Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Адвокат Рижов С.Є., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до Буринської міської ради Сумської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення. Позов мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя 30.04.2008 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки). 23.10.2008 року була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Слобідської сільської ради народних депутатів №23 від 20.07.1993 земельну ділянку площею 0,50 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передано у приватну власність [PERSON] . Рішенням Слобідської сільської ради Буринської району Сумської області від 12.08.2020 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . 20.08.2020 Слобідською сільською радою Буринського району Сумської області видано довідку в якій зазначено, що площа земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у домогосподарстві будинку [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] становить 0,40 га. Згідно рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» [PERSON] отримав у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800 площею 0,5 га. Вважав, що фактично вказана земельна ділянка площею 0,5 га є успадкованою позивачем після [PERSON] , а тому її передача рішенням Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» у приватну власність [PERSON] є грубим порушенням прав власності позивачки. На підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 в частині передачі у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800 площею 1,0000 га по [ADDRESS] та скасувати рішення державного реєстратора 36849757 від 10.06.2021 про державну реєстрацію на підставі рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000010001800, до складу якої увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800, площею 0,5 га. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 21.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 09.02.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав та вказав, що згідно архівного витягу №04-07/234 від 04.08.2021 р. із рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян» він отримав у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки по [ADDRESS] загальною площею 1,7210 га, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800, площею 0,5 га. Про земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000010001800, про яку зазначає позивач йому нічого не відомо, крім того земельна ділянка з таким кадастровим номером відсутня на публічній кадастровій карті України. Його земельна ділянка 5920986000:01:000:1800, площею 0,5 га не має жодного відношення до померлої [PERSON] та до його земельної ділянки ніколи не входила земельна ділянка з кадастровим номером 5920986000010001800. Зазначав, що земельна ділянка з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800 га належить йому та знаходиться по [ADDRESS] , а не по [ADDRESS] , як зазначає позивач. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] належить батьку його дружини [PERSON] та ця земельне ділянка не маж жодного відношення до судового спору. Відповідач в своєму позові не надав доказів підтвердження того, що рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 р. в частині передачі йому для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800 площею 0,5 га по [ADDRESS] є незаконним та підлягає сковуванню, а також відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора 36849757 від 10.06.2021 р. про державну реєстрацію на підставі рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 р. право його власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000010001800, оскільки на земельну ділянку саме з таким кадастровим номером право власності не оформлювалось. Враховуючи вищезазначене відповідач просив позовну заяву адвоката Рижова С.О. в інтересах [PERSON] , відповідачі [PERSON] та Буринська міська рада про визнання незаконним та скасування рішення залишити без задоволення. 17.02.2022 року від представника позивача - адвоката Рижова С.Є. надійшла заява про зміну предмету позову, в якій він просив визнати незаконним та скасувати рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 в частині передачі у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5920986000:01:000:1801, площею 1,0000 га по [ADDRESS] та скасувати рішення державного реєстратора 36849363 від 10.06.2021 про державну реєстрацію на підставі рішення Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 04.06.2020 права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000:01:000:1801. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 23.05.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рижов С.Є. підтримав позовні вимоги в редакції, викладеній у заяві про зміну предмета позову, та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що спірна земельна ділянка, яка була передана оскаржуваним рішенням сільської ради у власність відповідача, знаходиться через дорогу та навпроти житлового будинку [PERSON] та була передана у приватну власність останньої рішенням Слобідської сільської ради народних депутатів №23 від 20.07.1993 року. Оскільки, [PERSON] прийняла спадину після смерті [PERSON] , шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви, то рішенням Слобідської сільської ради від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян», яким спірну земельну ділянку передано у приватну власність [PERSON] , порушено право власності позивачки на цю земельну ділянку. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Соколов В.А. в судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та звертали увагу на недоведеність позивачем, що спірна земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та що саме ця земельна ділянка була передана у власність [PERSON] . Також, відповідач пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , та тривалий час користується спірною земельною ділянкою, яка знаходиться через дорогу по цій же вулиці. [PERSON] до нього будь-яких претензій не пред`являла та коли він оформляв право власності на земельну ділянку вона була вільною. [PERSON] також ніколи не користувалась спірною земельною ділянкою. Після виділення йому земельної ділянки дійсно приїжджала комісія, яка проводила огляд земельної ділянки, однак викладені у довідці Слобідської сільської ради від 05.10.2020 року, відомості про те, що він членам комісії висловлював свою згоду на повернення [PERSON] шляхом дарування частини виділеної йому земельної ділянки, не відповідають дійсності, оскільки він такого не говорив. Від відповідача Буринської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі її представника та відсутність заперечень по суті поданої позовної заяви. Заслухавши доводи сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Слобідської сільської Ради народних депутатів №23 від 20.07.1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування» [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , було передано у власність земельну ділянку, яка розташована за цією ж адресою, площею 0,5 га, в тому числі для ведення особистого селянського господарства - 0,45 га, а для обслуговування житлового будинку - 0,05 га (а.с.9). Згідно довідки Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 20.08.2020 №683/02-25 відповідно до відомостей погосподарського обліку Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області (особовий рахунок [NUMBER] , 2006-2010 роки) площа земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у домогосподарстві будинку [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , 1930 року народження, як померла [INFO] , становить 0,40 га (а.с.11). Статтею 3 ЗК України 1990 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно (стаття 6 ЗК України 1990 року). Відповідно до ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За приписами ст.23 ЗК України 1990 року (дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином зазначеним пунктом визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки, що може підтверджуватись відповідним записом у земельно-кадастрових документах. Відповідно до пункту 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року (у редакції, чинній на момент прийняття рішення сільської ради про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] ) до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно- територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Однак, будь-яких доказів того, що після прийняття Слобідською сільською Радою народних депутатів рішення №23 від 20.07.1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування», яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у земельно-кадастрових документах було зроблено запис про право приватної власності останньої на вказану земельну ділянку та її межі, позивачем суду не надано. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що при передачі [PERSON] вказаної земельної ділянки землевпорядними організаціями встановлювались межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). За наведеного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою в розмірі 0,5 га. Не підтверджує вказаних обставин і видана Слобідською сільською радою Буринського району Сумської області довідка від 20.08.2020 №683/02-25, оскільки вона не є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно заповіту, посвідченого 30.04.2008 року секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області Ліщенко О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №282, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , 1990 року народження (а.с.6). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 17.09.2011 р. зареєстрували шлюб, прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Однак, [PERSON] не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження чинності на момент смерті [PERSON] вищевказаного заповіту, посвідченого 30.04.2008 року, прийняття позивачкою у встановленому законом порядку спадщини після смерті [PERSON] , а також відсутності в останньої інших спадкоємців, в тому числі, які мають обов`язкову частку у спадщині та її прийняли. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 23.10.2008 року Буринської районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа № 45683334 (а.с.7). Однак, вказаний витяг не є належним доказом прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки не містить жодних відомостей про те, що спадкова справа була зареєстрована саме за заявою позивачки. Крім того, підставою для заведення спадкової справи є, як заява про прийняття спадщини, так і заява про відмову в її прийнятті. Судом встановлено, що рішенням 36 сесії 6 скликання Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області від 31.01.2014 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано жителю с. Слобода [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га (а.с. 71). Рішенням 39 сесії 7 скликання Слобідської сільської ради Сумської області від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадян за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області та надано [PERSON] безоплатно у власність земельні ділянки: з кадастровим номером 5920986000:01:000:1801, площею 1 га; з кадастровим номером 5920986000:01:000:1799, площею 0,2210 га та земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800, площею 0,500 га, які знаходяться по [ADDRESS] . (а.с.12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000:01:000:1800, площею 0,5 га (а.с.13). Рішенням 41 серії 7 скликання Слобідської сільської ради Буринського району сумської області від 12.08.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» надано дозвіл [PERSON] на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . (а.с.10). Згідно листа Слобідської сільської ради Буринського району від 05.10.2020 року адресованого [PERSON] , останній було повідомлено, що Слобідська сільська рада не надавала жодних дозволів на незаконне заволодіння земельними ділянками, у т.ч. [PERSON] 01.10.2020 року членами постійної комісії сільської з питань агропромислового розвитку, соціального розвитку села, земельних і водних ресурсів, екологічні та довкілля, транспорту, зв`язку, будівництва, житлово-комунального та дорожнього господарства, розвитку підприємства за участі [PERSON] було здійснено огляд земельної ділянки по [ADDRESS] , яку використовує [PERSON] та її сім`я. Межі фактичного користування встановлені за ознаками на місцевості. [PERSON] пояснив, що така конфігурація земельної ділянки склалася внаслідок помилки і він готовий спільно з нею здійснити поділ існуючої земельної ділянки на 2 частини і одну з них передати їй у власність шляхом дарування (а.с.14). Як вже зазначалось відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що був присутнім під час огляду комісією спірної земельної ділянки, однак категорично заперечував те, що він висловлював членам комісії свою згоду на повернення [PERSON] шляхом дарування частини виділеної йому земельної ділянки. З 01.01.2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25.10.2001 року, статтею 81 ЗК України якого передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (ч.1 ст.121 ЗК України). Відповідно до ч.ч.6-8 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення сільської ради) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 ЗК України). Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Матеріали справи не містять доказів того, що Слобідська сільська рада при прийнятті рішення від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів на території Слобідської сільської ради та надано останньому безоплатно у власність земельні ділянки, в тому числі спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5920986000:01:000:1801, площею 1 га, діяла поза межами наданих їй повноважень або з порушенням порядку, визначеного законом. Позивачка не надала жодних доказів того, що вказана земельна ділянка є тією ж земельною ділянкою, яку [PERSON] передавалась у власність рішенням Слобідською сільською Радою народних депутатів рішення №23 від 20.07.1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування», при тому, що розміри цих земельних ділянок є різними. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи всі вищевикладені обставини, [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав чи інтересів внаслідок прийняття Слобідською сільською радою рішення від 04.06.2020 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам», що є самостійною підставою для відмови в позові. Оскільки не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення сільської ради, то відсутні правові підстави і для задоволення похідної від неї позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами частин першої та другої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 1816 грн., який в зв`язку з повною відмовою в задоволенні позовних вимог стягненню на її користь з відповідача не підлягає. В свою чергу відповідачем до закінчення судових дебатів надано докази на підтвердження, понесених ним судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн., а саме: копію договору про надання правової допомоги №0102-21 від 01.02.2022 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 07.02.2022 року, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, а також квитанцію до прибуткового касового ордера №0102-21 від 01.02.2022 року, згідно якої [PERSON] було сплачено адвокату Соколову В.А. за надання правової допомоги 10000 грн. (а.с. 43-47) Вказаний розмір вартості послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання цих робі (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціні позову та значенню справи для відповідача. Крім того, зауважень чи заперечень щодо завищення розміру, заявлених відповідачем, витрат на правничу допомогу від позивачки чи її представника не надходило. За таких обставин із позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Outcome: dismissed