Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 червня 2021 року позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 грн. На підтвердження даних зобов`язань відповідачем було складено власноручно розписку б/н від 18.06.2021. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] отримано 18.06.2021 від [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 грн., які він зобов`язався повернути до 30.06.2021. У разі неповернення грошових коштів у розмірі 15000 грн. у строк до 30.06.2021, відповідач зобов`язується сплати пеню у подвійному розмірі - 15000 грн. Станом на момент звернення позивача до суду відповідачем зобов`язання за розпискою не виконано. Неодноразові вимоги позивача щодо добровільного виконання зобов`язань відповідачем за розпискою, останнім ігнорувались. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] загальну суму боргу у розмірі 30164,79 грн., з яких 15000 грн. - основна сума боргу, 15000 грн. - обумовлена розпискою пеня, 164,79 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 08 листопада 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, стягнувши з відповідача загальну суму боргу у розмірі 30164,79 грн., з яких 15000 грн. - основна сума боргу, 15000 грн. - обумовлена розпискою пеня, 164,79 грн. - інфляційні втрати. Також зазначив, що у 2019 році придбав авіаквиток до Іспанії, проте у зв`язку з поширенням хвороби, спричиненої коронавірусом, рейси було скасовано. Грошові кошти авіакомпанією повернуто не було. У зв`язку з цим він звернувся за юридичною допомогою до відповідача, оскільки був обізнаний, що останній є професійним адвокатом. Між ним та відповідачем було укладено договір про надання юридичної допомоги. Грошові кошти, зазначені в розписці в сумі 15000 грн., 18.06.2021 року відповідачу не передавав. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього грошових коштів не визнав у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в грудні 2020 року до нього звернувся позивач з питанням отримання юридичної допомоги. [PERSON] у квітні 2020 року замовив у компанії «Тікетс ю.ей» авіаквитки на рейс Київ-Валенсія, з датою вильоту 29.04.2020 та прибуття 06.05.2020, загальною вартістю 9618 грн. Однак, у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації, спричиненої коронавірусною хворобою, рейси було скасовано. Грошові кошти позивачу повернуто не було, у зв`язку з чим, останній звернувся до нього як до адвоката з проханням надання юридичної допомоги, зокрема складання позовної заяви про стягнення вартості авіаквитків. 08 грудня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого він зобов`язався виконати певний обсяг юридичних робіт, за які [PERSON] мав сплатити кошти. На виконання умов договору ним складено позовну заяву та направлено до Шевченківського районного суду м. Львова. За надані послуги позивач сплатив 3000 грн. У подальшому виникла необхідність виїхати до м. Львова для представництва інтересів позивача у суді, про що він повідомив останнього та отримав від [PERSON] 1400 грн. в якості сплати послуг адвоката на прибуття до суду. В свою чергу, в якості гарантії за те, що його робота буде доведена до кінця, він написав розписку про отримання коштів на суму 15000 грн., які фактично від позивача не отримував. Розписку написав тільки за того, що мав з позивачем нормальні відносини. Даний правочин вважає удаваним у порядку ст. 235 ЦК України, оскільки він укладався як гарантія виконання ним як адвокатом взятих на себе зобов`язань. Сума 15000 грн. взята з розрахунку, що 9618 грн. це витрати на основне зобов`язання по стягненню з компанії ТОВ «Тікетс.ю.ей», 840 грн. - стягнення судових витрат, 1400 грн. - витрати адвоката на дорогу до суду, 3100 грн. - оплата роботи адвоката зі складання позову. Таким чином, вважає, що написавши розписку, він узяв на себе обов`язок гарантування позивачу повного виконання роботи за юридичним договором. Умови договору ним було виконано. У подальшому, позивач почав пред`являти претензії стосовно того, що розгляд справи в суді затягується, почав неодноразово телефонувати, на будь-які пояснення реагував неадекватно та погрожував. Вважає, що позивач намагається протиправно отримати компенсацію та прибуток без правових на те підстав, а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 грудня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого [PERSON] зобов`язався виконати певний обсяг юридичних робіт, за які [PERSON] мав сплатити грошові кошти. Маючи на меті отримати від відповідача повного виконання зобов`язань за договором про надання юридичної допомоги, позивач запропонував відповідачу написати розписку про позику грошових коштів у розмірі 15000 грн. 18 червня 2021 року було складено розписку б/н. відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримано 18.06.2021 від [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 грн., строк повернення грошових коштів до 30.06.2021. У разі неповернення грошових коштів у розмірі 15000 грн. у строк до 30.06.2021, відповідач зобов`язується сплати пеню у подвійному розмірі - 15000 грн. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Т акі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У справі судом встановлено, що, маючи на меті отримати від відповідача повного виконання зобов`язань за договором про надання юридичної допомоги, позивач запропонував відповідачу написати розписку про позику грошових коштів у розмірі 15000 грн., у зв`язку із чим і була написана розписка про отримання у борг 15000 грн., але фактично грошові кошти, зазначені в розписці, передані позивачем відповідачу не були, що було підтверджено у судовому засіданні самим позивачем. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні не встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, факт отримання відповідачем грошей не підтверджений належними доказами у справі, та спростований самим позивачем у судовому засіданні, а тому позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою суд залишає без задоволення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2021 року № 753/11670/17. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. не підлягають стягненню з відповідача на корить позивача.

Outcome: dismissed