Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

08.04.2022, Тячівська окружна\~прокуратура,\~яка діє\~в інтересах\~держави в\~особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області звернулася в суд з позовом до до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу). Позовні вимоги мотивують тим, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації (далі - Рахівської РДА, райдержадміністрації, державної адміністрації) №160 від 22.09.2005, [PERSON] призначено начальником управління праці та соціального захисту населення Рахівської РДА Закарпатської області, а з 02.01.2013 - переведено на посаду начальника управління соціального захисту населення Рахівської РДА. На підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Медвідя Віктора Васильовича №18 від 03.02.2020, [PERSON] звільнено з посади начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації за порушення Присяги державного службовця та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, передбачені пунктами 1 та 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що призвело до порушень, викладених у скарзі [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , 05 лютого 2020 року. Розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації №19 від 04.02.2020 внесено зміни до вказаного розпорядження, слова «05 лютого 2020 року» замінено словами «першого робочого дня, наступного за днем закінчення тимчасової непрацездатності». Водночас, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 по справі № 260/431/20 позов [PERSON] до Рахівської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рахівської РДА №18 від 03.02.2020 «Про звільнення [PERSON] », №19 від 04.02.2020 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020 №18 «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді начальника УСЗН Рахівської РДА з 12.03.2020, стягнуто з Рахівської РДА на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2020 по 23.10.2020 у розмірі 169256,25 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, допущено негайне виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць, що становить 23231,25 гривень. В подальшому, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 апеляційну скаргу Рахівської райдержадміністрації залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 - без змін. Згідно виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним апеляційним судом 26.10.2020, Управлінням Державної казначейської служби України у Рахівському районі Закарпатської області 25.11.2020 проведено безспірне списання коштів з рахунку Рахівської РДА щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць у розмірі 23231,25 гривень. Також, 06.04.2021 на підставі виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним апеляційним судом 24.03.2021, проведено безспірне списання коштів з рахунку Рахівської РДА щодо стягнення середнього заробітку на користь [PERSON] у загальному розмірі 169256,25 гривень. Загалом сума виплат, проведених Рахівською РДА у зв`язку із виплатами щодо незаконного звільнення та вимушеного прогулу [PERSON] , складає 192487,50 гривень. У даному випадку [PERSON] , перебуваючи на посаді голови Рахівської районної державної адміністрації, звільнив [PERSON] , доказом чого є розпорядження від 03.02.2020 №18 (з урахуванням змін, унесених розпорядженням від 04.02.2020 №19. Відповідач, як посадова особа, на підставі п.8 ст.134 та ст.237 КЗпП України несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну оплатою працівнику часу вимушеного прогулу при незаконному звільненні з роботи. Повний розмір збитків і фактично понесених витрат, заподіяних відповідачем, за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 становить 192487,50 гривень і підтверджується повідомленнями про виконання безпірного списання коштів з рахунків боржника від 25.11.2020 та 07.04.2021, а також платіжними документами - меморіальним ордером №1 від 24.11.2020 на суму 4181,63 грн, меморіальним ордером №2 від 24.11.2020 на суму 348,47 грн, платіжним дорученням №3 від 24.11.2020 на суму 18701,15 грн, меморіальним ордером 1 від 05.04.2021 на суму 32158,69 грн, меморіальним ордером №2 від 05.04.2021 на суму 2538,84 грн, меморіальним ордером №3 від 05.04.2021 на суму 134558,72 грн. На посаду голови Рахівської районної державної адміністрації [PERSON] призначено розпорядженням Президента України №508/2019-рп від 13.12.2019, а звільнено з цієї посади - розпорядженням Президента України №520/2020-рп від 25.11.2020. Крім цього, встановлено, що на даний час [PERSON] не обіймає посаду голови місцевої адміністрації, водночас даний факт не звільняє його від матеріальної відповідальності перед позивачем за результати трудової діяльності в період перебування на посаді голови Рахівської РДА. Органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, якою фактично відшкодовано шкоду, завдану іншою особою (колишнім головою РДА [PERSON] ), та яка у зв`язку із цим набула право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У даній справі інтереси держави полягають у необхідності відшкодування винною особою матеріальних збитків, завданих Рахівській РДА виплатами [PERSON] за час вимушеного прогулу середнього заробітку, оскільки фінансування вказаної установи здійснюється за рахунок державного бюджету України. Тячівською окружною прокуратурою направлено до Рахівської районної державної адміністрації лист №07.52-104-114 вих.-22 від 12.01.2022 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду, згідно отриманої відповіді, наведені прокуратурою заходи захисту порушених інтересів держави не можуть бути здійснені райдержадміністрацією у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору за подання відповідних позовів до суду як компетентним органом. При цьому зазначають, що Рахівською РДА здійснено виплати на користь [PERSON] 05.04.2021, що свідчить в свою чергу про обізнаність позивача з вказаної дати щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди. Однак, близько року Рахівською РДА не вживаються заходи щодо стягнення з [PERSON] коштів, виплачених на користь незаконної звільненої особи. Таким чином, уповноваженим органом не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави, що кваліфікується окружною прокуратурою як бездіяльність. З огляду на викладене, Тячівська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації про стягнення шкоди, заподіяної незаконним звільненням, у порядку регресу до винної особи. Невжиття заходів до відшкодування у порядку регресу коштів, заплачених з бюджету Рахівського району незаконно звільненому працівнику, унеможливлює виконання інших вагомих заходів, та, як наслідок, порушує економічні інтереси держави. Зазначають, що на даний час, як державними органами виконавчої влади, так і органами місцевого самоврядування здійснюється фінансування мобілізаційних програм та заходів, пов`язаних із облаштуванням внутрішньо переміщених осіб. У зв`язку з чим, пред`явлення даної позовної заяви до суду призведе до захзисту інтересів держави та сприятиме наповненню місцевого бюджету грошовими коштами. На підставі наведеного, просили стягнути з [PERSON] на користь Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області грошові кошти в сумі 192487,50 гривень матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення [PERSON] з посади начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, у порядку зворотної вимоги (регресу) та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 02.05.2022 відкрито провадження у справі. Вирішено розгяд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано\~відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. 23.05.2022, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає з наступних підстав. 13 грудня 2019 року розпорядженням Президента України №508/2019-рп його призначено головою Рахівської районної державної адміністрації. 03 лютого 2020 року, за поданням дисциплінарної комісії зрозгляду дисциплінарних справ, стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в Рахівській районній державній адміністрації, а також їх заступників, ним було підписане розпорядження №18 "Про звільнення [PERSON] з посади начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації". Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 по справі №260/431/20 визнано протиправним та скасовано саме розпорядження а не конкретні дії службової або посадової особи. Зазначає, що згідно трудового законодавства, суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться у трудових правовідносинах з підприємством. Однак, 25 листопада 2020 року за розпорядженням Президента України №520/2020-р, його звільнено з посади голови Рахівської районної державної адміністрації. На дату подання позову, він не перебуває в трудових відносинах з Рахівською державною адміністрацією. Оскільки рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових службових осіб таких органів є обов`язковим. Враховуючи вищенаведене, лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був відповідач винний у незаконному звільненні працівника. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутній документ (акт службового розслідування) який доводить, що саме він завдав збитків державном убюджету. У нього складається думка, що Тячівська окружна прокуратура будь-яким шляхом намагається визнати його винним. Розпорядження Президента України про призначення та звільнення його з посади голови Рахівської РДА не доводить факту його вини. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 по справі №260/431/20 не містить повного складу, необхідного для цивільно-правової відповідальності саме його, як відповідача у даній справі. На підставі наведеного, просив відмовити у задоволенні позову. 01.06.2022, керівником Тячівської окружної\~прокуратури, В. Жилкіним надіслано до суду електронною поштою відповідь на відзив та заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У відповіді на відзив керівник Тячівської окружної\~прокуратури, В. Жилкін вважає, що наведені у відзиві на позов заперечення відповідача повинні бути відхилені судом з наступних підстав. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 по справі №260/431/20 за позовом [PERSON] до Рахівської районної державної адміністрації визнано протиправним і скасовано розпорядження саме голови Рахівської районної державної адміністрації №18 від 03.02.2020 "Про звільнення [PERSON] " №19 від 04.02.2020 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020, №18 "Про звільнення [PERSON] ", яким на той час був відповідач [PERSON] , тобто саме його дії визнано протиправними, а не дії (рішення абстрактної райдерж адміністрації. Дійсно, за фактом виплати коштів [PERSON] за вимушений прогул службове розслідування щодо встановлення винуватості не проводилось, так і не повинно було проводитись. Як уже зазначалось, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 скасовано розпорядження голови Рахівської РДА та відповідно визначено його вину, тому відсутня потреба у проведенні службового розслідування. Крім того, службове розслідування проводиться органами державної влади стосовно осіб, які на час його проведення перебувають у трудових відносинах із цими органами, а на час виплати коштів [PERSON] , відповідач у Рахівській РДА уже непрацював. Разом з тим, абзац 5 п.п.10 п.9 Розділу VІ Бюжетного кодексу України, як і зазначає у своєму відзиві відповідач, не поширюється на відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди. Що стосується тверджень відповідача про відсутність доказів на підтвердження його вини, варто зауважити, що саме визначення вини у трудовому праві відсутнє, однак відсутністю вини може вважатися вчинення працівником певних протиправних дій чи бездіяльності з поважних, незалежних від нього причин. У даному випадку, відповідачем було умисно підписано розпорядження про звільнення [PERSON] , яке в подальшому визнано протиправним, тим самим вчинено порушення трудового законодавства. Законодавство України про працю пов`язує із наявністю трудових відносин лише настання матеріальної відповідальності, але не пов`язує із припиненням трудових відносин припинення обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну установі її працівнику під час перебування у таких правовідносинах. Хоча на даний час, [PERSON] не обіймає посаду голови місцевої державної адміністрації, водночас даний факт не звільняє його від матеріальної відповідальності за результати трудової діяльності в період перебування на посаді голови Рахівської РДА. Беручи до уваги викладене, вважає доводи відповідача безпідставними, тому такі повинні бути відхилені, а позов підлягає задоволенню. Заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження мотивує тим, що розгляд справи за правилами спрощеного провадження звужує права сторін, оскільки такий порядок розгляду справи зводиться лише до подання відзиву на позов та відповіді на відзив, що може завадити суду об`єктивно та грунтовно дослідити всі обставини та винести законне і обгрунтоване рішення. Враховуючи ціну позову, яка лише дещо менша за сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наявність значного суспільного інтересу, особу відповідача та думку позивача, розгляд у спрощеному позовному провадженні не буде сприяти повному і всебічному з`ясуванню обставин, що входять до предмета доказування. Ухвалою суду від 01.06.2022 заяву керівника Тячівської окружної\~прокуратури,\~В.\~Жилкіна про розгляд про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - залишено без задоволення. Відкладено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін на 23 червня 2022 року, о 09:30 год. в приміщенні залу судових засідань Рахівського районного суду Закарпатської області. 01.06.2022 відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про застосування строку позовної давності. Заяву мотивує тим, що право регресної вимоги до працівника виникає з сасу виплати підприємством, організацією, установою сум треитій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. З матеріалів позовної заяви вбачаєтьс, що останні виплати щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] . Рахівською РДА оплачено 06 квітня 2021 року. Оскільки виплати здійснено 06.04.2021, з цього часу обчислюється встановлений ст.233 КЗпП України річний строк на пред`явлення регресного позову. Враховуючи, що позов прокуратурою заявлено після спливу позовної давності передбаченої ст.233 КЗпП України, а саме 08.04.2022, є підстави для відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного, просив застосувати строк позовної давності до вимог Тячівської окружної прокуратури в особі Рахівської районної державної адміністрації та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 21.06.2022, керівником Тячівської окружної\~прокуратури, В. Жилкіним, подано через канцелярію суду заперечення, в якому вважає, що заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, ч.3 ст.233 Кодексу законів про працю України визначено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Однак, відповідно до п.1 Глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України (норма введена Законом № 540-ІХ від 30.03.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 до 22.03.2020 на всій території України карантин, який продовжувався Постановами за №№ 211, 392 та 641 до 19.12.2020. Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями), строк дії карантину продовжено з 19.12.2020 до 31.08.2022, таким чином строк дії карантину не закінчився. Тому, весь період із часу заподіяння шкоди, а саме виплати Рахівською РДА [PERSON] коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, по даний час не враховується у строк, передбачений ст.233 КЗпП України. Беручи до уваги викладене, доводи відповідача є безпідставними, тому повинні бути відхилені, а позов підлягає до задоволення. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. На підставі ч.2\~ст.247\~ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги відзив на позов, відповідь на відзив та інші заяви сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Положеннями п.8 ст.134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був призначений на посаду голови Рахівської районної державної адміністрації розпорядженням Президента України №508/2019-рп від 13.12.2019. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації, [PERSON] за №18 від 03.02.2020, [PERSON] звільнено з посади начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації за порушення Присяги державного службовця та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, передбачені пунктами 1 та 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що призвело до порушень, викладених у скарзі [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , 05 лютого 2020 року. Розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації №19 від 04.02.2020 внесено зміни до вказаного розпорядження, слова «05 лютого 2020 року» замінено словами «першого робочого дня, наступного за днем закінчення тимчасової непрацездатності». Згідно з ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 по справі №260/431/20, адміністративний позов [PERSON] до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано Розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №18 від 03.02.2020 року «Про звільнення [PERSON] ». Визнано протиправним та скасувано Розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №19 від 04.02.2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020 року №18 «Про звільнення [PERSON] »». Понолено [PERSON] на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області з 12 березня 2020 року. Стягнуто з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2020 року по 23 жовтня 2020 року у розмірі 169256,25 (сто шістдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят шість гривень 25 копійок) грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Стягнуто з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 (десять тисяч 00 коп.) грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, апеляційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області - залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року в адміністративній справі №260/431/20 - без змін. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації, О. Небила за №24-к від 18.05.2021, [PERSON] поновлено на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації з 12 березня 2020 року. Пунктом 4 розпорядження, зобов`язано відділ бухгалтерського орбліку та автоматизованої обробки інформації управління соціального захисту населення та надання соціальних послуг Рахівської РДА забезпечити фінансування видатків на оплату праці з дня допуску до роботи [PERSON] . Згідно виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним апеляційним судом 26.10.2020, Управлінням Державної казначейської служби України у Рахівському районі Закарпатської області 25.11.2020 проведено безспірне списання коштів з рахунку Рахівської РДА щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць у розмірі 23231,25 гривень. Також, 06.04.2021 на підставі виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним апеляційним судом 24.03.2021, проведено безспірне списання коштів з рахунку Рахівської РДА щодо стягнення середнього заробітку на користь [PERSON] у загальному розмірі 169256,25 гривень. Загалом сума виплат, проведених Рахівською РДА у зв`язку із виплатами щодо незаконного звільнення та вимушеного прогулу [PERSON] , складає 192487,50 гривень. Повний розмір збитків і фактично понесених витрат Рахівською районною державною адміністрацією становить 192487,50 гривень і підтверджується повідомленнями про виконання безпірного списання коштів з рахунків боржника від 25.11.2020 та 07.04.2021, а також платіжними документами - меморіальним ордером №1 від 24.11.2020 на суму 4181,63 грн, меморіальним ордером №2 від 24.11.2020 на суму 348,47 грн, платіжним дорученням №3 від 24.11.2020 на суму 18701,15 грн, меморіальним ордером 1 від 05.04.2021 на суму 32158,69 грн, меморіальним ордером №2 від 05.04.2021 на суму 2538,84 грн, меморіальним ордером №3 від 05.04.2021 на суму 134558,72 грн. Розпорядженням Президента України\~№520/2020-рп\~від 25\~листопада 2020\~року [PERSON] звільнено з посади голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Положеннями ст.237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до положень пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Враховуючи, що [PERSON] було звільнено із порушенням закону за розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації, [PERSON] , що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідач як службова особа, яка видала розпорядження про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Прокуром надано\~обґрунтовані та\~правові докази\~того,\~що незаконними розпорядженнями голови Рахівської районної державної адміністрації, [PERSON] , заподіяно державі в особі Рахівської РДА шкоду на загальну суму 192487,50 гривень. Поряд з\~цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Суд вважає безпідставними посилання відповідача, що він на даний час не займає посаду голови Рахівської РДА. Так, законодавство України не звільняє працівника після припинення ним трудових відносин від матеріальної відповідальності за матеріальну шкоду заподіяну ним під час перебування у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією. Крім того, відповідачем [PERSON] , 01.06.2022 подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі\~ з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на\~\~ їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня\~ 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня\~\~1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що\~\~є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами\~№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).» У пункті 137 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11, Європейським судом з прав людини було зазначено наступне: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень». Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті\~15,\~16,\~20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд\~ у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Тлумачення\~статті 261\~ЦК України\~дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення\~ в зацікавленої сторони права на позов. Частиною 3 статті 233 КЗУпП визначено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Однак, відповідно до п1 Глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України (норма введена Законом № 540-ІХ від 30.03.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 до 22.03.2020 на всій території України карантин, який продовжувався Постановами за №№ 211, 392 та 641 до 19.12.2020. Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями), строк дії карантину продовжено з 19.12.2020 до 31.08.2022, таким чином строк дії карантину не закінчився. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що прокурором, який діє в інтересах держави в особі Рахівської РДА, не пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Згідно платіжного доручення №3021 від 20 квітня 2022 року, сума сплаченого судового збору за звернення до суду складає 2887,31 грн., у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь Тячівської окружної прокуратури.

Outcome: approved