2% в день (річна процентна ставка становить 803%) від суми кредиту (згідно правил), починаючи з першого дня продовження на період строку її дії. При цьому сторони визнають, що така зміна процентної ставки є їх двостороннім взаємним рішенням, попередньо узгодженою умовою пункту договору (пп. 2.4.3 п. 2.4. договору). У випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору (п. 3.3 договору). Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 договору. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку, узгодженого сторонами у пункті 3.7 цього договору). При цьому проценти за користування кредитом нараховується щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на банківський рахунок до якого випущено електронний платіжний засіб позичальника, номер якого вказано у п. 1.6 договору до дня повернення суми кредиту (його частини), визначеної у пункті 1.1 договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 договору) включно. При поверненні кредиту частинами, нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 3.4 - 3.5 договору). Згідно додатку до договору сторонами було погоджено графік розрахунків, за яким сукупна вартість кредиту становить 155,00 % від суми кредиту (в процентному вираженні) або 3100,00 грн (у грошовому вираженні) і включає в себе: проценти за користування кредитом 1100,00 грн та суму кредиту 2000,00 грн. Дата повернення кредиту - 16.05.2021 (а.с. 27 на звороті). Договір було підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 490563 (п. 6 договору). У подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги від 17.06.2021 № 17/06/2021-Р/М-3 ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним із позивачем (а.с. 38-41). Згідно акту приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги (а.с. 41) загальна сума заборгованості за договором станом на дату відступлення складала 5600,00 грн, у тому числі 2000,00 грн - заборгованість за кредитом, 3600,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Отже, матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» було укладено в електронній формі кредитний договір, який вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача набув відповідач на підставі договору про відступлення права вимоги. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій, а документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, є суперечливими. Так, згідно розрахунку заборгованості, який було надано суду відповідачем у додатку до відзиву на позовну заяву (а.с. 29), станом на 05.07.2021 та 12.10.2021 заборгованість позивача за договором № 210421-38726-1 від 21.04.2021 становила: 2000 грн 00 коп - прострочена заборгованість за кредитом; 5100,000 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.05.2021 по 24.09.2021. Сума заборгованості становить 7100,00 (сім тисяч сто) гривень 00 копійок, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 гривень 00 копійок; прострочена заборгованість по несплаченими відсоткам за користування кредитом становить 5100,00 гривень 00 копійок. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати з стягувача у розмірі 700,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 7800,00 гривень 00 копійок. Разом з тим, із договору від 21.04.2021 № 210421-38726-1 (а.с. 26-27) вбачається, що він укладений сторонами в електронній формі 21.04.2021; строк, на який надається кредит, складає 25 днів, а термін (дата) повернення кредиту - 16.05.2021. У той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.05.2021 по 24.09.2021 (а.с. 9), тобто заборгованість, нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування, що є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства та на положеннях договору, що був укладений між позивачем та відповідачем. Сума звернутої до стягнення заборгованості за процентами перевищує суму процентів за користування кредитом, визначену у графіку розрахунків, що є додатком до договору, відповідно до якого сума нарахованих процентів складає 1 100,00 грн, а не 5100,00 грн, як зазначено у виконавчому написі. Стягнута за виконавчим написом сума заборгованості за процентами за користування кредитом перевищує й ту суму, нарахованих процентів, що відображена у витязі до акту приймання-передачі прав до договору відступлення права вимоги, а саме 3600,00 грн. Наведені розбіжності, на думку суду, безумовно спростовують факт безспірності вимог стягувача. Отже, заборгованість за договором № 210421-38726-1 від 21.04.2021 у розмірі 7100,00 гривень не була безспірною, оскільки не підтверджувалася тими документами, що надавались відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла. Також суд зазначає, що договір від 21 квітня 2021 року № 210421-38726-1 укладено у електронній формі, що не заперечувалося відповідачем, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 19 жовтня 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі чи електронній формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року), яка зробила висновок, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі№ 333/7373/17 (постанова від 24.06.2020), на яку посилався відповідач, суд у даній справі не застосовує, зважаючи на ієрархію в застосуванні в судовій практиці висновків Колегій судів або Судової палати Верховного суду, Об`єднаної палати або висновків Великої Палати Верховного Суду. Процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду. У своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Отже, вбачається наступна ієрархія та градація висновків Верховного суду (за спаданням): - остання позиція Великої палати Верховного суду; - позиція Великої палати Верховного суду; - позиція об`єднаної палати Верховного суду; - позиція судової палати Верховного суду; - позиція колегії судів Верховного суду. Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі№ 333/7373/17 (постанова від 24.06.2020), а висновок, викладений у постанові ВП ВС від 21.09.2021 (справа № 910/10374/17). Тому доводи відповідача про правомірність вчинення виконавчого напису на договорі, укладеному в електронній формі, є таким, що не відповідає вимогам закону та не узгоджується з позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Іншим правовим висновкам ВС у подібних справах, на які посилався відповідач у відзиві, висновок суду у даній справі не суперечить. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Щодо судових витрат Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 992,40 грн, сплаченого при подачі позову до суду, та судового збору у сумі 496,20 грн - за розгляд судом заяви про забезпечення позову. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у загальній сумі 1488,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved