Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся\~в суд\~з позовною\~заявою до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕЛЛФІН» про визнання\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчого напису,\~вчиненого 05.05.2021\~приватним нотаріусом\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Грисюк\~Оленою Василівною\~за №\~939,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕЛЛФІН» суми заборгованості за кредитним договором № 479144 від 16.06.2018 у розмірі 49 134, 00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вчиняючи виконавчий напис, ні відповідач, ні нотаріус не поінформував його про намір вчинити виконавчий напис. Виконавчий напис не містить, і не може містити переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, бо в позивача не існує боргу перед відповідачем, а вимога позивачу не надсилалася. Позивачу незрозумілий розрахунок боргу, зазначений в виконавчому написі, а тому він вважає його безпідставним. Про існування заборгованості перед відповідачем позивачу взагалі не було відомо, договірних відносин з відповідачем позивач не укладав. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник подав заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі, вказав, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Окрім цього, дружина позивача [PERSON] подала довідку про його безпосередню участь у бойових діях. Просила розгляд справи провести без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявкине повідомив. Відзив у визначений судом строк не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Керечанин Богдана Степанівна подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі. Вирішення питання по суті позовних вимог залишила за розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Шістнадцятого червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] уклали договір позики № 479144, згідно з яким позикодавець (відповідач) зобов`язувався надати позичальникові грошові кошти в позику в сумі 2000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник (позивач) зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відомості про підписання даного договору електронним цифровим підписом позивача відсутні. Договір не є нотаріально завіреним. П`ятого травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за кредитним договором № 479144 від 16 червня 2018 року в розмірі 49\~134,00 гривень. Другого липня 2021 року державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Керечанин Богданою Степанівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65945924 з примусового виконання даного виконавчого напису. Цього ж дня виконавцем звернуто стягнення на все майно боржника. Двадцять третього липня 2021 року виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України\~«Про\~\~\~нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р.\~№ 296/5;\~постановою\~Кабінету\~Міністрів\~України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса,\~повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, яка крім того, також має бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня\~\~2017\~\~року у справі № 6- 887цс17, від 18 червня 2018\~року у справі\~№199/183/17,\~від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4\~ст. 254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Постанова\~або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи 05 травня 2021 року виконавчий напис № 939, приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною було застосовано пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Разом з цим, станом на 05 травня 2021 року, в Переліку містились тільки норми, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Так, відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, як вбачається з матеріалів справи, нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору не подавався. Окрім цього, позивач взагалі заперечує укладання даного кредитного договору, а тому суд оцінює дану обставину, як таку що свідчить про наявність спору щодо заявленої в оскаржуваному виконавчому написі заборгованості. Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що з наданої позивачем копії виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі нечинного п. 2 Переліку, а також враховуючи те, що кредитний договір на підставі якого він вчинений не є нотаріально посвідченим, суд дійшов до висновку, про те, що приватним нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги статей\~87,\~88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» та відповідного Переліку. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з викладеним вище, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з врахуванням висновку суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача також належить стягнути в дохід держави судові витрати у розмірі 908,00 гривень. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до ч. 7\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved