Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що стягуються на користь відповідача [PERSON] . В подальшому, адвокат Мазур О.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив при розгляді цивільної справи врахувати змінені позовні вимоги та припинити з 16.11.2021 року нарахування та стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 600 гривень щомісяця, що стягуються на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31.07.2013 року по цивільній справі № 503/1370/13-ц за виконавчим листом від 13.08.2013 року № 503/1370/13-ц. Позовні вимоги з врахуванням зміни предмету позову, що були прийняті судом, обґрунтовує тим, що 12.03.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2012 року шлюб було розірвано. В подальшому, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31.07.2013 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання його доньки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі по 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Однак, починаючи з березня 2021 року по теперішній час донька постійно проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. В свою чергу її мати не бере жодної участі в утриманні дитини та вихованні. Вважає, що ця обставина є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мазур О.В. змінені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Крім того, додав, що і на даний час донька сторін продовжує проживати з батьком та повністю перебуває на його матеріальному забезпеченні. Також звернув увагу суду на те, що відповідно до чинного законодавства України дитина, яка досягла чотирнадцяти років, вправі сама визначати місце свого проживання, якщо батьки проживають окремо. На його думку, сам факт звернення 16.11.2021 року матері дитини до органів державної виконавчої служби із заявою про повернення їй виконавчого листа вказує на те, що дитина не проживає з нею та не перебуває на її матеріальному утриманні. Зазначив, що саме такий спосіб захисту як припинення нарахування та стягнення аліментів є ефективним та забезпечить захист порушених прав позивача як і на даний час так і в подальшому, у разі повторного пред`явлення відповідачем [PERSON] виконавчого листа до примусового виконання. В свою чергу, представник відповідача - адвокат Трегубчак Ю.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, до дитина тимчасово проживає з батьком, оскільки дана обставина встановлена рішенням Кодимського районного суду від 31.07.2013 року про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, що набрало законної сили. Він вважає, що наявні у матеріалах цивільної справи акт обстеження та довідки лише підтверджують факт тимчасового проживання доньки з позивачем, що є наслідком існуючого конфлікту між матір`ю та дитиною. А інших належних доказів на підтвердження факту постійного проживання дитини з батьком, зокрема відповідного рішення суду позивачем не надано. Крім того, зазначив, що 26.11.2021 року відповідачу, за її заявою, було повернуто виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дитини. Ця обставина вказує на те, що на даний час аліменти не нараховуються позивачеві та з нього не стягуються. З огляду на це, вважає, що в даному випадку відсутній спір про право. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Трегубчак Ю.В. заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, додав, що докази у справі збирались тривалий час (майже рік), що ставить під сумнів їх належність та достовірність. Суд, заслухавши учасників цивільного процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши та проаналізувавши поданий відповідачем відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 24.04.2012 року. Ця обставина підтверджується копією рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2012 року (а.с.8) та на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Від цього шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Ця обставина визнається сторонами та в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31.07.2013 року, що набрало законної сили 10.08.2013 року (а.с.11), з [PERSON] ухвалено стягувати на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі по 600 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . При цьому, цим рішенням встановлено початок виконання утримання 16.07.2013 року. 31.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист № 503/1370/13 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі по 600 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . При цьому, початок виконання утримання відповідно до рішення суду встановлений 16.07.2013 року (а.с.10). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03 липня 2021 року, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] 03.07.2021 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с.33). Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Це також кореспондується з положеннями ст.273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження. Консолідований зміст вказаних статей вказує на те, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як вбачається з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №06 від 08.01.2019 року (а.с.6), місцем зареєстрованого проживання [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Судом встановлено, що починаючи з березня 2021 року неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, що складений 07.11.2021 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] депутатом Слобідської селищної ради Дрижук Любов`ю Олександрівною, справжність підпису якої засвідчений головою сільради Т.А. Пак (а.с.15). Крім того, відповідно до довідок № 77 та № 79 від 23.09.2021 року за підписом директора Комунального закладу «Опорний заклад освіти «Слобідський ліцей» Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області Вікторії Баланюк (а.с.13, 14) [PERSON] , 2005 року народження дійсно навчається в 11-му класі цього навчального закладу, а її батько [PERSON] дійсно бере участь у вихованні доньки, відвідує загальношкільні батьківські збори, а також загальношкільні та класні виховні заходи. За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Натомість, представник відповідача, стверджуючи, що неповнолітня дитина лише тимчасово проживає разом з батьком, в обґрунтування таких заперечень, не надав суду жодного доказу на підтвердження даної обставини та тим самим не спростував письмові докази, надані позивачем. Крім того, сам факт прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь її матері [PERSON] не може беззаперечно вказувати на тимчасовість проживання дочки з батьком, за наявності інших належних та допустимих доказів, що містяться в матеріалах справи та були досліджені під час судового розгляду справи. До того ж, з дати ухвалення рішення минув тривалий час та обставини, що впливають на стягнення аліментів на утримання дитини, суттєво змінились. Дійсно, постановою державного виконавця Кодимського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борщ Л.А. від 26.11.2021 року виконавчий лист №503/1370/13, виданий 13.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі по 600 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , був повернутий без виконання стягувачу [PERSON] за її заявою (а.с.30). Разом з тим, сам факт звернення 16.11.2021 року матері дитини до органів державної виконавчої служби із заявою про повернення їй виконавчого листа без виконання, в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах цивільної справи, вказує на те, що дитина не проживає з відповідачем та не перебуває на її матеріальному утриманні. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 цього ж Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, встановлено дитина проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Тому, з метою дотримання принципу юридичною визначеності та забезпечення ефективного захисту майнових прав та законних інтересів позивача, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за доцільне захистити порушене право позивача у спосіб припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі виконавчого листа №503/1370/13, виданого 13.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі по 600 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . На думку суду, саме такий спосіб захисту порушених прав буде ефективним та сприятиме дотриманню загальних засад цивільного судочинства, встановлених ст.2 ЦПК України, враховуючи, що відповідач не позбавлена права повторного звернення до органів державної виконавчої служби із заявою про пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання в розумінні ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 16 листопада 2021 року. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про припинення нарахування та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved