Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА У липні 2021 року представник позивача звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до неповнолітнього відповідача. Після залишення позову без руху та уточнення анкетних даних відповідача остаточно визначено такі позовні вимоги: 1. Встановити факт сумісного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу: [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , в період з серпня 2010 року по [INFO] ; 2. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у: -житловому будинку літ. А-1, житловою площею 44,8 кв.м., загальною площею 66,6 кв.м., сараї-літній кухні літ Б, прибудові літ б, погріб літ. В, прибудові літ. Б.1, сараї літ. Д, вбиральні літ. Ж, колодязі 1/2 частини № 1, огорожі № 2,3, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 34774608, вартістю 20000,00 грн; -присадибній земельній ділянці, яка має площу 0,1406 га, кадастровий номер 5324555100:30:008:0049, вартістю 16000,00 грн; -нежитловій будівлі: склад № А-1 по [ADDRESS] , загальною площею 1031,5 кв.м., вартістю 21695,00 грн, на земельній ділянці розміром 0,3990 га, кадастровий номер 5324581201:01:001:0439. Позов обґрунтовано спільним проживанням позивача [PERSON] із серпня 2010 року у смт Семенівка без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю, купували побутове майно, брали участь у витратах на ремонт і утримання житла. Під час спільного проживання та за спільні грошові кошти родини, в інтересах сім`ї були придбані: 02.03.2012 згаданий житловий будинок і земельну ділянку; 29.10.2013 - вказану нежитлову будівлю складу. Згадані три об`єкти нерухомого майна були зареєстровані на ім`я [PERSON] . 22.01.2016 він склав заповіт, яким будинок і присадибну земельну ділянку заповів позивачеві. Розпоряджень щодо свого іншого майна не залишив. [INFO] [PERSON] помер. Наразі є спір між спадкоємцями (сторонами у справі) щодо обсягу успадкованого майна та боргів спадкодавця за аліментами на користь відповідача, що є пропорціями до одержаної ними частки у спадщині. Тому позивач вважає, що усі три об`єкти нерухомого майна відповідно до приписів ст. 74 Сімейного кодексу України є спільним сумісним майном позивача і померлого [INFO] [PERSON] . Відтак за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, присадибної земельної ділянки і приміщення складу. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА Письмовий відзив вказує на необґрунтованість позову. Недоведеність підстав та наслідків, вказаних у ст. 74 Сімейного кодексу України. Відповідач, її законний представник та представник проти позову заперечували у судових засіданнях і у судових дебатах. Спільні фотографії, можливе спільне дозвілля не доводить спільне проживання позивача із [PERSON] як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу. Не доведено їх взаємні права і обов`язки, що притаманні подружжю. Не доведено спільність побуту та бюджету. Грошова позика не може доводитися показами свідків. Спадкодавець [PERSON] у договорах купівлі-продажу будинку, земельної ділянки і приміщення складу вказував що не перебуває у фактичних шлюбних відносинах і купує нерухомість у свою особисту власність. Надалі заповітом будинок і земельну ділянку заповів позивачеві, а приміщення складу - за законом успадкувала відповідач. У судових засіданнях позивач, її представник, відповідач та її представники повністю підтримали зазначені позовні вимоги і заперечення проти них. Суд неодноразово звертав увагу позивача на фактичне оспорення нею вчинених [PERSON] правочинів у 2012 і 2013 роках, обізнаність про них, але ініціювання цього позову лише у 2021 році тощо. На наявність на ім`я позивача заповіту [PERSON] на весь житловий будинок і всю присадибну земельну ділянку які вона прийняла, а рішення у справі може або обмежити, або унеможливити тощо її право на спадкування за заповітом. Проте позивач наполягала на задоволенні свого позову оскільки відповідач стягує з позивача заборгованість за аліментами, на розмір яких впливає вартість (обсяг) успадкованої позивачем спадщини. РУХ СПРАВИ 26.06.2021 позовну заяву надіслано до суду засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта". 27.06.2019 визначено головуючого суддю. 07.09.2021 суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідач та про зміну відповідачем прізвища і по батькові. 07.09.2021 позовну заяву залишено без руху через неналежну сплату судового збору та неточності щодо переліку спірних об`єктів нерухомого майна. 22.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача і його представника про відвід головуючого судді. 17.11.2021 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. Підготовчі судові засідання і судові засідання із розгляду справи по суті відкладалися неодноразово, у них оголошувалися перерви, зокрема у зв`язку із клопотанням представників сторін, витребуванням і наданням доказів, допитом свідків, через неможливість належного проведення відеоконференцзв`язку із іншим судом. МОТИВИ, ОПИС ОБСТАВИН, ВИСНОВКИ ПО КОЖНІЙ ІЗ ВИМОГ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2, ст. 89 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Вивчивши письмові заяви учасників справи, вислухавши їх вступні промови і промови їх представників, пояснення, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є батьком відповідача у справі. [PERSON] помер [INFO] у смт Семенівка Полтавської області. Відповідач є спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] , зокрема як неповнолітня дитина спадкодавця. Спадкодавець [PERSON] мав заборгованість за аліментами на утримання відповідача на час смерті спадкодавця. Ці обставини визнаються сторонами і їх представниками, підтверджуються відповідними письмовими доказами (а.с. 8, 9, 11, 12, 40, 46, 58, 140, 144, 146, 152-156). [PERSON] 09.04.2010 розірвав шлюб із законним представником відповідача у цій справі (а.с. 147). Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 26.08.2019 розірвано шлюб між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] . Рішення набрало законної сили 24.09.2010 (а.с. 166). Отже [PERSON] із 09.04.2010, а [PERSON] із 25.09.2010 не перебували у зареєстрованому шлюбі ні між собою, ні із жодною іншою особою. Позивач під час допиту як свідок у судовому засіданні дала покази, що познайомилася із [PERSON] у 2010 році. Із кінця серпня 2010 року вони почали проживати разом у винайнятому будинку по [ADDRESS] . У 2011 році вони придбали житловий будинок по [ADDRESS] , куди переїхали у 2012 році після ремонту. До смерті [PERSON] вони увесь час жили разом як подружжя. Вважали, що укладення їх шлюбу є непотрібною формальністю. У них обох був спільний побут, відпочинок, друзі, дозвілля, бюджет. У серпні 2010 року позивач розлучилася із першим чоловіком із яким вже не жила близько пів року. Дочка позивача - [PERSON] жила разом із позивачем і [PERSON] у одному будинку. Після смерті [PERSON] у грудні 2016 року вона повідомила про смерть його першу дружину (матір відповідача). Позивач не змогла пояснити чому [PERSON] оформляв договори купівлі-продажу на своє ім`я і зазначав у них що не перебуває у фактичних шлюбних відносинах. [PERSON] казав, що має платити аліменти дочці (відповідачеві), але не робить це через те, що залишив їм магазин на озері [PERSON] . Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] дав покази, що добре знав [PERSON] . Останній у 2009 році приїхав жити у смт Семенівка. [PERSON] [PERSON] часто користувався послугами свідка, як перукаря. Свідок бачив і знає, що [PERSON] і [PERSON] у 2010 році жили у [ADDRESS] . У 2011 році вони придбали будинок на вул. Транспортній і переїхали туди. Їх стосунки були як стосунки подружжя. Свідок [PERSON] [PERSON] під час допиту у судовому засіданні вказав, що із [PERSON] і [PERSON] познайомився приблизно одночасно. Із [PERSON] почав спілкуватися через зайняття сільгоспвиробництвом. Із 2010 року [PERSON] і [PERSON] жили разом і до смерті останнього. Свідок товаришував із їх сім`єю, часто приходив у гості до них обох, а не до когось окремо. З ними жила дочка позивача [PERSON] . Спочатку вони жили у будинку, який винаймали. Потім переїхали у придбаний будинок. Свідок позичав кошти для придбання будинку. [PERSON] і [PERSON] спільно вели господарство, між ними був поділ так званих чоловічих і жіночих обов`язків у господарстві, мали спільний побут, "ліжко", відпочинок, приятелів. Спільно купували меблі і техніку у будинок. У 2014 році до них приїздили у гості мати та сестра [PERSON] . Спочатку [PERSON] [PERSON] орендував склад для зберігання насіння, а потім купив його для підприємництва. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні також вказав на попереднє спільне проживання [PERSON] із [PERSON] у зйомному будинку по [ADDRESS] і на наступне придбання будинку на вул. Транспортній у 2012 році. Первинно свідок купував у [PERSON] насіннєвий матеріал. Так зав`язалося їх товаришування і дружба. Згодом вони стали кумами. [PERSON] і [PERSON] жили як сім`я, вони були "разом", спільно виховували [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] від першого шлюбу, спільно господарювали у будинку. [PERSON] часто запрошував свідка щоб показати як він ремонтує і облаштовує житловий будинок. Надані позивачем фотознімки свідчать про спільний відпочинок, спільні подорожі та дозвілля [PERSON] і [PERSON] у 2012 році у м. Донецьк (а.с. 13), у 2014 році у м. Єнакієво (а.с. 14), святкування дня народження у 2014 році на якому також присутні свідки [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15), святкування Нового року у 2014 році (а.с. 16). Квитанціями АТ КБ "ПриватБанк" підтверджено сплату коштів за споживання природного газу абонентом [PERSON] із карти позивача "Універсальна" у серпні і грудні 2015 року, січні, травні і липні 2016 року Так само підтверджено сплату коштів за електроенергію позивачем за особовим рахунком [PERSON] у серпні, жовтні і грудні 2015 року, у січні, лютому, березні, липні і серпні 2016 року (а.с. 17-23). Виконавчий комітет Семенівської селищної ради довідкою № 2980 від 07.05.2017 ствердив, що співмешканець [PERSON] - [PERSON] до дня смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Сукупність вказаних доказів з достатньою мірою переконливості та із дотриманням стандарту "балансу ймовірностей" доводить і суд констатує, що [PERSON] і [PERSON] певний проміжок часу проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Такий висновок суду випливає із доведеності позивачем таких фактів як: спільність їх проживання, зокрема й початок проживання у придбаному у 2012 році будинку, упродовж серпня 2010 року - 16 грудня 2016 року; розподіл між собою обов`язків як сім`ї чоловіка і жінки; спільного вирішення побутових питань та облаштування житла спільними коштам і спільним трудовим зусиллями і внесками; спільного виховання дочки позивача [PERSON] ; спільного та рівного вирішення питань сім`ї; сприйняття їх оточенням та їх спільна поведінка саме як сімейної пари; взаємоповага та взаємопідтримка; спільність бюджету; спільність дозвілля, святкувань, подорожей тощо. Тобто факт, встановлення якого просить позивач, з метою доведення виникнення права спільної сумісної власності на набуте у їх "цивільному" шлюбі майно - доведено. Однак часовий проміжок їх спільного проживання, на який вказує позовна заява, є іншим, оскільки на противагу встановлених фактів їх "цивільного" шлюбу із серпня 2010 року слід враховувати й низку інших обставин. Так, до дати розірвання свого шлюбу позивач не може набути статусу особи, яка проживає однією сім`єю із чоловіком із яким не перебуває у шлюбі. Одночасне перебування у зареєстрованому шлюбі і "цивільному" шлюбі суперечить моральним засадам суспільства. Отже початком строку спільного проживання [PERSON] та [PERSON] суд визначає жовтень 2010 року, а його кінцем день смерті [PERSON] - [INFO] . За договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.03.2012 [PERSON] придбав в особисту власність житловий будинок А-1 загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., із сараєм-літньою кухнею літ Б, прибудовою літ б, погрібом літ. В, прибудовою літ. Б.1, сараєм літ. Д, вбиральнею літ. Ж, колодязем 1/2 частини № 1, огорожею № 2, 3. Інвентаризаційна оцінка будинку з надвірними будівлями становить 79557,00 грн. Продаж вчинено за 40000,00 грн. Покупець ствердив, що на момент підписання договору в зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває, купує за власні кошти подружжя, в свою особисту власність. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34774608 (а.с. 24-29). За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2012 [PERSON] придбав у власність земельну ділянку кадастровий номер 5324555100:30:008:0049 площею 0,1406 га за адресою: [ADDRESS] . Експерта грошова оцінка земельної ділянки становить 20838,00 грн. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 21666,46 грн. Продаж вчинено за 16000,00 грн. Покупець ствердив, що на момент підписання договору в зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває, земельну ділянку купує за власні кошти у свою особисту власність (а.с. 30, 31). Заповітом від 22.02.2016 [PERSON] заповів належний йому житловий будинок по [ADDRESS] , а також присадибну земельну ділянку позивачеві (а.с. 9). Позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за цим заповітом (а.с. 140). За договором купівлі-продажу нежитлової будівлі складу від 29.10.2013 [PERSON] придбав у власність нежитлову будівлю - склад № А-1, розташовану по [ADDRESS] , загальною площею 1031,5 кв.м., на земельній ділянці розміром 0,3990 га, кадастровий номер 5324581201:01:001:0439. Вартість нежитлової будівлі становить 21795,00 грн. Продаж вчинено за 25000,00 грн. Покупець повідомив, що у шлюбі не перебуває і кошти, які витрачаються ним на купівлю складу, є його особистою власністю (а.с. 32, 33, 141-143). Відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2019 на вказаний склад як спадкоємець першої черги (а.с. 40, 140). Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже усі три згадані об`єкти нерухомого майна згідно ст. 74 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та померлого [PERSON] від дати укладення покупцем [PERSON] відповідних договорів купівлі-продажу. На такий висновок суду не впливає зазначення [PERSON] у договорах, що він не перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Така умова договорів є відносно стандартною та усталеною у використовуваних нотаріусами формах договорів купівлі-продажу. Суд робить висновок, що позивач [PERSON] набула право власності на 1/2 частку кожного із трьох об`єктів нерухомого майна у 1/2 частці кожної із вартостей, що вказані у договорах: оціночній, експертній, нормативно-грошовій, ціні договору. Суд зазначає у резолютивні частині рішення кожну із вартостей, оскільки позивач у позові вказує що між сторонами існує спір щодо успадкованого майна і боргів спадкодавця [PERSON] перед відповідачем [PERSON] (а.с. 2, 55, 152-156, 168, 169). Позов у цій частині є доведеним та обґрунтованим. Суд задовольняє його вимоги щодо 1/2 частки житлового будинку і щодо 1/2 частки присадибної земельної ділянки. Проте суд відмовляє у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі - складу № А-1, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1031,5 кв.м., на земельній ділянці площею 0,3990 га, кадастровий номер 5324581201:01:001:0439; інвентаризаційна оцінка 1/2 частки 10847,50 грн станом на 22.10.2013; вартість набуття у власність 1/2 частки 12500,00 грн станом на 29.10.2013. Так, 14.03.2019 відповідач за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі продала вказане приміщення складу [PERSON] (а.с. 170, 171). Про існування цього договору сторонам у справі, зокрема позивачеві, було відомо принаймні у квітні 2020 року під час розгляду Семенівським районним судом Полтавської області цивільної справи № 547/1085/18 (а.с. 148, 150, 152). Із позовом у цій справі позивач звернулася до суду у червні 2021 року (а.с. 41). Тобто 14.03.2019 [PERSON] стала власником складу. Вона не залучалася до участі у справі позивачем ні як відповідач, ні як третя особа, хоча у позові ставиться вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку складу, а, отже це є вимогою про позбавлення частки майна не учасника справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення кола відповідачів у справі є прерогативою позивача. Суд відхиляє аргумент представника позивача, що задоволення цієї частини позову не порушить право власності на склад [PERSON] , оскільки позивач можливо реалізує своє право у спосіб стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частки вартості складу. Суд наголошує, що рішення суду про визнання права власності має наслідком саме виникнення права власності і внесення про це запису до відповідного державного реєстру, а не ініціювання нового позову з метою не реєстрації права власності на частку складу за позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ризики можливості чи неможливості реалізації позивачем свого права на спадкування за заповітом [PERSON] від 22.02.2016 щодо житлового будинку і прибудинкової земельної ділянки не розглядаються у цій справі. Суд надсилає копію рішення приватному нотаріусу Н.В.Трембач для врахування у спадковій справі 53/2017 щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] , оскільки рішення матиме значення для можливих зміни виду спадкування для сторін і зміни обсягу успадкованої кожною із сторін спадщини [PERSON] . Представникам сторін у судовому засіданні 09.06.2022 зроблено заяви про надання до суду протягом 5 днів доказів понесення процесуальних витрат та їх розрахунок. Відтак суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати сторін і строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed