Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернулася до Гощанського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 09 липня 2012 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №39. Від даного шлюбу мають дитину: сина [PERSON] [INFO] . Позивач, посилаючись на ст. 104, 105, 109, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки з відповідачем мають різні погляди на життя, за характером не сходяться. На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, бажання примиритися у неї відсутнє. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Суд Гощанського районного суду Рівненської області своєю ухвалою від 03 червня 2022 року прийняв вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу прийнято розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Позивач в судове засідання не з`явилась, в заяві на ім`я суду зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без її участі. Відповідача в заяві на ім`я суду зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2012 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу « [PERSON] ») у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис №39. Згідно матеріалів справ, від даного шлюбу, сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові на підтвердження підстав для її задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин через наявність постійних сварок, ігнорування на налагодження сімейних відносин з боку відповідача, що призвело до небажання підтримувати подальші сімейні відносини та втрати почуття поваги та любові один до одного, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з січня 2022 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Outcome: approved