Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

у листопаді 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2020 року справу передано в провадження судді Каліушка Ф.А. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року було відкрито провадження по зазначеній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 24 березня 2021 року. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року було закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 24 травня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення та відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час. 15 листопада 2021 року Київським апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу представника позивача від 27 серпня 2021 року, скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 06 грудня 2021 року Київським апеляційним судом винесено постанову про залишення апеляційної скарги представника позивача на рішення суду без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року було залишено без змін. 14 грудня 2021 року справу №753/19527/20 повернуто до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2022 року справу передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу було передано судді 14 січня 2021 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року принято справу до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження із повідомленням сторін на 9 березня 2022 року. 9 березня 2022 року судове засідання не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Пізніше розгляд справи було призначено на 24 травня 2022 року. Судове засідання 24 травня 2022 року не відбулось через відпустку судді. Наступне судове засідання було призначено на 17 червня 2022 року. 24 травня 2022 року до суду від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю за місцем реєстрації позивачки до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 17 червня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. У судовому засіданні 17 червня 2022 року представник позивачки підтримав позовні вимоги, надав їм обґрунтування та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог, вказав, що позивачка добровільно відмовилась від аліменти, про що написала відповідну нотаріально завірену заяву. Зауважив, що не розуміє чому він повинен сплачувати аліменти на дитину, яку ніколи в житті не бачив. Ставить під сумнів те, щ це взагалі його син. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2013 року по 13 листопада 2015 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Факт проживання малолітнього [PERSON] із позивачкою не заперечується та не спростовується відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 42-45). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 16 січня 2014 року та до досягнення ним повноліття. На виконання зазначеного рішення 19 лютого 2014 року видано виконавчий лист №758/5660/14. В той же час, як було встановлено постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року позивач позбавлена будь-якої можливості виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року у справі №758/560/14, стягувати аліменти на користь дитини, незважаючи на те, що спір між сторонами про стягнення аліментів вже вирішено судом, однак, фактичного виконання рішення суду не здійснюється. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист про стягнення аліментів був відкликаний з виконання та переданий [PERSON] , стягнення за рішенням суду не здійснюється. [PERSON] зверталась до суду з вимогою про видачу дубліката виконавчого листа. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року задоволено заяву про видачу дублікату виконавчого листа №758/560/14-ц. Видано дублікат виконавчого листа, виданого Подільським районним судом міста Києва у справі №758/560/14-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 5 грудня 2019 року про видачу дублікату виконавчого листа скасовано, відмовлено в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Отже, судом апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] в даному випадку фактично позбавлено права на стягнення аліментів за рішенням суду, що порушує права дитини на отримання аліментів. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Доводи відповідача про те, що він не розуміє чому має сплачувати аліменти на дитину, яку ніколи не бачив, суд оцінює критично з огляду на таке. Як зазначалось, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року відповідач був позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина. Згідно із статтею 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою вказаної статті визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Доводи відповідача щодо його сумнівів про те, що [PERSON] є його дитиною крім слів відповідача, належного підтвердження у судовому засіданні не знайшло. Суду не було надано відповідне рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, судом встановлено, що малолітній [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , а отже у відповідача наявний обов`язок утримувати свого сина до повноліття. Відповідачем та його представником не надано суду доказів того, що відповідач у добровільному порядку сплачував/сплачує аліменти на дитину та несе витрати по його утриманню. Як зазначив відповідач - він не знає куди та як можна перераховувати кошти на дитину. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Позивачка звернулась до суду із вимогою щодо стягнення аліментів на їх спільну із відповідачем дитину в розмірі 3000 грн. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем та його представником не було надано доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати такій розмір аліментів, доказів того, що у відповідача на утриманні є інші діти та/чи непрацездатні батьки, а також докази того, що його стан здоров`я перешкоджає сплачувати аліменти, у визначеному позивачкою розмірі, а також інших доказів, які б істотно впливати на розмір аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Доводи відповідача стосовно того, що позивачка у 2017 році підписала нотаріально завірену заяву про відмову від звернення до судових та будь-яких інших органів з приводу нарахування та одержання аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , суд оцінює критично, з огляду на те, що відповідно до частини третьої статті 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Стосовно доводів представника відповідача щодо визнання частково позову та прохання стягувати аліменти у розмірі ј від усіх видів доходу, суд зазначає, що з урахуванням норм Сімейного кодексу України право визначати розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі належить позивачу, і у випадку подання заяви про стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, суд не має повноважень визначати розмір аліментів у частці від доходу. Суд, з огляду на приписи статті 183 Сімейного кодексу України, може визначити розмір частки заробітку, яка буде стягуватись на утримання дитини, у випадку звернення позивачки із позовом про стягнення аліментів саме у частці від заробітку. Відповідач та його представник не визначали в судовому засіданні розмір аліментів в твердій грошовій сумі, який вони визнають та мають намір сплачувати та не надавали на таке твердження відповідних доказів. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього [PERSON] 2013 року народження, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, а також враховуючи надані позивачкою докази та встановлені судом обставини, оцінка яким надана вище, враховуючи відсутність доказів щодо щомісячного чи середньомісячного заробітку відповідача, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 19 листопада 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved