Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилалась на те, що вона працювала в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи. Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №04/к від 13 січня 2022 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Під час вивільнення з роботи [PERSON] були запропоновані вакантні посади директора з господарських питань, провідного інженера з охорони праці, системного програміста, юрисконсульта, прийомоздавальника вантажу та багажу. Позивач не заперечував проти переведення його на посаду заступника директора з господарських питань. Однак йому було безпідставно відмовлено у переведенні на вказану посаду. Крім того, [PERSON] подала відповідачу заяву про переведення її на будь-яку з інших запропонованих посад. Однак вказана заява взагалі залишилась не розглянутою. Ці обставини свідчать про порушення порядку вивільнення позивача з роботи, передбаченого ст.492 КЗпП України. У зв`язку з черговим незаконним звільненням з роботи [PERSON] відчувала переживання та зазнала душевні страждання. Позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої склав 10000 гривень. Тому [PERSON] просила суд визнати незаконним звільнення її з посади економіста з договірних питань та претензійної роботи ДП «Зал офіційних делегацій» з 13 січня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Зал офіційних делегацій» №04/к від 13 січня 2022 року; поновити [PERSON] на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи з 13 січня 2022 року; стягнути з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 січня 2022 року до 17 січня 2022 року в розмірі 1449 гривень 38 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. 1.2. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.64): просить визнати незаконним звільнення її з посади економіста з договірних питань та претензійної роботи ДП «Зал офіційних делегацій» з 13 січня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Зал офіційних делегацій» №04/к від 13 січня 2022 року; поновити [PERSON] на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи з 13 січня 2022 року; стягнути з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 січня 2022 року до 9 червня 2022 року в розмірі 73918 гривень 83 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2022 року (а.с.17) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2022 року (а.с.18-19) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 25 травня 2022 року (а.с.49-50) у ДП «Зал офіційних делегацій» була витребувана копія посадової інструкції заступника директора з господарських питань, інформація про отримання відповідачем заяви [PERSON] від 14 грудня 2021 року та інформація про розмір середньоденного заробітку позивача на день звільнення його з роботи. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні. 3.2. Представник відповідача Ястребова В.А. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що на посаду заступника директора з господарських питань призначається особа, яка має вищу освіту за галузями знань «Управління та адміністрування» чи «Право» або іншу вищу освіту та додаткову післядипломну освіту за галузями знань «Управління та адміністрування» чи «Право». [PERSON] має лише вищу економічну освіту та не має післядипломної освіти за вказаними галузями знань. Тому їй було відмовлено у переведенні на посаду заступника директора з господарських питань. Крім того, [PERSON] не відповідала кваліфікаційним вимогам системного програміста та юрисконсульта, а також навряд чи згодилась на переведення її на посади провідного інженера з охорони праці та прийомо-здавальника вантажу та багажу. Ці обставини свідчать про те, що вивільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням порядку, передбаченого ст.492 КЗпП України. Розмір середньоденного заробітку, визначений [PERSON] , є завищеним. Підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні. Тому представник відповідача Ястребова В.А. просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. [PERSON] працювала в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи. Ця обставина підтверджується копією витягу з трудової книжки, оформленої на ім`я позивача (а.с.14). 4.2. Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №163/к від 11 листопада 2021 року (а.с.10-11) було скорочено позаштатного працівника [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 13 січня 2022 року. 4.3. 11 листопада 2021 року [PERSON] було вручено повідомлення №596 (а.с.8), в якому позивач був попереджений про скорочення та було запропоновано перевести його на одну з вакантних посад. Зі змісту інформації про наявність вакантних посад ДП «Зал офіційних делегацій» станом на 11 листопада 2021 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] були запропоновані чотири посади: заступника директора з господарських питань, провідного інженера з охорони праці, юрисконсульта, прийомоздавальника вантажу та багажу. 4.4. В той же день [PERSON] обрала посаду заступника директора з господар-ських питань. 4.5. 10 грудня 2021 року директор ДП «Зал офіційних делегацій» В. Гріздак надіслав позивачу лист №672 (а.с.32-33), в якому він повідомив про відмову у переведенні [PERSON] на обрану нею посаду у зв`язку з тим, що вона не відповідала кваліфікаційним вимогам для зайняття посади заступника директора з господарських питань. Тому позивачу було запропоновано переведення на інші посади, перелічені в інформації про наявність вакантних посад ДП «Зал офіційних делегацій» станом на 10 грудня 2021 року (а.с.45): а саме, на посади провідного інженера з охорони праці, програміста системного, юрисконсульта та прийомоздавальника вантажу та багажу. 4.6. 14 грудня 2021 року [PERSON] подала ДП «Зал офіційних делегацій» заяву (а.с.7), в якій вона просила перевести на будь-яку із запропонованих їй вакантних посад. 4.7. Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №04/к від 13 січня 2022 року (а.с.6) [PERSON] була звільнена з посади економіста з договірних питань та претензійної роботи ДП «Зал офіційних делегацій» з 13 січня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 4.8. Спірні правовідносини регулюються главою ІІІ «Трудовий договір», главою ІІІ-А «Забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників» та главою XV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 5.2. Згідно з ч.1, ч.3 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноваже-ний ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 5.3. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 5.4. Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 5.5. Відповідно до абз.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 5.6. Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 5.7. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.2 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 5.8. Згідно з п.24 частини І, ст.24 частини ІІ Європейської соціальної хартії, ратифікованої Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. З метою забезпечення ефективного здійснення цього права сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі. 5.9. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.10. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо поновлення на роботі. 6.1. Зі змісту п.1.8 посадової інструкції заступника директора з господарських питань (а.с.56-59) вбачається, що на цю посаду призначається особа, яка має вищу освіту за галузями знань «Управління та адміністрування» чи «Право» або іншу вищу освіту та додаткову післядипломну освіту за галузями знань «Управління та адміністрування» чи «Право». З копії диплому спеціаліста серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] (а.с.35), вбачається, що вона отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію економіста з обліку та аудиту. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подала докази на підтвердження того, що крім вищої економічної освіти вона здобула додаткову післядипломну освіту за галузями знань «Управління та адміністрування» чи «Право». Ця обставина свідчить про те, що позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам для зайняття посади заступника директора з господарських питань. Відмова відповідача у переведенні [PERSON] на вказану посаду є цілком обґрунтованою та законною. 6.2. Водночас, зі штампу на заяві позивача про переведення на інші посади (а.с.60) вбачається, що ДП «Зал офіційних делегацій» отримав цю заяву ще 15 грудня 2021 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач розглянув заяву [PERSON] в період часу з 15 грудня 2021 року до 13 січня 2022 року. Очевидно, що позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам для зайняття посад програміста системного та юрисконсульта. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача Ястребова В.А. не подала жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] не відповідала кваліфікаційним вимогам для зайняття посад провід-ного інженера з охорони праці та прийомоздавальника вантажу та багажу, а також не могла бути переведеною на вказані посади. Посилання представника відповідача Ястребової В.А. на те, що позивач навряд чи погодився на переведення на посаду прийомоздавальника вантажу та багажу, є лише припущенням в розумінні ч.6 ст.81 ЦПК України, на якому не може ґрунтуватись судове рішення. Крім того, необґрунтованість та безпідставність цього припущення спростовується змістом заяви [PERSON] від 14 грудня 2021 року (а.с.60). Ці обставини свідчать про те, що вивільнення позивача з роботи було проведено з порушенням порядку, передбаченого ст.492 КЗпП України. Про незаконність звільнення [PERSON] з роботи досить показово свідчить навіть те, що наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №163/к від 11 листопада 2021 року (а.с.10-11) була скорочена не позаштатна посада, яку займав позивач, а сама [PERSON] як працівник. Вжиття цього заходу чинним трудовим законодавством не передбачено. Звільнення позивача з роботи без дотримання передбаченого законом порядку вивільнення є свавільним порушенням права [PERSON] на працю, гарантованого не тільки національним законодавством, а також Європейською соціальною хартією. 6.3. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення права позивача на працю належить визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади економіста з договірних питань та претензійної роботи ДП «Зал офіційних делегацій» з 13 січня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Зал офіційних делегацій» №04/к від 13 січня 2022 року; а також поновити [PERSON] на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи з 13 січня 2022 року. б. щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди. 6.4. Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «Зал офіційних делегацій» №02/Д від 2 червня 2022 року (а.с.61) вбачається, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 679 гривень 57 копійок. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подала докази, що спростовують достовірність вказаного письмового доказу. Період часу вимушеного прогулу з 14 січня 2022 року до 9 червня 2022 року становить 104 дні. 6.5. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 70675 гривень 28 копійок (679,57 х 104). Підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги слід відмовити. 6.6. Крім того, ані чинним трудовим, ані цивільним процесуальним законодавством не передбачена презумпція автоматичного заподіяння працівнику моральної шкоди у разі порушення його права на працю. Аналіз змісту речення «відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться виключно у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань», що міститься в диспозиції ч.1 ст.2371 КЗпП України, переконливо свідчить про те, що позивач зобов`язаний довести заподіяння йому моральної шкоди, навіть не зважаючи на його незаконне звільнення з роботи. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подала жодного доказу на підтвердження того, що порушення права на працю призвели до її моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя. Ця обставина свідчить про те, що позивач не довів заподіяння йому моральну шкоду. 6.7. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити.

Outcome: partial