Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

[PERSON] (далі- Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (далі - Відповідач), в якому просить визнати право [PERSON] на 50-відсоткову знижку по оплаті спожитої електричної енергії; зобов`язати ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» проводити подальші розрахунки за постачання електричної енергії з урахуванням права [PERSON] на 50-відсоткову знижку по оплаті житлово-комунальних послуг та палива; зобов`язати ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» провести перерахунок нарахованої [PERSON] заборгованості з урахуванням наданої йому законом знижки по оплаті житлово-комунальних послуг; стягнути з Регіональної газової компанії «Запоріжгаз» на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є пенсіонером міліції, звільнився зі служби в міліції в жовтні 1999 року у зв`язку з хворобою. Ст. 22 Закону України «Про міліцію» держава гарантувала працівникам міліції соціальний захист: працівникам поліції та членам їх сімей була надана 50-відсоткова знижка по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива. Згідно ч. 6 цієї статті за звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, працівниками поліції це право зберігалося довічно. Позивач здійснює оплату спожитої електроенергії з урахуванням наданого законом права на 50-відсоткову знижку по її оплаті, проте відповідач не визнає його право на знижку та нарахував йому заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію, яку вимагає сплатити, шляхом погрози відключення електропостачання. 16.09.2021 року відповідач попередив позивача про припинення електропостачання з 12.10.2021 року у разі несплати нарахованої заборгованості. 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього закону встановлено, що з набранням ним чинності втрачає силу Закон України «Про міліцію». Абзацом 2 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їх сімей , іншими особами збережені пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їх сімей, інших осіб. На підставі вказаних приписів відповідач дійшов висновку, що позивач втартив право на 50-відсоткову знижку по оплаті житлово-комунальних послуг та палива. Позивач звертає увагу, що у Законі України «Про Національну поліції» не вказано про скасування пільг по оплаті житлово - комунальних послуг, вказаний закон не припиняє та не скасовує право позивача на 50-відсоткову знижку. Позивач вказує на положення ст. 58 Конституції України, що закон не має зворотної дії, ст. 22 Конституції України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, тому вважає, що передбачені соціальні гарантії Законом України «Про міліцію» продовжують існувати, а відповідач незаконно нараховує йому заборгованість за спожиту електричну енергію. Ухвалою суду від 15.02.2022 року відкрито провадження у справі; розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивачу - [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялася поштою за зареєстрованим місцем проживання та було вручено 22.02.2022, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке надійшло на адресу суду 18.03.2022 року. Позивач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від позивача до суду не надходило. Відповідачу - ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками направлялися поштою за його місцезнаходженням та було вручено 21.02.2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду 23.02.2022 року. Відтак згідно з ч.10 ст.128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про розгляд справи, проте у наданий судом строк та станом на день розгляду справи відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно виписки із наказу №274с/с від 21.10.1999 року підполковника міліції [PERSON] звільнено з ОВС у відставку за ст. 65 п. «б» через хворобу (а.с. 9). Згідно довідки №86/11990 Управління МВС України в Запорізькій області від 04.11.1999 року [PERSON] у відповідності до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року (ст. 22) и Постановлю Верховної Ради України від 19.06.1992 року він і члени його сім`ї користуються 50-відсотковою знижкою по оплаті житлової площі, комунальним послугам, паливу та електроенергії (а.с.10). Згідно акту звірки нарахувань та оплат по періодам поживання по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 10.11.2021 за спожиту електроенергію, розмір заборгованості за надані послуги складає 965,52 грн. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої ст. 22 Закону України «Про міліцію», в редакції чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Згідно з частиною шостою цієї ж статті за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом. Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII частини шосту та сьому статті 22 Закону №565-XII викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України». Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VІІІ) внесені зміни в Закон №565-XII і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вказаного Закону, Кабінетом Міністрів України 4 червня 2015 року прийнято постанову №389, яка набрала чинності 1 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами. Згідно з пунктом 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом №565-XII. З 7 листопада 2015 року у зв`язку з набуттям чинності Законом України "Про Національну поліцію" втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до ст. 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо. Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Отже, Закон №580-VIII не містить норм, які б передбачали пільги, а саме 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, не тільки для колишніх міліціонерів, але і для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу. Таким чином, з набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено застосування пільги у виді 50-відсоткової знижки на оплату житлово-комунальних послуг, у тому числі і позивачу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що на його думку навіть після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» продовжують діяти соціальні пільги передбачені для працівників міліції, передбачені Законом України «Про міліцію». Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Враховуючи те, що останнім в часі є Закон №580-VIII, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону. Посилання позивача на те, що таку пільгу встановлено йому довічно також є безпідставним, оскільки дія пільги нерозривно пов`язана з дією закону, яким її передбачено. У разі втрати законом чинності дія передбаченої ним пільги також припиняється. Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 20 лютого 2018 року у справі №484/655/16-а, від 17 квітня 2018 року у справі №243/4524/16-а, від 20 березня 2019 року у справі №367/6940/16-а та від 15 травня 2019 року у справі №159/1783/16-а, від 09 квітня 2020 року у справі №524/5284/16-а, від 16 березня 2021 року у справі №826/1792/18. Суд звертає увагу, що ст. 22 Закону України «Про міліцію» держава гарантувала працівникам міліції соціальний захист. Метою встановлення пільг є соціальний захист, покращення становища окремих категорій громадян. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Обов`язок забезпечення реалізації соціальної політики у сфері соціального захисту населення, що включає у тому числі призначення та виплату соціальної допомоги, компенсації та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України, надання пільг, субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого палива та рідкого пічного побутового палива покладено на відповідні управління соціального захисту населення, зокрема управління соціального захисту населення Запорізької міської ради . У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому позовні вимоги щодо визнання права на пільгу позивачем пред`явлено до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», яке є юридичною особою, яка здійснює постачання електричної енергії споживачам у відповідності до встановлених договорів, при цьому відповідач не наділений повноваженнями щодо встановлення кола осіб, які мають право на пільги, гарантовані державною, порядок та об`єм надання таких пільг. Таким чином, суд доходить висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому є підстави для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed