Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

22 березня 2021 року зазначена позовна заява надійшла до Солом`янського районного суду м.Києва. 06.10.2021 року зазначена справа надійшла за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 19 160,54 грн., в тому числі: 11 400,00 грн. - завдані збитки, 6 421,93 грн. - пеня, 696,81 грн. - 3% річних, 641,80 грн. - інфляційні збитки. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22.05.2019 року позивач звернулася до відповідача із замовленням згідно із яким відповідач зобов`язався надати послуги з виготовлення меблів, а саме: кухонного гарнітуру, а позивач прийняти та оплатити надані відповідачем послуги. Позивач сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 31 400,00 грн. про що він написав розписку. Відповідач не виконав власні зобов`язання та не виконав замовлення у встановлений строк. На численні прохання відповідач повернув 20 000,00 грн., але залишок боргу в сумі 11 400,00 грн. не було повернуто. Також позивач на підставі положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути пеню за період з 01.07.2019 року по 03.12.2020 року що становить 19 703,00 грн.. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних за період з 01.07.2019 року по 03.12.2020 року в сумі 696,81 грн., інфляційні за період з липня 2019 року по жовтень 2020 року в сумі 641,80 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено в судовому засіданні, 22.05.2019 року [PERSON] написав розписку в якій вказав що він отримав від [PERSON] 31 400,00 грн. за виготовлення кухні. Строк виготовлення 4-5 тижнів. Як вбачається, фактично між сторонами був укладений договір про надання послуг. Позивач в позовній заяві зазначила, що відповідач не виконав замовленні ні в строки, визначені домовленістю сторін, ні на момент звернення до суду з позовом. [PERSON] отримала повернення грошових коштів в сумі 20 000,00 грн. про що написала розписку 04.11.2018 року. Стаття 906 ЦК України визначає, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань не виконав замовлення протягом 4-5 тижнів, як домовились сторони та вказали в розписці. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів належного виконання зобов`язань. А тому оскільки відповідач не виконав власні зобов`язання щодо виготовлення меблів, повернув частину коштів - 20 000,00 грн., не повернув залишок отриманих коштів, що становить 11 400,00 грн., тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконанням зобов`язань та неповерненням отриманих від позивача коштів, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, згідно з розрахунком позивача, перевірених судом, 3 % річних у розмірі 641,80 грн. та інфляційні втрати у розмірі 628,10 грн. Крім того, позивач на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просила стягнути з відповідача пеню. Однак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В той же час, пункт 3) статі 1 Закону визначає, що виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Суду не надано доказів, що відповідач є суб`єктом господарювання, а тому відсутні законом передбачені підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. В той же час суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки позивач не надала суду доказів понесення таких витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial