Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2019 року по справі № 569/11953/19 шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 07.09.2018 року по справі № 569/15993/18 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року - дня пред`явлення заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до медичного висновку № 8 від 30.01.2020 року дитині - [PERSON] встановлено захворювання: сенсомоторна алалія. З вересня 2021 року дитина навчається в групі № 1 дошкільного відділення Рівненського навчально-реабілітаційного центру «Особлива дитина» Рівненської міської ради. У зв`язку з цим на даний час вона, хоч і має власне нерухоме майно, але орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться за декілька хвилин ходьби до Рівненського навчально-реабілітаційного центру «Особлива дитина» (адреса: м. Рівне, вул. Гурія Бухала, 3). Квартира має обладнані кімнати для проживання, меблі, техніку для навчання, відпочинку і належного розвитку. Вона має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, має постійний дохід. Відповідач офіційного доходу не має, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з листопаду 2018 року по липень 2021 року [PERSON] отримує лиш виплату по догляду за матір`ю. Зазначає, що між нею та відповідачем була досягнута усна домовленість, відповідно до якої він може безперешкодно бачитись з дитиною у позаурочний час (вечір будніх днів, а також на вихідних), щоб не зашкодити його навчанню та реабілітації в Рівненському навчально-реабілітаційному центрі «Особлива дитина», однак відповідач неодноразово забирав дитину в дні навчання. Оскільки у неї наявні належні умови для проживання дитини, а також те, що дитина тривалий час проживала саме з нею, в зв`язку з цим просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] разом із нею. 28.12.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить зобов`язати Службу у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради провести бесіду спеціаліста служби з дитиною [PERSON] з метою визначення психоемоційного стану та з метою визначення місця проживання з одним з батьків, а також здійснити перевірку обстеження умов місця проживання його та позивачки. Зазначає, що він має власне житло - чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шкідливих звичок немає, на обліку нарколога не знаходиться, має неофіційний дохід, в зв2язку з цим вважає, що має можливість забезпечувати усім необхідним дитину, а також займатися його вихованням. 10.01.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області позивачкою подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що з врахуванням віку дитини - [PERSON] , якому тільки виповнилося 7 років, його психоемоційного стану, який пов`язаний з наявною у нього інвалідністю, видається неможливою його участь у вирішенні питання щодо визначення його місця проживання. Зазначає, що не відповідають дійсності наступні припущення відповідача: «в квартирі крім позивача проживає її мама», «позивачка працює в продуктовому магазині з 08 години ранку до 10 години вечора і вихованням нашого сина займається виключно матір позивачки». Вказує, що її матір проживає окремо, проте дійсно допомагає у вихованні сина, однак, в основному вихованням займається позивачка, її робочий графік дозволяє в повній мірі забезпечити належне виховання сину, години її роботи співпадають з часом знаходження дитини у Рівненському навчально-реабілітаційному центрі «Особлива дитина» Рівненської міської ради, в якому він навчається з 8:30 до 17:00. Просить позовні вимоги задоволити. Позивач та її представник - адвокат Чехомський А.О. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином, представником - адвокатом Чехомським А.О. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 21.06.2022 року подано клопотання, в якому позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідач та його представник - адвокат Єрьомкін І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнають, просять в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - Коник Т.Г. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши думку відповідача та його представника - адвоката Єрьомкіна І.В., представника третьої особи - Коник Т.Г., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 01 березня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2019 року по справі № 569/11953/19 розірвано (а.с. 8). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 16.12.2014 року, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). З висновку Органу опіки та піклування № 08-2415 від 30.05.2022 року вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Згідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року та яка набрала чинності для України 27.09.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 160, ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Враховуючи позицію кожної із сторін, а також позицію Органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, мати виховує та утримує сина, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, суд вважає вірним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із його матір`ю - [PERSON] . Саме проживання дитини із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме його здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 141, 150-151 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 354ЦПК України, суд,-

Outcome: approved