Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 18 липня 2015 року з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрували у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №130. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак, стосунки між ними погіршилися, зникли взаємопорозуміння та повага одне до одного, вони почали сваритися щодня, що, у свою чергу, впливає на психологічний стан їх малолітньої доньки, а також спричиняє їм усім душевні страждання. Вони втратили одне до одного почуття любові та поваги, які існували при укладенні шлюбу. На даний час вони спільно не проживають, а саме він з донькою протягом близько півроку проживає за адресою свого місця реєстрації у батьків, які допомагають йому піклуватися про онуку, а відповідач залишилася проживати у їх спільному будинку та влаштовує своє особисте життя, навіть до доньки у м. Перечин навідується рідко. Зазначає, що надання строку для примирення не виправить їх відносин, оскільки будь-які спроби до примирення не приносять жодного результату. Він переконався, що у нього з дружиною різні характери, протилежні погляди на життя, обов`язки та захоплення, що виключає їх подальше спільне життя. Крім цього, спору з приводу того, з ким буде проживати дитина, у нього з дружиною немає, оскільки остання проживає сама та не має з ким залишити дитину, їй нікому допомагати у веденні домашнього господарства відносно дитини та відвідуванні такою додаткових розвиваючих занять. Натомість\~ він працює дистанційно та має змогу приділити дитині більше часу, а його батьки, які є пенсіонерами, залюбки допомагають йому у цьому. За місяці окремого проживання вони з донькою вже увійшли у звичний життєвий ритм та графік дитини, яка забезпечена всім необхідним для її зростання та нормального розвитку. За таких обставин просить їх шлюб розірвати та залишити дитину на подальше проживання при ньому.\~\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак попередньо подавав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити; не надавати строк на примирення, оскільки такий не дасть жодного результату. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, попередньо подала суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, а також просила провести розгляд справи за її відсутності, не надавати строк на примирення та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що 18 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 130. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 4, 9). Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Що стосується залишення малолітньої дитини на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, відповідач [PERSON] не подавала суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом з батьком, а навпаки визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved