Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66872987 з примусового виконання виконавчого напису № 76702 від 12 червня 2021 року, що видав приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 02 лютого 2006 року на загальну суму у розмірі 69\~832,45 грн. Також зазначив, що 24 вересня 2016 року він змінив ім`я з [PERSON] на [PERSON] . Більш того, законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі, лише які посвідчені нотаріально. Крім того, ніяких нотаріально посвідчених кредитних договорів він з відповідачем не укладав. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості, крім того, відповідач звернувся до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису після спливу строку позовної давності. Вчинення виконавчого напису суперечить приписам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому вважає, що виконавчий напис № 76702 від 12 червня 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просила визнати виконавчий напис № 76702 від 12 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути на його користь судові витрати. 08 жовтня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №76702 від 12 червня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 21 червня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував щодо прийняття заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 46), також представнику відповідача відомо про наявність вищевказаного позову в суді, оскільки ним 14 лютого 2022 року було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 37-41), що і було зроблено судом, однак на цей час заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить конверт, що повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 47), будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. 04 липня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечував щодо прийняття заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинений виконавчий напис № 76702 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 010/71356/3171/82 від 02 лютого 2006 року, який було укладений між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму у розмірі 69\~832,45 грн. (а. с. 9). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] , яке було видано 24 вересня 2016 року Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що свідчить відповідний актовий запис № 53 (а. с. 8). Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження № 66872987 про примусове виконання виконавчого напису № 76702, виданого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму у розмірі 69\~832,45 грн. (а.с. 11-12). Відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України. Отже, ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 12 червня 2021 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були визнані судом (Справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17 № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 454 грн., що на загальну суму у розмірі 1\~362 грн.

Outcome: approved