Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовну заяву мотивувала тим, що 23.09.2021 року приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. винесено виконавчий напис №29824, яким звернуто стягнення заборгованості у безспірному порядку у сумі 15 954,00 гривень з боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро». По виконавчому напису нотаріуса, 19.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67182864. Позивач вважає виконавчий напис вчинений з порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису, адже право вимоги не підтверджене належними доказами, а тому просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 15.02.2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 16.02.2022 року відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 23.05.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, 15.06.2022 року подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Фінансова\~компанія "Дінеро"в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у зворотньому рекомендованому поштовому повідомленні про отримання 26.05.2022 року. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у зворотньому рекомендованому поштовому повідомленні про отримання 17.05.2022 року. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В. у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 29.03.2022 року до суду надіслала витребувані документи. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено під час розгляду справи, 25.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Дінеро" та [PERSON] було укладено кредитний договір №AG8510027, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн. (а.с.15-19). 23.09.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бригідою\~В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у Реєстрі за №29824, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова\~компанія "Дінеро"заборгованості за кредитним договором №AG8510027 від 29.10.2019 року, укладеним [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро", за період з 27.11.2019 року по 06.08.2021 року у розмірі 15 304,00 грн., а також 650 грн. за вчинення виконавчого напису, разом в сумі 15 954 грн. (а.с.20). 19.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження № 67182864 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №29824 від 23.09.2021 року щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова\~компанія "Дінеро"заборгованості у розмірі 15 954,00 грн. (а.с.60), винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі\~1595,40 грн. (а.с.62), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження\~500 грн. (а.с.64) та постанову від 03.11.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (а.с. 66). [PERSON] вважає виконавчий напис приватного нотаріуса Бригіди В.О. від 23.09.2021 року №29824 таким, що вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і не підлягає виконанню. Так, відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1)якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинноюПостанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Установлені судом обставини по справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що кредитний договір №AG8510027 від 29.10.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро", який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, оскільки з поданої позивачем та приватним виконавцем копії кредитного договору від 29.10.2019 року, вбачається що останній нотаріусом не посвідчувався, а має просту форму укладення (а.с.15-19), а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88\~закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій і процентів, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, в порушення п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, ТОВ "Фінансова\~компанія "Дінеро" не було надано приватному нотаріусу та суду доказів отримання позичальником [PERSON] письмової вимоги (повідомлення) про усунення порушень за кредитним договором та необхідність негайного погашення заборгованості, що свідчить про відсутність обізнаності боржника про наявність заборгованості та її розміру, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості вчасно виконати заявлені вимоги чи оскаржити їх в судовому порядку. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 23.09.2021 року існували підстави, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості боржника [PERSON] перед стягувачем ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» за кредитним договором № AG8510027 від 29.10.2019 року. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. за №AG8510027 від 23.09.2021 року повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. У відповідності до положень частини 7 статті 158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позовні вимоги з визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволені, клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, тому заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2022 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З приводу заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, відзиву, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві представник позивача заявивляла вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу (а.с.7). 23.05.2022 року на адресу суду було подано заяву за змістом якої представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати зокрема: витрати на правничу допомогу в розмірі 3100 грн понесені під час судового розгляду даної цивільної справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвокатом Єльніковою Н.О. надано додаткову угоду б/н від 16.09.2021 року (а.с.97), акт виконання послуг з надання правничої допомоги від 23.05.2022 року (а.с.100), відповідно до якого адвокатом Єльніковою Н.О. було виконано слідуючий об`єм робіт за вартістю: 300 грн за надання консультації, 300 грн вивчення документів та матеріалів справи, 1000 грн підготовка позовної зави, 500 грн - підготовка заяви про забезпечення позову, 1000 грн представництво в судовому засіданні Новоукраїнського районного суду, розрахункову квитанцію №5 від 23.05.2022 року (а.с.99). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved