Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

У травні 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить: визнати дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області такими, що завдали моральну шкоду [PERSON] через бездіяльність їх підлеглих підрозділів та працівників при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 12019170030000061, зареєстрованому 16 січня 2019 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на її користь моральну (немайнову та майнову) шкоду, що була завдана незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019170030000061, в розмірі за немайнову шкоду 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок та за майнову шкоду 100000 (сто тисяч) гривень шляхом стягнення з Державної Казначейської служби України у Полтавській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що слідчим відділом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019170030000061 від 16 січня 2019 року за заявою про заволодіння шахрайським шляхом майном позивачки, підроблення документів в Київському районному суді м. Полтави, в цьому провадженні вона має статус потерпілої. Зазначає, що неодноразово зверталась до керівництва ГУНП із заявами про вчинення кримінального правопорушення, уповноваженою особою відомості до ЄРДР тривалий час не вносились, однак тільки після звернення до суду вона домоглась, щоб 16 січня 2019 року ГУНП в Полтавській області зареєструвало відповідне кримінальне провадження за ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 травня 2020 року. Зазначає, що за час досудового розслідування змінилися десять слідчих, саме розслідування затягувалось та не проводився необхідний комплекс дій, передбачених КПК України, а також ігнорувались її доводи. З того часу, не дивлячись на те, що вона є потерпілою, позивачка постійно знаходилась у стресовій ситуації внаслідок неодноразових викликів до постійно мінливих слідчих, яким кожного разу потрібно було надавати показання, під час яких іноді в свій бік чула необґрунтовані закиди, а також тривалого розслідування, судових засідань, пліток, що ширилися містом, та як наслідок звернення до лікарні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (серцеві напади, підвищений тиск). Позивачка стверджує, що близько чотирьох років вона намагалась та вимушена була спростовувати свою провину в домашньому насильстві з боку колишнього чоловіка та його шахрайських дій. Однак, у вказаному кримінальному провадженні не було проведено жодних слідчих дій, на її думку, слідчі свідомо допускали помилки, щоб докази були визнані судом недопустимими, що підтверджує халатність та бездіяльність слідчих та процесуальних керівників прокуратури. Зокрема, слідчими не виконувалась в повній мірі ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2019 року про призначення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи й відповідні клопотання експертів, у результаті чого через відсутність інформації про технічний стан квартири експертом взагалі не було визначено її ринкову вартість, і в цій частині висновок експерта не відповідає вимогам законодавства, що є неприпустимим. В результаті, не було визначено розміру матеріальних збитків (шкоди), заподіяних правопорушенням. Також прокурор провела допит свідка без врахування вимог клопотання позивачки щодо її присутності та адвоката, переліку питань тощо. Посилається на лист від 24 грудня 2020 року, де надані вказівки в порядку ст. 39 КПК України, які мали бути виконані до 22 січня 2021 року, але не виконані, що практично підтверджує бездіяльність слідчих. [PERSON] зверталась із клопотанням про зміну правової кваліфікації у кримінальному провадженні, однак постановою від 22 січня 2021 року у цьому клопотанні відмовлено. На сьогодні слідчим не тільки не виконуються вказівки щодо встановлення обставин вчинення злочину та збирання доказів, але й не проведено жодної слідчої дії, а також проігноровані численні клопотання позивачки щодо вжиття дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, виконання всіх необхідних слідчих дій та найшвидшого прийняття остаточного рішення, чим допускається порушення розумних строків під час досудового розслідування. Крім того, вона подавала заяву від 16 листопада 2020 року про вчинення кримінального правопорушення з боку колишнього чоловіка [PERSON] щодо неї (домашнього насильства), однак відповідні відомості до ЄРДР не внесені; до кримінальної справи не долучені матеріали та рішення у кримінальному провадженні № 12018170020000198, розпочатому щодо спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , а слідчим не розкрите не тільки фізичне та психологічне насильство, а й економічне (фінансове) насильство, яке, на її думку, здійснив [PERSON] . Потерпіла направляла на адресу слідчого клопотання про ознайомлення з матеріалами справи і висновком експертизи, які також проігноровані. А 10 грудня 2021 року слідчий ухвалив постанову про закриття кримінального провадження, чим порушив права потерпілої, а клопотання зникли з матеріалів, опис яких не відповідає підшитим документам. Це завдало позивачці моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та в порушенні стосунків з оточуючими. У позивачки погіршився стан здоров`я, у неї неодноразово траплявся гіпертонічний криз, вона стала знаходитись у стресовому стані, що ускладнювалось тим, що кримінальне провадження, на її погляд, здійснювалось непрофесійно, правоохоронцями не виконувались свої обов`язки, така бездіяльність слідчих діяла на неї шкідливо. Зазначає, що на той час перебувала на 7 тижні вагітності і через стресову ситуацію в неї стався викидень, що підтверджується документами. Зрештою, ухвалою слідчого судді від 21 січня 2022 року згадану постанову слідчого було скасовано. Однак, на свою скаргу начальнику ГУНП в Полтавській області щодо корупційних правопорушень при проведенні досудового розслідування, яку вона направила 10 січня 2022 року, відповіді не отримала. На переконання позивачки, кожен слідчий своїми діями намагався не сприяти у розкритті злочинів, а закрити кримінальне провадження, завдаючи при цьому моральну шкоду потерпілій, оскільки через прийняття постанови від 10 грудня 2021 року вона отримала моральну травму, яка призвела до переривання вагітності, втрати довгоочікуваної дитини. Вказує, що за станом здоров`я вона втратила роботу, тоді як її чоловік є інвалідом І групи внаслідок війни. Досудове розслідування зазначеної кримінальної справи стало приниженням честі і гідності потерпілої, а також її ділової репутації. Вона втратила сенс життя без дитини, почуття безпеки, правову визначеність, віру в законність та справедливість влади. Після вказаної трагедії вона веде усамітнений спосіб життя, рідко виходить з дому, погано спить ночами, має занижену самооцінку, не може як раніше вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї. Тепер вона змушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. Все це ускладнюється військовими діями в Україні. Вищевказаним кримінальним правопорушенням їй було спричинено матеріальну шкоду на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичні обстеження, на що витрачено 79026,61 грн, а також транспортні витрати на суму 4200 грн, проживання на суму 5000 грн, всього витрати складають 90186,61 грн. Суму компенсації за моральну шкоду відповідно до характеру та розміру душевних страждань позивачка оцінює в 200000 грн. На підставі викладеного, а також із урахуванням доводів, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї (а. с. 106-107), позивачка звернулась за судовим захистом. 20 травня 2022 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; витребувано з ГУНП в Полтавській області документи за клопотанням позивача в порядку ст. 84 ЦПК України (а. с. 102-104). Від представника відповідача ГУНП в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначив, що позивачка, звертаючись із позовом, має довести факт протиправного діяння відповідача, факт наявності шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та завданою шкодою. Однак, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження самого факту завдання їй моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між діяннями ГУНП в Полтавській області та нібито завданою їй шкодою. При цьому, додані до позовної заяви ухвали Октябрського районного суду м. Полтави прийняті за наслідками розгляду скарг позивача на бездіяльність та рішення слідчого у кримінальних провадженнях, самі по собі не є доказом завдання шкоди позивачу, оскільки таке оскарження є механізмом реалізації права громадянина на контроль за діяльністю уповноважених осіб щодо здійснення досудового розслідування в порядку КПК України. Реалізація такого механізму як оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Вважає, що заявлений позивачкою розмір відшкодування нібито завданої їй моральної шкоди є явно неспіврозмірним із діянням, на які вона посилається як на підставу для такого відшкодування. Так, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Окремо звертає увагу на необґрунтованість вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, викладеної в заяві про уточнення позовних вимог. Зазначені позивачкою обставини, що майнова шкода складається з її витрат на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю, медичного обстеження, 8 поїздок на авто з м. Полтави до м. Харкова у лікарню, проживання в м. Харкові у приватній квартирі 10 діб вважає такими, що не пов`язані із діяннями ГУНП в Полтавській області. Жодного доказу на підтвердження хоча б опосередкованого зв`язку вказаних витрат із здійсненням ГУНП в Полтавській області досудового розслідування у вказаних позивачем кримінальних провадженнях не надано (а. с. 121-123). Від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, заперечує проти позову з таких підстав. Позивачкою зазначено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу діями та бездіяльністю органів ГУНП в Полтавській області. Вважає, що вказані дії не підпадають під норми ч. 1-5 ст. 1176 ЦК України, а тому згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України відповідна шкода відшкодовується на загальних підставах, однією з яких, відповідно до якої у громадян з`являється право на відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади, є незаконність та неправомірність дій цих органів, а також їх посадових осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а за майнову шкоду ст. 1166 ЦК України. У зв`язку з викладеним, поки не доведено бездіяльність працівників органів внутрішніх справ, то питання відшкодування шкоди взагалі не може розглядатися. Таким чином, у позивача відсутні законні підстави на відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Крім того, право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому розслідуванні регламентовано ст. 303 КПК України. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Дії та бездіяльність працівників ГУНП в Полтавській області, які позивач вважає незаконними, такими, що порушують його права, і стосуються закриття кримінального провадження та ряду інших процесуальних дій, безпосередньо регулюються КПК України. Тобто, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Матеріалами справи не підтверджується, що внаслідок тривалого досудового розслідування позивачка перебувала у стані нервового збудження і стресу. Вважає, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу душевних страждань саме з боку відповідача ГУНП в Полтавській області. Сам факт наявності судового рішення, яким скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження, не є доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування. За вищевказаних обставин, справедливою та достатньою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої позивачу, є доведення факту тривалої протиправної бездіяльності слідчого та надмірної тривалості досудового розслідування. Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди є обов`язковим у цій категорії справ. У позові не зазначено з яких саме міркувань позивач виходить при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 200000 грн та розміру матеріальної шкоди у сумі 100000 грн, що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, питання відшкодування моральної шкоди без визнання неправомірними дій ГУНП в Полтавській області є недоречним. Тоді як ГУ ДКСУ у Полтавській області не є розпорядником коштів Державного бюджету, а тому є неналежним відповідачем по цій справі. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 131-133). Від [PERSON] на адресу суду надійшли письмові відповіді на відзиви відповідачів, в яких вона наполягає на задоволенні позову, вважає їх обґрунтованими належними доказами з посиланням на факти неефективного та безвідповідального досудового розслідування в кримінальному провадженні. Разом із тим, ГУ ДКСУ у Полтавській області залучено в цій справі про відшкодування шкоди для гарантії подальшого виконання відповідного рішення, жодних самостійних вимог до цього органу позивач не пред`являє. З урахуванням викладеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 114-116, 117-118). Клопотань про\~розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. За таких обставин, суд проводить розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що у провадженні слідчого відділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області знаходиться кримінальне провадження № 12019170030000061, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, за фактами підроблення невідомою особою офіційних документів, які використовували в судовому засіданні в Київському районному суду м. Полтави, а також щодо можливого заволодіння шляхом зловживання довірою належним заявниці нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , вчиненого за попередньою змовою [PERSON] , приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н. Ю., директором ТОВ «Консультативно-оціночна компанія «Дисконт» Дудкою О. М. Позивачка [PERSON] є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. 10 грудня 2021 року постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Марченка М. В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019170030000061 від 16 січня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 2 ст. 190 КК України (а. с. 22-28). 21 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави задоволено скаргу [PERSON] ; скасовано постанову слідчого від 10 грудня 2021 року про закриття вказаного кримінального провадження (а. с. 95-97). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на ті обставини, що з моменту реєстрації кримінального провадження в ЄРДР 16 січня 2019 року протягом майже 4 (чотирьох) років досудове розслідування у ньому безпідставно затягувалось та не проводився необхідний комплекс слідчих дій, передбачених КПК України, ігнорувались ініційовані нею клопотання, слідчими не виконувались ухвали слідчого судді та вказівки прокурора по кримінальному провадженню, допускалися численні помилки, не здійснювалось збирання доказів тощо. А після того, яка вона дізналась про закриття кримінального провадження, то стала знаходитись в стресовому стані, отримавши моральну травму, через що в неї стався викидень на 7 (сьомому) тижні вагітності. Це призвело до порушення стану здоров`я позивачки та інших негативних наслідків, через що вона змушена докладати зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. Виходячи з перерахованих обставин, позивачка вважає, що у даному випадку має місце делікт - правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата відповідачами компенсації за спричинення моральної шкоди, яку вона визначає сумі 200000 грн. Також вважає, що їй було спричинено матеріальну шкоду на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю тощо, яка за підрахунками позивачки складає 100000 грн. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти\~\~лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами\~ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)\~\~\~\~ у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~\~\~\~ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)\~\~\~\~ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~\~\~\~ у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3). Згідно з п. п. 4, 5, 9 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК\~України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої\~статті 1176\~ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~ЦК України). Аналогічний висновок про застосування статей\~1166,\~1167,\~1173,\~1174,\~1176 ЦК України\~зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц. Зокрема, із матеріалів справи видно, що позивачка просить визнати неправомірними дії та стягнути на її користь з відповідачів за рахунок коштів державного бюджету України моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000 гривень, завдану неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування. Суд вважає, що позивачка не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди слідчими, а\~\~також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. Тоді як відповідний порядок оскарження рішень слідчого, прокурора під час досудового розслідування врегульовано главою 26 КПК України. Виходячи з приписів ст. ст. 23,\~1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивачка [PERSON] , як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що вона зазнала душевних страждань та переживань через неправомірні рішення та бездіяльність посадових осіб відповідача, що вплинуло на її моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя через стрес та втрату довгоочікуваної дитини, а також порушення своїх законних прав. Однак, такі доводи позивачки суд вважає необґрунтованими, оскільки нею не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу порушення її прав саме визначеним нею відповідачем. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч означеній нормі позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з рішенням чи бездіяльністю відповідача, не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Варто зазначити, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України\~у співвідношенні з вимогами ст. ст. 12,\~81 ЦПК України, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідача; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, а також наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Проте позивачкою не наведено чітких та конкретних підстав на відшкодування моральної шкоди в розмірі заявлених позовних вимог, наявності причинно-наслідкового зв`язку між вказаним рішенням і завданою моральною шкодою, а також вини відповідача у заподіянні позивачці моральної шкоди. У поданій позовній заяві лише задекларовано і перераховано ті фактори, в яких, як вважає позивачка, виражається завдана їй моральна шкода, однак не вказує чим саме підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Серед іншого, в обґрунтування позовних вимог посилається на ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави, проте відповідного рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих компетентними органами не приймались, що не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки орган досудового розслідування діяв в межах своїх процесуальних повноважень; вказане не свідчить про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Полтавській області не є неправомірними в розумінні закону. Зокрема, зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2022 року видно, що вказане рішення слідчого про закриття кримінального провадження було скасоване з підстав проведення неповної перевірки та не проведення всіх необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, а саме: не було проведено експертизи, призначені судом, не виконано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2019 року; не визначено осіб, які вчинили злочин; не надано потерпілій можливості ознайомитися з матеріалами справи; не виконано вказівки заступника начальника СУ ГУНП в Полтавській області Д.Позднякова; не встановлено коло свідків та очевидців події, що сталася (а. с. 97). В цьому випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у тривалому досудовому розслідуванні, не вчиненні слідчих та процесуальних дій, і зрештою, факт закриття кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки [PERSON] у встановленому порядку реалізувала своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого, за результатами чого судом спірне рішення було скасовано, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування\~і завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчих сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Окрім копій заяв, скарг та клопотань [PERSON] у кримінальному провадженні, а також постанов та судових рішень, яким скасовано рішення слідчого від 10 грудня 2021 року, та що винесені за результатами розгляду інших її скарг, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання будь-яких душевних страждань, переживань або психологічного розладу, наявності втрат немайнового характеру, що настали, яких вона могла зазнати у зв`язку з прийняттям спірних рішень, дій чи бездіяльності, й не визначила, якими доказами це підтверджується. Разом з тим, зазначені позивачкою документи не підтверджують погіршення її стану здоров`я та не свідчать про порушення звичайних життєвих зв`язків, їх тривалість, характер тощо саме в результаті описаної нею бездіяльності відповідача під час досудового розслідування. Натомість, зазначені обставини ґрунтуються лише на викладеному в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~зі ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, позивачкою не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та морального стану позивача за наведеними вище критеріями їх оцінки. Судом не встановлено наявності вини відповідача в тривалій нервовій напрузі, порушенні звичного способу життя та психічного стану позивачки, що безпосередньо призвели до моральних страждань, втрат немайнового характеру та посилили душевні страждання, про які вона зазначає у позові. Також позивачкою не доведено такого розміру моральної шкоди, що вона оцінила у грошовому виразі в сумі 200000 грн, а також матеріальної шкоди в розмірі 100000 грн, які б вказували на необхідність відшкодування шкоди та визначення судом відповідної компенсації. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що протягом судового розгляду позивачка не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, та не надала належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної та матеріальної шкоди саме з вини відповідача. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, а також представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст.141\~ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі в розмірі 992,40 грн за рахунок держави.

Outcome: dismissed