Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Просила шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 3000 гривень 00 копійок на кожну дитину, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 25 лютого 2006 року між нею - [PERSON] , та [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 239. З листопада 2020 року вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Місце проживання та перебування Відповідача - їй не відоме. Спілкування підтримують вкрай рідко. Наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені. Їхнє спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги. Збереження шлюбу є безперспективним. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Вони разом із синами [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] у квартирі, що належить на праві власності її мамі. Спору між нею та Відповідачем відносно місця проживання спільних синів [PERSON] та [PERSON] , на момент пред`явлення даного позову, немає. Також між ними відсутній і спір про поділ спільного майна подружжя. Їхні діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному фінансовому утриманні. На момент пред`явлення даного позову, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їхніх дітей. Відтак, всі витрати пов`язані із забезпеченням життєдіяльності дітей покладені на неї. З поміж інших щоденних необхідних матеріальних витрат на дітей, вона самостійно оплачує житлово - комунальні послуги квартири в якій вони зареєстровані та проживають разом з дітьми, а це близько 4 500 гривень щомісячно. Їхні діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у приватній мовній школі «SТАRt» де вивчають іноземну мову. Вартість 9 занять (18 академічних годин) для обох дітей за 1 (один) календарний місяць становить 1 720 гривень 00 копійок. Дані витрати, які і всі інші матеріальні витрати на дітей, - несе вона самостійно. Відповідач по справі не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на триманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Пояснила, що їй достовірно не відомо адреси місця проживання відповідача, ймовірно він проживає та працює у польщі. Доказів щодо суми його заробітку, у неї менає. До січня 2022р. відповідач періодично надсилав їй кошти. Це було 7 тис.грн. 10 тис.грн., останній грошовий переказ становив 2 тис.грн. Вона працює, отримує дохід від заробітку. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією у судове засідання не з`явився повторно. Крім того, про час і місце судового засідання на 15.06.2022 р. повідомлявся через оголошення на сайті Рівненського міського суду за веб-адресою: http://court.gov.ua/, також повідомлявся СМС повідомленням на наданий суду номер мобільного телефону. З заявою про розгляд справи у його відсутність не звертався , причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За таких обставин, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка. Ухвалою Рівненського міського суду від 03.03.2022 р. у справі відкрите спрощене позовне провадження призначено розгляд справи з викликом сторін. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25.02.2006 р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 239. Також судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1760, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2147, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги . Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з листопада 2020 року та не відновлювалися. Сторони проживають окремо, спільного господарства, бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю, сім`я розпалася з вини обох сторін. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей. За наведених обставин, шлюб слід розірвати. Судом встановлено, що спільні діти сторін проживають з позивачкою, що підтверджується оглянутою судом довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні м.Рівне № 4602 від 26.01.2022 р., виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР , де позивачка [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] мАють зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що діти сторін: [PERSON] та [PERSON] навчаються у приватній мовній школі «SТАRt» де вивчають іноземну мову. Вартість 9 занять (18 академічних годин) для обох дітей за 1 календарний місяць з 01.11.2021 р. по 30.11.2021 р. становила 1 720, 00 грн., що підтверджується довідкою № 34 від 16.11.2021 р. та копіями квитанцій про оплату за вказане навчання. Сторонами не досягнуто домовленості з приводу участі відповідача в утриманні дітей, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають півні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дитину віком дo 6 років починаючи з січня - 2100 грн., з липня - 2201 грн., з грудня - 2272 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня -2618 грн., з липня - 2744 грн., з грудня - 2833 грн. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач, не з`явившись до суду та не подавши відзиву, не надав доказів існування обставин, що могли б бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Разом з тим, судом не встановлено, а стороною позивачки не надано суду достовірних доказів щодо щомісячного доходу відповідача на підтвердження його спроможності щодо сплати аліментів у визначеному позивачкою розмірі 3000,00 грн., щомісячно, на кожну дитину, та який відсоток ця сума становить від його доходу. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього утриманців, тощо), судом не встановлена. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 р. і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд враховує, що виходячи з рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, та виділення коштів матір`ю на утримання кожної дитини, у середньому у розмірі, визначеному розміру аліментів за рішенням суду, сумарно буде становити 3000,00 грн., що на даний час перевищує прожитковий мінімум на дитину віком від 6 дo 18 рокiв , який згідно ст..7 ЗУ «Про державний бюджет» починаючи з січня -2618 грн., з липня - 2744 грн., з грудня - 2833 грн. Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 08.02.2022 р. по 08.03.2022 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 992,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 992,40 грн. , від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 55, 110, 112, 115 , 180, 182, 191 СК України,

Outcome: partial