Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Запорізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначає наступне. Позивач звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме щодо наявності на території м. Запоріжжя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак, відповідач відповідь на запит на отримання інформації не надав. Протиправними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, а її розмір він оцінює у 42 507,00 грн. Зокрема, така шкода спричинила у позивача, який є учасником бойових дій, негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я та душевні страждання. Зазначає, що кожен місяць порушеного права, він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, яка у січні місяці 2020 для працездатних осіб становить 4723,00 грн. Так як, відповідач повинен був надати інформацію у березні 2020, то розмір майнової шкоди, станом на листопад 2020 за дев`ять місяців, становить 42 507, 00 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі - 42 507,00 грн. Відповідно до відзиву представник відповідача Самусєва Я.С. просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2020 провадження у даній справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 09.03.2021, за клопотанням представника відповідача, яке було задоволено, здійснено перехід до розгляду вказаної цивільної, за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у судове засідання по цій цивільній справі. Роз`яснено позивачу, у разі повторної неявки у судове засідання, позовну заяву буде залишено без розгляду, відповідно до вимог ст.257 ЦПК України. Ухвалою суду від 17.06.2021 позов [PERSON] - залишено без розгляду. Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021, ухвалу суду від 17.06.2021 у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 06.09.2021 цивільна справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та ухвалою суду від 21.09.2021 - прийнята до провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у судове засідання по цій цивільній справі. Позивач [PERSON] у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. На адресу суду, через систему «Електронний суд», надав заяви про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на мотиви, які викладені у відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При винесенні даного судового рішення також враховуються вимоги ч. 4 ст. 82 ЦК України відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 визнано протиправною відмову Виконавчого комітету Запорізької міської ради у наданні [PERSON] на запит про надання публічної інформації від 13.03.2020 інформації про наявність на території міста Запоріжжя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зобов`язано Виконавчий комітет Запорізької міської ради надати [PERSON] повну, достовірну інформацію про наявність на території міста Запоріжжя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дане судове рішення постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 залишено без змін. (а.с.16-28). Відповідно до копії листа першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради від 14.01.2021 за №06776/03-20/03 [PERSON] було надано інформацію, у порядку виконання рішення суду, згідно якої зазначено, що на території м. Запоріжжя вільні земельні ділянки, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, відсутні. (а.с.53). Отже, судом встановлено, що відповідач не надав затребувану у запиті інформацію з огляду на її відсутність. Поряд з цим, в даному випадку підлягає доказуванню саме факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діяннями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Позивач вважає, що діями відповідача, які визнані судом протиправними, йому була завдана моральна шкода. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, формульовано Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У позовній заяві про відшкодування (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається з таким позовом, а в даному випадку на [PERSON] . Зокрема, суд констатує, що позивач [PERSON] неодноразово належним чином викликався у судові засідання, його явка була судом визнана обов`язковою, оскільки у ході розгляду цієї справи до останнього виникало багато питань, відповіді на які він міг дати особисто, однак позивач жодного разу не з`явився до суду та не виявив бажання взяти участь у розгляді справи особисто у будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством України, направляючи у кожне судове засідання заяви про розгляд справи у його відсутність, через систему «Електронний суд». Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач стверджує, що надання відповідачем відповіді на його запит про отримання публічної інформації невчасно, спричинило негативні наслідки, що виразились у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо). Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. В додаткових поясненнях позивач [PERSON] просив врахувати практику щодо порушення його права на доступ до публічної інформації в аналогічних справах, які розглянути в різних областях України, зазначивши про 36 судових рішень (різних інстанцій), якими стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі від 2000 до 4000 грн. Крім того, відповідно до даних, які містяться в ЄДРСР, станом на червень 2022 року також маються і судові рішення, якими [PERSON] було відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог (як першої так і апеляційної інстанції). Посилання позивача на рішення місцевих та апеляційних судів, якими стягнуто із органу місцевого самоврядування моральну шкоду, не має для суду узагальнюючого значення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того такі стосуються різних обставин справи. Отже, вказані справи розглядалися у судах у порядку адміністративного судочинства, а у подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю виконавчих органів місцевого самоврядування. Наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання публічної інформації та захист порушеного права, а власне отримання вигоди у вигляді грошових коштів, використовуючи при цьому в своїх особистих інтересах чинне законодавство. Наведене свідчить про те, що фактично дані, які просить надати [PERSON] виникненню чи припиненню будь-яких його прав не слугують, ненадання такої інформації в установлені строки наслідків для нього не породжують, а така поведінка призводить до безпідставних виплат в його користь з державного бюджету України. Такі дії [PERSON] очевидно вказують, що метою таких звернень є штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання ним матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. Незрозумілим для суду залишається і те, як позивач пов`язує моральні страждання саме з численними органами місцевого самоврядування, зокрема і з Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, та у зазначеному позивачем розмірі. Отже, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача, а також його вини в її заподіянні. Аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, оцінюючі мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки, відсутність доказів на підтвердження зв`язку запитуваної інформації з особистими правами позивача, суд приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду, тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed