Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Позовну заяву, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, мотивує тим, що у період з березня 2013 року по лютий 2022 року проживали разом з відповідачем однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що у період їхнього з відповідачем спільного проживання, а саме 11.07.2019 року за спільні кошти та в інтересах сім`ї придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване за відповідачем. Зазначає, що в подальшому, через незгоду відповідача не змогла зареєструвати своє місце проживання та дітей в зазначеній квартирі. Крім того, вказує, що ремонт в квартирі був зроблений за її кошти, а комунальні послуги оплачують спільно. Вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю її та відповідача та їй належить Ѕ частини спірної квартири, оскільки, вона придбана внаслідок спільних коштів. На підставі наведеного, просить суд, встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] , починаючи з 01.03.2013 року до моменту звернення до суду з відповідним позовом, тобто до 15.02.2022 року, визнати квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст. 185 ЦПК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. До початку підготовчого засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до початку підготовчого засідання також надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Стягнення витрат на правову допомогу не визнав. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без шлюбу. Як роз?яснив Пленум Верховного суду України у п. 20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно зі статтею 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Таким чином, основними ознаками проживання однією сім?єю чоловіка та жінки є наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, зокрема, наявність спільних дітей, спільне проживання та наявність шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та спільного сімейного бюджету, а також наявність цілої системи прав та обов?язків між чоловіком та жінкою, як членами сім?ї. Судом встановлено, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Факт наявності між позивачем та відповідачем усталених відносин, що притаманні подружжю, підтверджується також копіями фотокарток, на яких зображений відповідач з дітьми (а.с. 18), а також визнанням даного факту [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання позивача та відповідача, як чоловіка і жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу мав місце з 2013 року по лютий 2022 року, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст.74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що в період перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, останніми придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 11 липня 2019 року (а.с. 11-12). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 10). Набуття спірного майна за спільні кошти позивача та відповідача підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 листопада 2017 року, що належала на праві власності [PERSON] , та розпискою матері позивача про отримання 5000 доларів США від продажу кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] , кошти від реалізації яких були витрачені на купівлі спірної квартири (а.с. 13-16). За таких\~обставин,\~вищезазначене нерухоме\~майно на\~підставі ст.74\~СК України,\~слід визнати\~об`єктом спільної\~сумісної власності\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~та поділити між сторонами в рівних частинах, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідач визнав позовні вимоги позивача повністю та у зв`язку з тим, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 2942,92 грн., тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1471,46 грн. на користь позивача та повернути їй з державного бюджету сплачений нею судовий збір в розмірі 1471,46 грн., згідно квитанцій № 64394914 від 11.02.2022 року та № 1015352764 від 25.04.2022 року. Крім того, на підставі вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, з відповідача слід частково стягнути на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 11.02.2022 року позивач уклала договір про надання професійної правничої допомоги №4 з адвокатом Коваленко Є.В. відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду. За умовами договору та акту виконаних робіт від 12.02.2022 року розмір понесених позивачем витрат становить 8000 грн. (а.с. 22-24). У договорі про надання професійної правничої допомоги №4 та акті виконаних робіт зазначено, які саме роботи виконав адвокат: надання усної консультації 500 грн.; складання процесуальних документів 7500 грн. (а.с. 22-23). На думку суду, з відповідача в користь позивача слід стягнути суму в розмірі 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує принцип співмірності\~витрат на\~правничу допомогу\~адвокатата визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом Коваленко Є.В. документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи, а також враховує те, що відповідач, визнавши позовні вимоги повністю, заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: approved