Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

У жовтні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.10.2015 по 31.08.2021 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконувала свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 41 685,40 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 41 685,40 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, призначено судове засідання на 22.12.2021, яке неодноразово відкладалося у зв`язку із неявкою сторін у справі, востаннє судове засідання було відкладено на 24.06.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 10.02.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі». В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначила, що Концерн звернувся до суду з позовом 28.10.2021, пред`явивши позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 по 31.08.2021. Разом із тим, враховуючи строки позовної давності, позивач міг звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 28.10.2018 по 28.10.2021. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила суд застосувати позовну давність до вимог за період з 01.10.2015 по 28.10.2018 та відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених за цей період у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 10.02.2021 на адресу суду також надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що договірні відносини у неї із позивачем виникли з 03.11.2021, а до цього часу жодних договірних відносин між сторонами по справі не існувало. Як зазначає відповідач, послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення Концерном «Міські теплові мережі» їй не надавалися, про що вона особисто та її сусіди неодноразово повідомляли відповідача в усній та в письмові формі, починаючи з 2008 року. Співробітниками обслуговуючої організації неодноразово складалися акти про відсутність опалення у її квартирі та у сусідніх квартирах, але вказані акти не поверталися відповідачу після підписання відповідальними особами Концерну «Міські теплові мережі». З огляду на зазначені обставини відповідач вважає позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволені. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та у заяві від 07.12.2021 представник Концерну просила розглядати справу за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання, призначене на 24.06.2022, відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання не подавала, а відтак суд, враховуючи те, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, заяву про застосування строку позовної давності, тобто її право на подання заперечень проти позовних вимог дотримано у повному обсязі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, врахувавши її позицію по суті позову, викладену у заявах по суті справи, оскільки підстав для відкладення судового розгляду справи судом не встановлено. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказані обставини є загальновідомими у межах міста, а відтак не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрована за вказаною адресою з 21.02.2006 по теперішній час, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та інформацією Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 17.11.2021 вих. 04-47/8707, яка надана на запит суду, а відтак відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2015 по 31.08.2021 становить 41 685,40 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , яка є власником зазначеної квартири та зареєстрована в ній. При цьому, суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй Концерном «Міські теплові мережі» послуги надавалися неналежної якості. Так, долучений до відзиву на позовну заяву акт, в якому зафіксовано замір температури у житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] , складений 26.01.2022, а відтак він не стосується періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Акт-претензія з приводу якості надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, який долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, також не має будь-якого правового значення для розгляду вказаної справи, оскільки по-перше, він стосується іншої квартири, а саме квартири [ADDRESS] , а по-друге, складений 11.01.2010, тобто поза межами періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач не виконувала свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а також не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем послуг неналежної якості у періоді, за який позивач просить стягнути заборгованість, не заперечувала факт не здійснення нею оплат за надані послуги з централізованого опалення, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення є обґрунтованими. Разом із тим, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON] . Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2015 по 31.08.2021 становить 41 685 грн. 40 коп. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.08.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 28.10.2021 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язана щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який востаннє було продовжено до 31.08.2022, згідно постанови КМУ № 630 від 27.05.2022. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 28.10.2021. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з жовтня 2015 року по березень 2017 року включно. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відповідній заяві. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення з відповідача [PERSON] за період з 01.10.2015 по 01.04.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у період з 01.04.2017 по 31.08.2021, яка у загальному розмірі становить 39 925 грн. 17 коп. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення у розмірі 39 925 грн. 17 коп.. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2174 грн. 15 коп.

Outcome: partial