Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

До суду 26 жовтня 2021 року надійшов позов Військової частини [NUMBER] до Інтернет видання «Таймер» власника - [PERSON] про спростування недостовірноїі нформації. В обґрунтування позовних вимог Військова частина [NUMBER] зазначала, що [INFO] на Інтернет виданні «Таймер» була опублікована стаття під назвою «[INFO]», за електронною адресою в мережі Інтернет. За твердженнями позивача належним відповідачем у разі поширення недостовірної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Оскільки місце проживання автора поширеної інформації неможливо встановити, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до інформації серверу (who.is) власником веб-сайту « Таймер » є [PERSON] , який і є належним відповідачем. В статті Інтернет видання «Таймер», котра була поширена [INFO] о 13:36, поширено наступну інформацію: «[INFO] воинская часть! Шесть лет эффективно противостоит ордам из Мордора! Защищая весь цивилизованный мир (что это?) от нашествия мокшей и прочих угро-финов. Изредка постреливая в сторону оккупанта и плотно окопавшись. На всякий случай... Как говорят представители «партии войны». Украина готова дать отпор практически любому агрессору и одержать убедительную победу. Даже не буду пытаться спорить. Может так может. Речь пойдёт совершенно о другом. О том, что из себя представляет отдельно взятое подразделение, где под руководством младшего командного состава, состоящего из контрактников, проходят подготовку солдаты срочной службы. Это воинская часть [NUMBER] (194-й понтонно-мостовой полк), базирующаяся в [ADDRESS] Начнём рассказывать по порядку из ряда вон выходящую историю, которая заставила взяться за написание этого текста. Живёт в Запорожье мать-одиночка, практически без чьей-либо помощи поднявшая сына. В отличие от многих своих сверстников, юноша самостоятельно и осознанно принял решение пройти школу жизни в рядах ВСУ. Мать не была против, поскольку искрение считала, что настоящий мужчина должен отдать свой воинский долг родине. Пария должны были отправить на службу в Каменец-Подолъский, но по объективным причинам этого не произошло. Пандемия СOVID-19 и последующий за ней карантин не позволили провести весенний призыв на должном уровне. В том числе, в связи с невозможностью отправить призывников из-за отсутствия железнодорожного сообщения между городами. Отправка в воинскую часть затянулась до 28 июля 2020 года. Причём повестка свалилась как снег на голову 27-го и на закупку всего необходимого в дорогу оставалось полдня. Но с этим справились, и будущий солдат уехал служить в воинскую часть [NUMBER], где по штатному расписанию располагается учебная рота. Там проходят обучение вновь прибывшие, принимают воинскую присягу и получают специальность. 9-го августа в 22:00 матери позвонит и сообщили, что её сын вместе с товарищем самовольно покинули расположение части и идут поиски. Как. почему и что послужило толчком для подобных действий молодых людей, только начавших служить, собеседник вразумительно ответить не смог или не захотел. Только сказал, что ищут. В страшном сне невозможно представить себе, что почувствовала мать, когда ей сообщили эту новость. Что случилось, кому звонить, куда бежать за помощью и информацией - непонятно. После визита в военную полицию нам пришлось только ждать и надеяться, что с ребятами все в порядке. Прошло совсем немного времени, и нам. сообщили, что беглецов сняли с автобуса, едущего в Запорожье, передали сотрудникам Днепропетровской военной прокуратуры и везут в Днепр. Мы тоже туда поехали. Насколько я понял, с ребятами пообщался Главный военный прокурор Днепропетровской военной прокуратуры, после чего отдал распоряжение одному из прокуроров начать служебное расследование в отношении того, что на самом деле происходит в ВЧ [NUMBER] и по какой причине солдаты, ещё далее не принявшие присягу, сбежали, понимая, какие могут быть последствия. Поначалу (первые пять дней) молодёжь никто не трогал. Давали немного времени для адаптации к новым условиям. А вот чуть позже начался кошмар. По имени, по фамилии или по уставу (товарищ солдат) никто из сержантов- контрактников к «салажатам» не обращался. Только матом. А для пущего эффекта налево и направо раздавали подзатыльники и били берцами по заднице. Чуть замешкался - сразу получай. В учебной роте на тот момент образовался недокомплект из-за карантина, и вместо положенных 300 человек было порядка 115 солдат. Под раздачу попадали практически все. Нецензурная лексика от младшего командного состава и подзатыльники на первых порах оказались детской шалостью по сравнению с тем, что началось потом. Например, солдат впопыхах забыл флягу для воды. Вместо фляги ему на пояс повесили гирю, и он полдня с ней проходил, после чего было растяжение и боли в боку. У каждого солдата есть банковская карточка, на которую государство кладёт определённую сумму денег. Ребята могут в онлайн-режиме заказать себе что-нибудь из еды и другого необходимого. Так вот, заказ никогда не доходил до получателя полностью, ведь посылки получали контрактники и приносили адресатам от силы одну треть - и то, если повезёт и у сержанта благодушное настроение. Снимались деньги на новые письменные и канцелярские принадлежности, а выдали б/y. Сняли со всех молодых по 200 гривен на веники и швабры. Давайте вместе прикинем, что это за средства такие дорогостоящие для уборки помещения: 115 умножить на 200 равно 23 тысячи гривен. На швабры и веники! В неимоверную жару выгоняли молодёжь выкорчёвывать амброзию на территории части. У нашего парня была высокая температура, и ему выдали в медсанчасти справку об освобождении от работы. На это никто не обратил внимание и его опять послали работать на солнцепёке. Когда он присел в тени, чтобы немного прийти в себя, его избили. Хотя перед этим молодой солдат обратился к старшему по званию и доложил о плохом самочувствии, на что получил порцию матерщины и пинок ногой по заднице вместе с подзатыльником. Прошло ещё немного времени, и сержанты вообще перестали церемониться и сдерживать себя. Были выбраны семеро ребят (среди которых были и наши будущие беглецы), над которыми издевались постоянно. Рукоприкладство и психологическое воздействие шло по нарастающей. Перед очередным избиением кулаки обматывались полотенцем (иногда мокрым), чтобы не было видимых следов и ссадин от побоев. Біти берцами по надкостнице - ощущение то ещё... Поднимали ночью после отбоя под предлогом срочной необходимости кому-то помочь, отводили в душевую и избивали. Одного из ребят ударили по лицу так сильно, что он упал, ударился о железную койку и повредил себе рёбра. Следов нет, но парень нормально ходить не мог из-за боли. Другого ударили по губам так сильно, что он тоже упал, ударившись затылком о кровать. Сам подняться не смог, помогали. Скручивали мокрое полотенце в жгут и бичи по рёбрам. Многие из молодых с непривычки натирали ноги в кровь, на это никто не обращал внимания - всё равно гоняли на работу. «[INFO]» - провинившийся с точки зрения сержанта молодой солдат прикладывал окрещённые руки ладонями наружу к своему лбу, после чего получал удар кулаком по этим самым ладоням. Некоторые теряли сознание....» Позивач стверджує, що зазначена в статті інформація не відповідає дійсності та є вигадкою автора. Звернення Позивача стосовно видалення неправдивої інформації Інтернет виданням «Таймер» були проігноровані. Публікацією зазначеної вище статті відповідач порушує ділову репутацію військової частини, що полягає у наклепах, оскільки у читачів Інтернет видання «Таймер» формується хибне враження про військову частину [NUMBER], її посадових осіб, як злісних порушників закону, що призвело до порушення її конституційних прав. За вказаних обставин Позивач просив суд визнати інформацію поширену на веб-сайті http: [INFO] (інтернет видання « Таймер ») в статті під назвою « [INFO] », за електронною адресою: [INFO] , недостовірною інформацією, такою, що завдає значної шкоди діловій репутації Військовій частині [NUMBER], та такою, що порушує право на недоторканість ділової репутації, зобов`язати інтернет видання «Таймер» спростувати протягом тижня недостовірну інформацію про військову частину [NUMBER] шляхом поширення через мережу Інтернет, а сааме розміщенням на веб-сайті інтернет видання « Таймер » тексту визнання про раніше опубліковану статтю військової частини [NUMBER] під назвою « [INFO] » недостовірною, зобов`язати Інтернет видання «Таймер» після спростування ним недостовірної нформації видалити статтю під назвою « [INFO] », що завдає шкоди діловій репутації військовій частині [NUMBER] та стягнути судові витрати в сумі 2379,00 грн. на користь відповідача. Ухвалою суду 02.11.2021 року позов залишено без руху. Недоліки позову усунуті 17.11.2021 року. Ухвалою суду від 19.11.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 29.11.2021 року. У судове засідання 29.11.2021 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. 24.11.2021 року на електронну адресу суду надійшов лист позивача з повідомленням про не можливість прибуття в судове засідання, через відсутність бюджетних призначень для здійснення оплати на службові відрядження в зв`язку з чим просив провести судове засідання в режимі відео конференції. Розгляд справи відкладений на 28.12.2021 року. Ухвалою суду від 30.11.2021 року підготовче засідання призначене на 28.12.2021 року провести в режимі відеоконференції з Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участю представника позивача. У судове засідання 28.12.2021 року з`явився представник позивача Алекберов Т.А. , відповідач в судове засідання не з`явився, доказів про належне сповіщення відсутні, в зв`язку з чим розгляд справи відкладений на 31.01.2022 року. Ухвалою суду від 28.12.2021 року підготовче засідання призначене на 31.01.2022 року визначено провести в режимі відеоконференції з Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участю представника позивача. У судове засідання 31.01.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Розгляд справи відкладений на 21.02.2022 року. Ухвалою суду від 21.02.2022 року підготовче засідання призначене на 21.02.2022 року визначено провести в режимі відеоконференції з Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участю представника позивача. У підготовчому засідання 21.02.2022 року був присутній представник позивача Мояк П.Г., відповідач в судове засідання не з`явився, в судовому засіданні представник позивача Мояк П.Г. не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання у відсутністю відповідача, позовні вимоги підтримав, зазначивши, що фізичною особою є [PERSON] , який є власником Інтернет видання « Таймер », з яким є аналогічна справа №522/2165/16-ц. Розгляд справи відкладений на 21.03.2022 року в зв`язку із уточненням відомостей про відповідача та направлення запиту до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. У підготовче судове засідання 21.03.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Ухвалою суду від 21.03.2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 11.05.2022 року. У судове засідання 11.05.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 22.06.2022 року. 20.05.2022 року на адресу суду надійшла відповідь Відділу АДР ГУ ДМС в Одеській області, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований з 15.08.2012 року в [ADDRESS] . Сторони у судове засіданні 22.06.2022 року не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Письмового відзиву щодо позову не надав. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 268 ЦПК України, датою складання даного судового рішення є 01.07.2022 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична чи юридична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Із наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", роз`яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом та формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду з позовом, зазначає, що відповідачем в статті Інтернет видання «Таймер», котра була поширена [INFO] о 13:36, було поширено наступну статтю « [INFO] » інформацію: «[INFO] воинская часть! Шесть лет эффективно противостоит ордам из Мордора! Защищая весь цивилизованный мир (что это?) от нашествия мокшей и прочих угро-финов. Изредка постреливая в сторону оккупанта и плотно окопавшись. На всякий случай... Как говорят представители «партии войны». Украина готова дать отпор практически любому агрессору и одержать убедительную победу. Даже не буду пытаться спорить. Может так может. Речь пойдёт совершенно о другом. О том, что из себя представляет отдельно взятое подразделение, где под руководством младшего командного состава, состоящего из контрактников, проходят подготовку солдаты срочной службы. Это воинская часть [NUMBER] (194-й понтонно-мостовой полк), базирующаяся в [ADDRESS] Начнём рассказывать по порядку из ряда вон выходящую историю, которая заставила взяться за написание этого текста. Живёт в Запорожье мать-одиночка, практически без чьей-либо помощи поднявшая сына. В отличие от многих своих сверстников, юноша самостоятельно и осознанно принял решение пройти школу жизни в рядах ВСУ. Мать не была против, поскольку искрение считала, что настоящий мужчина должен отдать свой воинский долг родине. Парня должны были отправить на службу в Каменец-Подолъский, но по объективным причинам этого не произошло. Пандемия СOVID-19 и последующий за ней карантин не позволили провести весенний призыв на должном уровне. В том числе, в связи с невозможностью отправить призывников из-за отсутствия железнодорожного сообщения между городами. Отправка в воинскую часть затянулась до 28 июля 2020 года. Причём повестка свалилась как снег на голову 27-го и на закупку всего необходимого в дорогу оставалось полдня. Но с этим справились, и будущий солдат уехал служить в воинскую часть [NUMBER], где по штатному расписанию располагается учебная рота. Там проходят обучение вновь прибывшие, принимают воинскую присягу и получают специальность. ………………………. 9-го августа в 22:00 матери позвонит и сообщили, что её сын вместе с товарищем самовольно покинули расположение части и идут поиски. Как. почему и что послужило толчком для подобных действий молодых людей, только начавших служить, собеседник вразумительно ответить не смог или не захотел. Только сказал, что ищут. В страшном сне невозможно представить себе, что почувствовала мать, когда ей сообщили эту новость. Что случилось, кому звонить, куда бежать за помощью и информацией - непонятно. ………………………. После визита в военную полицию нам пришлось только ждать и надеяться, что с ребятами все в порядке. Прошло совсем немного времени, и нам. сообщили, что беглецов сняли с автобуса, едущего в Запорожье, передали сотрудникам Днепропетровской военной прокуратуры и везут в Днепр. Мы тоже туда поехали. Насколько я понял, с ребятами пообщался Главный военный прокурор Днепропетровской военной прокуратуры, после чего отдал распоряжение одному из прокуроров начать служебное расследование в отношении того, что на самом деле происходит в ВЧ [NUMBER] и по какой причине солдаты, ещё далее не принявшие присягу, сбежали, понимая, какие могут быть последствия. На допросе присутствовала мать и она рассказала мне вещи, которые просто не укладываются голове. Поначалу (первые пять дней) молодёжь никто не трогал. Давали немного времени для адаптации к новым условиям. А вот чуть позже начался кошмар. По имени, по фамилии или по уставу (товарищ солдат) никто из сержантов- контрактников к «салажатам» не обращался. Только матом. А для пущего эффекта налево и направо раздавали подзатыльники и били берцами по заднице. Чуть замешкался - сразу получай. В учебной роте на тот момент образовался недокомплект из-за карантина, и вместо положенных 300 человек было порядка 115 солдат. Под раздачу попадали практически все. Нецензурная лексика от младшего командного состава и подзатыльники на первых порах оказались детской шалостью по сравнению с тем, что началось потом. Например, солдат впопыхах забыл флягу для воды. Вместо фляги ему на пояс повесили гирю, и он полдня с ней проходил, после чего было растяжение и боли в боку. У каждого солдата есть банковская карточка, на которую государство кладёт определённую сумму денег. Ребята могут в онлайн-режиме заказать себе что-нибудь из еды и другого необходимого. Так вот, заказ никогда не доходил до получателя полностью, ведь посылки получали контрактники и приносили адресатам от силы одну треть - и то, если повезёт и у сержанта благодушное настроение. Снимались деньги на новые письменные и канцелярские принадлежности, а выдали б/y. Сняли со всех молодых по 200 гривен на веники и швабры. Давайте вместе прикинем, что это за средства такие дорогостоящие для уборки помещения: 115 умножить на 200 равно 23 тысячи гривен. На швабры и веники! В неимоверную жару выгоняли молодёжь выкорчёвывать амброзию на территории части. У нашего парня была высокая температура, и ему выдали в медсанчасти справку об освобождении от работы. На это никто не обратил внимание и его опять послали работать на солнцепёке. Когда он присел в тени, чтобы немного прийти в себя, его избили. Хотя перед этим молодой солдат обратился к старшему по званию и доложил о плохом самочувствии, на что получил порцию матерщины и пинок ногой по заднице вместе с подзатыльником. Прошло ещё немного времени, и сержанты вообще перестали церемониться и сдерживать себя. Были выбраны семеро ребят (среди которых были и наши будущие беглецы), над которыми издевались постоянно. Рукоприкладство и психологическое воздействие шло по нарастающей. Перед очередным избиением кулаки обматывались полотенцем (иногда мокрым), чтобы не было видимых следов и ссадин от побоев. Біти берцами по надкостнице - ощущение то ещё... Поднимали ночью после отбоя под предлогом срочной необходимости кому-то помочь, отводили в душевую и избивали. Одного из ребят ударили по лицу так сильно, что он упал, ударился о железную койку и повредил себе рёбра. Следов нет, но парень нормально ходить не мог из-за боли. Другого ударили по губам так сильно, что он тоже упал, ударившись затылком о кровать. Сам подняться не смог, помогали. Скручивали мокрое полотенце в жгут и бичи по рёбрам. Многие из молодых с непривычки натирали ноги в кровь, на это никто не обращал внимания - всё равно гоняли на работу. «[INFO]» - провинившийся с точки зрения сержанта молодой солдат прикладывал окрещённые руки ладонями наружу к своему лбу, после чего получал удар кулаком по этим самым ладоням. Некоторые теряли сознание....» Таким чином суд вбачає, що зазначена в позові інформацію, яку просять визнати недостовірною, не є повним текстом цієї статті, а лише її часткове цитування. Крім того вбачається, що під текстом статті зазначено її автор - [PERSON] . Позивач зазначає що вказана у статті інформація не відповідає дійсності і є вигадкою автора. Судом встановлено, що 30.11.2020р. кримінальне провадження, яке було відкрито посадовими особами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону після проведення ретельної перевірки у в/чТ0320 і було закрито за ч.1 ст.284 КПК України. Зазначене підтверджується наданим позивачем витягом з ЄРДС про реєстрацію кримінального провадження 42020040010000253 від 10.08.2020р. ТУ ДБР у м.Полтаві у зв`язку з застосуванням прапорщиком Абазіним неодноразово нестатутних заходів впливу дол. Підлеглих, а саме до солдат строкової служби [PERSON] та [PERSON] в умовах особливого стану у зв`язку з самовільним залишенням військової частини [NUMBER] . Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.09.2020р. відносно [PERSON] останнього визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч.4 ст. 172-11 та накладено на нього штраф. Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.09.2020р. відносно [PERSON] останнього визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч.4 ст. 172-11 та накладено на нього штраф у зв`язку з самовільним залишенням військової частини [NUMBER]. Так, твердження, які містяться у публікації від 18.08.2020 року в Інтернет виданні «Таймер», , на думку суду, констатують та конкретно вказують на порушення відповідачем (власником видання [PERSON] ) діючого законодавства. Дана інформація повинна бути перевірена та відповідно доведена або спростована шляхом отримання відповіді від компетентних органів про наявність чи відсутність даних фактів, які висвітлені в публікації від 18.08.2020 року. При цьому кримінальне провадження судом встановлено що було закрито за ч.1 ст.284 КПК України. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Інакше кажучи, інформація як така це відомості про конкретні факти. Розповсюдженим випадком поширення недостовірної інформації є розміщення останньою у засобах масової інформації. За таких обставин належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб відповідачем не оспорюється. Крім того, судом досліджена вищевказана публікація відповідача власником інтернет видання «Таймер» якого є [PERSON] (а.с.6-13), що дає суду підстави прийти до висновку, що [PERSON] є належним відповідачем по справі, оскільки він є реєстратором та аміном вказаного сайту. Крім того, в процесі розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження його фактів, викладених у листі у статті., що свідчить про недостовірність цієї інформації. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно приписів статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд вважає, що негативні висловлювання стосовно позивача, які містяться у публікації від 18.08.2020 року, не можна вважати оціночними судженнями, оскільки у вказаній статті викладені певні факти та носять характер фактичних тверджень. В даному спорі, суд визнає інформацію негативною та такою, що шкодить діловій репутації, а саме створює негативні враження про позивача у невизначеного кола осіб. На такому поділі інформаціїне одноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». Таким чином, різниця між наведеними поняттями полягає й у тому, що навпроти від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними. Тобто дане твердження відповідача не може бути сприйняте судом як оціночне судження, а є фактичними даними, які можуть бути перевірені. Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. У зазначеній публікації від 18.08.2020 року йде мова про позивача Військову частину [NUMBER], аналізуючи статтю суд приходить до висновку, що поширена відповідачем вищевказана інформація відносно позивача є негативною, не відповідає дійсності, є негативною для позивача, порочить його ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У відповідності до Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3), та кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28). Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особистінемайнові права якої порушеновнаслідокпоширення про неїнедостовірноїінформації, має право на відповідь, а також на спростуванняцієїінформації. Спростуваннянедостовірноїінформаціїздійснюється у такий же спосіб, у який вона булапоширена. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: approved