Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

позивач 16 грудня 2020 року (час подачі позову у відділення поштового зв`язку) звернулась до суду з позовом про припинення права власності [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] з компенсацією вартості даної частки в розмірі 354450 гривень; про визнання права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Позов мотивує тим, що є власником ѕ частин квартири [ADDRESS] , інша ј частина квартири належить відповідачу, який тривалий час проживає в Канаді, участі в утриманні квартири (проведенні ремонтних робіт, сплаті комунальних послуг) не приймає. Квартира є неподільною, спільно користуватись квартирою з відповідачем неможливо, оскільки між сторонами існує тривалий конфлікт та стосунки є напруженими. У відповідності до висновку про вартість майна від 27 січня 2020 року вартість спірної частки квартири становить 354450 гривень. Як на підставу позову посилається на положення статтей 183, 317, 319, 355, 346, 356, 358, 365 ЦК України. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 12 січня 2020 року. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року позов залишено без руху. 25 лютого 2021 року представником позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЛВ № 090244 від 16 грудня 2020 року, на виконання ухвали суду про залишення позову без руху надано оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року після усунення недоліків позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду у підготовче засідання. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року судом було витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону за період останніх 10 років відповідачем [PERSON] 6 вересня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на вказану вище ухвалу щодо неможливості надання витребуваної інформації у зв`язку з неможливістю забезпечити однозначну ідентифікацію особи без інформації про громадянство та дату народження такої, що в матеріалах справи відсутні. 24 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін у справі в судові засідання та за клопотанням представника позивача. В судовому засіданні 20 червня 2022 року представник позивача адвокат Новінський О.О. позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити та долучив до матеріалів справи оригінал квитанції від 13 червня 2022 року (код квитанції 9272-0614-8233-7975) про внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області 354450 гривень. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20 червня 2022 року пояснив, що відповідач є його дядьком і в квартирі [ADDRESS] не проживає, участі в її утриманні та проведенні ремонтних робіт не приймає. В 2002 році він разом з сім`єю виїхав за межі України, зокрема в Канаду, і з того часу в квартирі не появляється, добровільно відчужити частку не бажає. З 2015-2016 років зв`язок з ним втрачено. Вказав, що витрати по ремонту та сплаті комунальних послуг несе він і [PERSON] . Відповідач в судові засідання 22 лютого 2022 року, 17 березня 2022 року, 5 травня 2022 року, 3 і 20 червня 2022 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце їх проведення шляхом неодноразового надсилання судових повісток разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною позивача у позовній заяві (за адресою місця знаходження нерухомого майна), про причини неявки не повідомив, відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до частини четвертої статті 223, частини першої статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. З інформаційної довідки № 237386346 від 16 грудня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, зокрема [PERSON] є власником ѕ частки (право власності зареєстровано на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року в справі 463/6078/16-ц). З рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року в справі № 463/6078/16-ц вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 15 лютого 1996 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак відповідача у справі є власником ј частки вказаної вище квартири. З висновку про вартість майна від 27 січня 2020 року зробленого ПП «Оціночна компанія «Апекс» вбачається, що вартість квартири [ADDRESS] становить 1417800 гривень, вартість ј частки становить 354450 гривень. В силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 365 Цивільного кодексу України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12). У відповідності до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина друга статті 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що частка відповідача у спірній квартирі становить ј, що не може бути визначена як незначна. Належних і допустимих доказів про наявність у власності відповідача іншого нерухомого майна стороною позивача суду не надано. Доказів можливості придбання відповідачем іншого нерухомого майна за вартість частки у спірній квартирі стороною позивача не надано. Суд критично відносить до наданого стороною позивача висновку про вартість майна від 27 січня 2020 року, оскільки на момент звернення з позовом до суду 16 грудня 2020 року вартість квартири могла суттєво змінитись в залежності від коливань ринку нерухомості в м. Львові, а тому не може братись до уваги такий висновок, який зроблено більше як за одинадцять місяців до подання позову. Також суд звертає увагу, що стороною позивача не надано допустимих доказів що спірна квартира є неподільною, зокрема таким міг бути відповідний висновок експерта, який дав би відповідь щодо питання можливого виділу частки відповідача в натурі та чи спірна квартири є неподільною в розумінні положень частини другої статті 183 ЦК України. Крім того, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів, що сторони не можуть спільно володіти та користуватись квартирою [ADDRESS] . Покази свідка [PERSON] зводяться до утримання та проведення ремонту у квартирі, яка належить сторонам у справі, що не підтверджує обставин неможливості спільного володіння та користування квартирою сторонами у справі. У випадку справді понесених витрат на квартиру чинне законодавство України передбачає для такої особи відповідний спосіб захисту порушеного права, зокрема стягнення відповідної частки витрат з іншої особи, адже власність зобов`язує, зокрема в частині утримання нерухомого майна. Відтак судовим розглядом не встановлено жодної обставини передбаченої частиною першою статті 365 ЦК України для припинення права відповідача на частку у спільному майні за рішенням суду, що виключає підстави для задоволення іншої позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на ј частки в спірній квартирі, яка належить відповідачу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою в позові слід повернути позивачу внесенні на депозитний рахунок кошти в сумі 354450 гривень. Суд ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до статті 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені стороною позивача в заявах по суті справи, а також в судових засіданнях доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому судові витрати слід покласти на сторону позивача. Відповідач не надав доказів понесених судових витрат, а тому відсутні підстави для їх стягнення.

Outcome: dismissed