Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

26.05.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів»» 22170 гривень 65 копійок заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2020 року по травень 2022 року. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , зареєстровані та проживають в ній. Зазначає, що відповідачам надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно договору №48 від 01.08.2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку та ЛКП «Центральне». Згідно ухвали Львівської міської ради №5634 від 10.10.2019 року позивач ЛКП «Старий Львів» є правонаступником прав та обов`язків ЛКП «Центральне». Однак, відповідачі не здійснюють належним чином оплату за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого за період з січня 2020 року по травень 2022 року утворилась заборгованість у сумі 22170,65 грн., що підтверджується відомостями про нарахування та оплату за утримання будинку та прибудинкових територій від 24.05.2022 року. Ухвалою суду від 27.05.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] , у якому останні вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Стверджують, що з позивачем не укладався договір щодо надання послуг з утримання будинку і прибудинкових територій. Вважають наданий позивачем договір про надання послуг сфальсифікованим, оскільки на ньому стоїть підпис уповноваженого [PERSON] , однак зборів з приводу підписання договору про надання житлово-комунальних послуг ніхто в будинку не проводив, уповноваженим такий підписувати ніхто [PERSON] не обирав, та й останній стверджує, що не підписував такий договір. Зазначають, що ними не оплачувалися послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, оскільки такі фактично не надавалися позивачем, всі роботи пов`язані з ремонтом систем водопостачання, електропостачання, освітлення, прибирання сходових кліток мешканці здійснюють самостійно і за власні кошти. Крім того, твердження позивача щодо наявності у відповідачів заборгованості за період з січня 2020 року по травень 2022 року в сумі 22170,62 грн. не відповідає дійсності. Згідно розрахунку заборгованості, представленого позивачем, за період з січня 2020 року по травень 2022 року нараховано 7442,22 грн. за послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, 641,61 грн. з них сплачено за цей період відповідачами. Заборгованість в сумі 15170,04 грн. виникла за період до січня 2020 року, а тому вважають, що позов не підлягає до задоволення в зв`язку із закінченням строку позовної давності. Представник позивача [PERSON] , діючи згідно довіреності,\~ в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у ньому. Пояснив, що дійсно згідно представленого розрахунку заборгованості за період з січня 2020 року по травень 2022 року нараховано оплату за утримання будинку та прибудинкових територій в сумі 7442,22 грн., при цьому відповідачами з них сплачено 641,61 грн. Однак, станом на 01.01.2020 року у відповідачів вже була заборгованість в сумі 15370,04 грн., за який період вона нарахована та за яким тарифом йому не відомо, оскільки така нараховувалась ще ЛКП «Центральне», а ЛКП «Старий Львів», як правонаступнику передано лише суму заборгованості без будь-яких розрахунків, оскільки такі, мабуть, передані до архіву. Щодо покликань відповідачів на застосування строку позовної давності, то такий пропущеним не вважає, оскільки відповідачами періодично частково оплачувались послуги з утримання будинку та прибудинкових територій та позивач неодноразово звертався до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, а відповідно переривався строк позовної давності. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ в\~судове засідання\~не з`явились,\~14.06.2022\~року звернулись\~в суд\~із заявами\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності,\~проти задоволення\~позовних вимог\~заперечують. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, входячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , де вони і проживають, що сторонами не заперечується. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Згідно ухвали Львівської міської ради №5634 від 10.10.2019 року, припинено Львівське комунальне підприємство «Центральне» шляхом приєднання до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» та з цього часу будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Львівського комунального підприємства «Старий Львів». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2019 року між ЛКП «Центральне» (правонаступником якого є ЛКП «Старий Львів») та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі [PERSON] був укладений Договір №48 про надання послуги з управління багатоквартирного будинку, в якому сторони домовилися про істотні умови надання, одержання та оплати житлово-комунальних послуг (а.с.6-9). Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд не\~приймає заперечення\~відповідачів на\~те,\~що між\~сторонами відсутні\~договірні зобов`язання,\~а відтак\~немає правових\~підстав для\~стягнення заборгованості\~по оплаті\~житлово-комунальних\~послуг,\~оскільки постановоюВерховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Третьої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від 13.11.2019 року у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18), встановлено, що факти відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та відсутність членства в ОСББ не можуть бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території\~у розмірі 22170 гривень 65 копійок за період від січня 2020 року по травень 2022 року. На підтвердження заборгованості відповідачів позивачем долучено до матеріалів справи відомості про нарахування та оплату послуг утримання будинку та прибудинкової території мешканця [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно наданого розрахунку, станом на 01.01.2020 року за відповідачем є заборгованість у розмірі 15370 грн. 04 коп. Водночас, позивачем не надано жодного документу, що б посвідчував обґрунтованість заборгованості саме у такій сумі, не вказано тарифу за яким відбувалися нарахування послуг та не зазначено за який саме період часу до 01.01.2020 року така виникла, не відображено періоди (місяці) та розмір заборгованості який в ці проміжки часу утворилися (на відміну від розрахунку після 01.01.2020 року), не подано доказів ухилення відповідача від виконання зобов`язання тощо (а.с.10). Враховуючи наведене, а також те, що позивач зазначає період, за який просить стягнути заборгованість з січня 2020 року по травень 2022 року, а заборгованість в сумі 15370,04 грн. виникла до січня 2020 року, не підтверджена належними та допустимими доказами у справі, а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Разом з тим, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, а також за оцінкою належності та допустимості доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду відповідними засобами доказування доведено та підтверджено заборгованість відповідача за період з січня 2020 р. по травень 2022 р. у сумі 6800 гривень 61 копійка, оскільки за цей період ЛКП «Старий Львів» надано підтвердження існування боргу у такій сумі. Зокрема, наявність і розмір боргу підтверджується відомостями про нарахування та оплату послуг утримання будинку та прибудинкової території мешканця [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , які містять дані про тариф, нарахування, а також помісячний розрахунок заборгованості. Таким чином, згідно долучених до матеріалів справи документів, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення в межах стягнення суми боргу за період з січня 2020 р. по травень 2022 р. у сумі у сумі 6800 гривень 61 копійка. При цьому, оцінюючи доводи сторін та докази у справі, суд враховує також і те, що сам відповідач [PERSON] не заперечує лише часткову оплату послуг за утримання будинку та прибудинкової території, однак заявляє про наявність підстав для відмови з підстав пропуску позовної давності. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц,від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Отже, встановлені в ході розгляду обставини свідчать про те, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів покладених в обґрунтування позовної заяви стосовно того, що станом на 01.01.2020 року за відповідачами наявна сума заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15370,04 грн., а тому, за висновком суду, відсутні належні правові підстави для задоволення позову у цій частині заявлених вимог. При цьому, виходячи з наведеного, зокрема не підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами заборгованості відповідача за період до січня 2020 року, підстав для застосування положень щодо строків позовної давності суд не вбачає, адже у даному випадку підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог в цій частині є необґрунтованість, безпідставність та не підтвердження відповідними засобами доказування заявлених позивачем вимог у цій частині. Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення боргу за період з січня 2020 р. по травень 2022 р. у сумі 6800 гривень 61 копійка. Відтак, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 6800,61 /22170,65х2481 = 761 гривню 02 копійки, тобто по 253 гривні 67 копійок з кожного.

Outcome: partial