Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~в інтересах\~позивачки [PERSON] , звернувся до суду з позовом до ДП "СхідГЗК", де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 22012,00 грн. та компенсацію інфляційних витрат у розмірі 865,02 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим,\~що з жовтня 2007р. по квітень 2022р. [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з ДП «СхідГЗК» 08.04.2022р. наказом №370-ос вона була звільнена за власним бажанням. Після звільнення відповідач не виплатив їй належні при звільненні і передбачені законом усі платежі. В свою чергу, позивачка неодноразово зверталась до керівництва, як в усній так і в письмовій формі з вимогою про здійснення з нею повного розрахунку, як того вимагає ст. 116 Кодексу законів про працю. На момент звільнення відповідач повинен був виплатити позивачці 27904,01 грн. При цьому, відповідач здійснив виплату заборгованості лише 03.05.2022 року 4247,00 грн., 04.05.2022р. 13655,01 грн., 13.05.2022р. 10002,00 грн. Таким чином позивачкою самостійно обраховано середньоденний заробіток 880,48 грн. та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, який склав 22012,00 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати у розмірі 865,02 грн., які просить суд стягнути з відповідача. Крім того позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. та 3000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. 10.06.2022 року від відповідача, ДП СхідГЗК до суду надійшов відзив на позов, де останній просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, зменшивши розмір середнього заробітку до 19393,62 грн. в іншій частині позову відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що ним у повному обсязі та із не значним затриманням виплачено позивачу заробітну плату та всі належні до сплати платежі станом на 13 травня 2022 року. Так, 03.05.2022 та 04.05.2022 позивачу виплачено значну суму коштів, що свідчить про намагання відповідача у найкоротші терміни здійснити передбачені законом виплати. Тривалість затримки виплат зумовлена арештом коштів на рахунках підприємства, фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введеним воєнним станом в Україні та як наслідок перебування ДП «СхідГЗК» із 01.03.2022 у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується Наказом №778/к від 01.03.2022. Таким чином відповідач просить зменшити наполовину суму стягнення середнього заробітку, тобто до 11006,00 грн. за період з 08 квітня 2022 року по 13 травня 2022 року (дату проведення останньої виплати). Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації інфляційних витрат у розмірі 865,02 грн. то як вбачається з наданого позивачем розрахунку останній здійснює нарахування на суму 27904,04 грн., однак в складову зазначеної суми входить сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9515,00 грн. При цьому, Закон України «про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до вимог цього Закону. Отже, враховуючи той факт, що сума 9515,00 грн. не є грошовою компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то останній також не визнає позов у цій частині, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих документів щодо сплати гонорару адвокату Лапшину В.В., а тому дані вимоги є необґрунтованими та не доведеними. 23.06.2022 року від представника позивача, адвоката Лапшина В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, де останній зазначив, що відсутність коштів у підприємства, важке його фінансове становище, ніяким чином не може бути виправданням тому становищу в якому опинилась позивачка. Позивачка від безвиході була змушена подати заяву на звільнення, оскільки відповідач останнім часом не виконував свій обов`язок та затримував виплату заробітної плати і це у той час, коли вже місяць наша держава перебувала в стані протидії військової агресії з боку російської федерації, коли більшість продуктів зникло з полок магазинів, а потім ціни на продукти харчування почали збільшуватись майже щодня, але потрібно кормити сім`ю, дітей, а грошей немає, навіть того, що належить позивачу по закону. Позивач перебуває у розпачі і відповідно очікує на справедливу компенсацію. Відносно стягнення інфляційних витрат то компенсації підлягає дохід громадян і до якого входить заробітна плата, яку роботодавець винен сплачувати працівникові який знаходиться у відпустці. І у разі якщо працівник не скористався відпусткою, роботодавець зобов`язаний сплатити належну працівнику компенсацію в день звільнення, але це все та ж заробітна плата. Щодо питання стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача просить врахувати з цього питання висновки Верховного Суду, викладені у постанові №640/18402/19 від 28.12.2020р., де суд зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Отримання гонорару готівкою можливо підтверджувати будь-яким документом (квитанція, акт, розписка тощо) (ВС/КАС у справі №727/4597/19 від 16.04.2020). Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ст.10,12,13, 81 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у період з 23.10.2007 по 08.04.2022 працювала на ДП «СхідГЗК».(а.с.4-5) Наказом №370-ос від 08.04.2022 звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, ч. 1 ст. 38 КЗпП (а.с.6). Судом також встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця при звільненні працівника провести виплату всіх сум, що йому належать від підприємства в день звільнення, відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем. На момент звільнення відповідач повинен був виплатити позивачці 27904,01 грн. заробітної плати в тому числі компенсацію за невикористану відпустку 9515,00 грн.(а.с.8) При цьому, відповідач здійснив виплату заборгованості лише 03.05.2022 року 4247,00 грн., 04.05.2022р. 13655,01 грн., 13.05.2022р. 10002,00 грн. (а.с.9-10) Частиною 1\~ст. 116 КЗпП України\~встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. При цьому суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зазначаються без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника. Відповідно до ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спору стосовно належних до виплати сум не було, а тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Згідно розрахунків, зроблених позивачем, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку станом на 13.05.2022, день фактичного розрахунку з позивачем склала 22012,00 грн. Із порядком нарахування розміру цієї суми сторони обопільно погодилися, однак, представник відповідача вважає, що вона підлягає зменшенню навпіл, зважаючи на підстави викладені у відзиві. Однак суд не погоджується з даним висновком відповідача, виходячи з наступного. В п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64цс13 від 03.2013 року) згідно із ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача всю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Щодо компенсації позивачу втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати та згідно зі \~ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного Закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159\~компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Однак, суд вважає, що розрахунок даної компенсації позивачем зроблено не вірно та безпідставно, оскільки значна сума заборгованості, а саме 17902,01 грн. була виплачена позивачці станом на 4.05.2022 року, а позивачка була звільнена з підприємства 08.04.2022 року, тобто більша частина заборгованості була сплачена позивачці у строк, який не перевищує календарного місяця з дня звільнення. Крім того, позивач при обчисленні компенсації врахував у суму заборгованості 9515 грн. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні, яка є одноразовою допомогою і не підлягає компенсації у відповідності до вимог вищезазначеного закону. Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі, без врахування компенсації за дні невикористаної відпустки, була виплачена позивачці впродовж календарного місяця, а тому позовні, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 992,40 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Виходячи із критерію реальності понесення витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), оцінюючи співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, та об`єму наданих і підтверджених послуг, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., як доведених та обґрунтованих, оскільки дана сума зазначена в акті №01 виконаних робіт з надання правничої допомоги, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої (правової) допомоги №23/04/2022 від 23 квітня 2022р. (а.с.15) .

Outcome: partial