Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

08.02.2022 позивач [PERSON] \~в\~особі представника \~ адвоката\~Ковальової Л.В.\~ звернулась до\~ суду з\~ позовом до\~ відповідача [PERSON] ,\~відповідно до\~ якого просить\~стягнути з\~відповідача на її користь аліменти на утримання\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~\~4 000,00\~грн.\~щомісячно,\~починаючи від\~ дати подання \~заяви до\~ досягнення дитиною\~повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування\~\~позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.06.2018. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Останнім часом стосунки з відповідачем ускладнилися, що потягло за собою фактичне припинення подружніх відносин. З травня місяця минулого року сторони не проживають разом. Відповідачем до Київського районного суду м. Харкова подано позов про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до виповнення трирічного віку, у зв`язку із чим позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, а єдиним джерелом доходів, станом на сьогоднішній день, є щомісячна грошова допомога на дитину до трьох років в сумі 860,00 гривень, що є недостатнім для забезпечення життєвих потреб дитини. На утриманні відповідача відсутні інші непрацездатні та неповнолітні особи. Також позивач зазначає, що доходи відповідача є значними, виходячи з таких обставин: відповідач є засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД - РЕМ - СЕРВIC 2020», основним видом діяльності якого відповідно до КВЕД є будівництво житлових і нежитлових будівель»; відповідач обіймає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініпак груп»; відповідачем у квітні місяці 2019 року придбано автомобіль марки Skoda Octavia 2012 року випуску, що свідчить про фінансову спроможність відповідача обслуговувати автомобіль, придбавати пальне та деталі. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст.\~274\~ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова \~від 09.02.2022\~вказану позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справ і з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 35-36). Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином. 21.06.2022 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що проти задоволення позову в частині стягнення аліментів у розмірі 4 000,00 грн. не заперечує. Однак, враховуючи складність справи, ціну позову, не приймання представником позивача участі у судовому засіданні заперечує в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу позивачу у розмірі 15\~000,00 грн. та вважає їх необґрунтовано завищеними (а.с. 38). Відповідно ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.07.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2970 (а.с. 9). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідач є засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД -РЕМ -СЕРВIC 2020»; а також обіймає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініпак груп» (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст.\~6\~вказаної Конвенції\~кожна дитина\~має невід`ємне\~право на\~життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 181 Сімейного Кодексу України\~у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1,2\~ст.\~179\~ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ч. 1\~ст. 184 СК України\~вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~р.\~№ 3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" (п. 17). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до\~ст. 184 СК України\~суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.\~\~\~\~\~ Відповідно\~Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року становить 2\~100,00 грн. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи визначений Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до\~ст. 182 СК України,\~матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці і може працювати, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, інших дітей не має, не заперечує проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, що дорівнює чотирьом тисячам гривень щомісячно, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей та визнання відповідачем позовних вимог, вважає, що аліменти в розмірі 4\~000,00 грн. щомісячно на утримання дитини, є сумою, що відповідає обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Положеннями ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягання з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 4\~000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Разом з цим, клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 15\~000,00 грн. не підтверджені фактами реального надання послуг адвоката на вказану суму саме по цій цивільній справі. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу в указаній сумі є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим, суд вважає правильним та доцільним частково стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу, а саме у розмірі 1\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial