Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Теплицька селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстрації. Позивач є власником вищезазначеного будинку. Відповідач зареєстрована в даному будинку, проте з 16.06.2020 в будинку не проживає, обов`язків члена сім`ї пов`язаних з утриманням приміщення, оплатою комунальних послуг, проведенням ремонту житлового будинку не виконує. Узгодити питання щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку неможливо, оскільки сторони між собою не спілкуються. Особистих речей відповідача в будинку немає, перешкод в користуванні житловим будинком ні позивачем ні членами її сім`ї відповідачу не вчинялось. Оскільки [PERSON] в будинку зареєстрована, проте в ньому не проживає, в позивача виникають проблеми з продажем даного будинку, тому вона просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком та зняти її з реєстрації. Також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 27.09.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] 31.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позовні вимоги не визнає. Вказує, що в будинку проживала з 2007 до 2020 року, як дружина сина позивача та була зареєстрована в ньому з 2013 року. 24.11.2020 рішення Теплицького районного суду шлюб між нею та сином позивача було розірвано. Вважає, що визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, фактично позбавить її житла, і її право на проживання хоча і втрачено у зв`язку з розлученням, проте її виселення покладе на неї надмірний тягар. 08.02.2022 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач вказує, що [PERSON] не є членом її сім`ї власника будинку, а саме не є членом сім`ї позивача, оскільки позивач зареєстрована і проживає з 1998 року по даний час за адресою: [ADDRESS] , та позивач є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але в ньому на відміну від [PERSON] не проживала, а тому позивач та відповідач не були пов`язанні спільним побутом і не мали взаємні права та обов`язки, і не проживали однією сім`єю. 14.02.2022 відповідач [PERSON] направила на адресу суду заперечення на відповідь на позовну заяву, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, відповідно до якого вказала що вимога позивача про зняття з реєстрації за постійним місцем проживання задоволенню не підлягає, адже зазначенні обставини у відповіді на відзив не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Представник позивача [PERSON] , адвокат Гавриша Л.І., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що відповідач [PERSON] з 16.06.2020 змінила своє постійне місце проживання, з того часу вона не користується житловим будинком в якому зареєстрована, не проживає в ньому, обов`язки з утримання житлового приміщення, оплату комунальних послуг, проведення ремонтних робіт будинку не виконує, вказав, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку [PERSON] , тому просить позов задовільнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Від третої особи - Теплицької селищної ради надійшла заява, відповідно до якої вони при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 8), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії [NUMBER] (а.с. 9) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16331157 (а.с. 10). Відповідач [PERSON] зареєстрована, проте не проживає в вищевказаному будинку з 16.06.2020, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1012 від 22.06.2021 (а.с. 14) та актом обстеження матеріально-побутових умов від 23.06.2021 (а.с. 15). Позивач, посилаючись на правовий механізм\~ст. 391 ЦК України, просить ухвалити остаточне рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку істотно порушує права позивача як власника. Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст.\~ст. 391 ЦК України, ст. ст.\~6,\~7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд виходить з того, що відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першоїстатті 317\~ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень\~статті 391\~ЦК України -\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК Української\~РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положеннястатті 405 ЦК України, статей150,156\~ЖК Української\~ РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з 16.06.2020 року. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, то право останнього підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст.\~383,\~391 ЦК України. Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення відповідача права користування цим житловим приміщенням. Що стосується вирішення питання встановлення порядку виконання судового рішення шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне: У статті 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Частиною першою статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7\~цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття\~391,\~405 ЦК України). При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved