Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою, мотивуючи позов тим, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою : [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом іншим співвласником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до Технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартира складається з наступних приміщень : коридор - №1 - площею 12.2 кв.м., санвузол - м. кв. кухня - №3 - площею 7.3 кв.м., кімната - №4 - 17.8 кв.м., кімната - № 5 - 9.4 кв.м., кімната - № - 8 - 11.8 кв. м. Згідно довідки від 01.12.2021 року №784 виданої МКП «Управляюча компанія «Київська» у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано один чоловік - [PERSON] 1950 р.н. Між сторонами відсутня згода у питанні користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо спільного користування квартирою, однак відповідач відмовляється і взагалі ігнорує пропозиції позивача. Вважає за доцільне виділити кімнату - № 5 - 9.4 кв.м., кімнату - № 8 - 11.8 кв. м. та лоджію у користування [PERSON] , а кімнату № 4 - 17.8 кв.м. та балкон у користування [PERSON] . Разом з відповідачем у квартирі проживають невідомі особи (квартиранти). Позивач, як співвласник квартири не може контролювати техніку безпеки та пожежний стан квартири, оскільки не може потрапити до квартири. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає позивачу право повноцінно користуватись його ж майном. Позивач звертався до органів Національної поліції України 26.02.2020 року за номерам 102, приблизно в 21:15 год. прибув наряд поліції. Працівники поліції встановили заміну замків та присутність сторонніх осіб у квартирі. Крім того за квартирою рахується заборгованість по комунальним платежам в сумі більше 15000 грн. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, поміняв замок на вхідних дверях, не впускає до приміщення, позивач змушений проживати за іншою адресою та не має змоги використовувати та розпоряджатись належним позивачу майном. Просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою за адресою : [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири. Встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого виділити у користування [PERSON] кімнату № 5 - 9.4 кв.м., кімнату №8-11.8 кв. м. та лоджію, виділити у користування [PERSON] кімнату - №4 - 17.8 кв.м., з балконом, у спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 992,40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідач відзив на позов не надав. В судовому засіданні позивач та його представник, який діє на підставі довіреності від 07.09.2021, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.2018 року зареєстровано в реєстрі за № 1-544, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна [PERSON] є її син [PERSON] в 1/2 частці та син [PERSON] в 1/2 частці. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво складається із 5/6 часток квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна ще не видано (а.с.7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-444 спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири під номером [ADDRESS] (а.с.9 зворот). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «ВМБТІ» 05.12.2011 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /7-444/17.04.2007/ є власником 1/6 частки квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134828257 від 18.08.2018 року [PERSON] є власником 5/12 частки квартири [ADDRESS] . Згідно довідки МКП «Управляюча компанія «Київська» № 1885 від 29.11.2021 року в квартирі [ADDRESS] з 20.09.2018р. зареєстрований [PERSON] (а.с.11 зворот). Спірна квартира, загальною площею 66,88 кв.м., складається з: коридору № 1 площею 12,2 кв.м., санвузол, кухня № 3 площею 7,3 кв.м., кімната №4 площею 17,8 кв.м., кімната № 5 площею 9,4 кв.м., кімната № 8 площею 11,8кв.м. (а.с .31). Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу неможливості користування спірним жилим приміщенням, що підтверджується відповідями на звернення з ВВП ГУНП у Вінницькій області від 10.03.2020р., 08.04.2020р., 09.09.2021р. (а.с.28 зворот, 29, 29 зворот). У своїх позовних вимогах позивач просить суд визначити порядок користування житловим приміщенням, виділивши йому у користування кімнату № 5 - 9.4 кв.м., кімнату №-8-11,8кв. м. та лоджію; виділити у користування [PERSON] кімнату - №4 - 17.8 кв.м. з балконом, у спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.\~\~ Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. \~Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 639/2184/16-ц. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, досліджених доказів, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування жилим приміщенням, а саме: виділити [PERSON] у користування кімнату - № 5 - 9.4 кв.м., кімнату -№8-11,8кв. м. та лоджію; виділити у користування [PERSON] кімнату - №4 - 17.8 кв.м. з балконом, у спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права. Судом також встановлено, що через конфліктні стосунки, а також через заміну відповідачем замків вхідних дверей, позивач не має змоги потрапити до спірної квартири та користуватися нею, будь-яких дій щодо вирішення спірного житлового питання іншим шляхом відповідач не здійснює. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 382 ЦК України визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом передачі ключів від квартири підлягають задоволенню, оскільки він не може потрапити до спірної квартири, хоча має право користування вказаним житловим приміщення. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Outcome: approved