Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

12 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою. Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2020 року приблизно о 09:00 год [PERSON] керуючи автомобілем «Рено Меган», не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з належним їй на праві власності автомобілем «Део Ланос», внаслідок чого належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до автотоварознавчого експертного дослідження № 51/Д- 20 від 21 грудня 2020 року матеріальні збитки становлять 49554,53 грн. НАСК «Оранта», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, відшкодувала матеріальну шкоду в розмірі 13172,5 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 28882 грн. 03 коп. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди, яка виразилась в нервових переживаннях та моральних стражданнях. Також просить стягнути з відповідача на її корить витрати на правничу допомогу в розмірі 10337 грн. 07 коп. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мовчан В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, попросив їх задовольнити. В подальшому подав заяву, в якій просить справу слухати без його участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Самар В.О. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що немає правових підстав для задоволення даного позову. Також пояснив, що позивач не надала жодних доказів, що відповідач завдав її моральну шкоду. Моральна шкода не підтверджена ніякими документами. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, підтримав пояснення свого представника. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] (позивач по справі) є власником транспортного засобу «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10). 10 грудня 202 року о 09 год. 00 хв. в смт. Томашпіль [PERSON] (відповідач по справі) керував автомобілем «Рено Меган» не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «Део Ланос», що призвело до ДТП та механічного пошкодження транспортного засобу. Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 січня 2021 року (справа № 146/1313/20) визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124\~КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн (а.с.8). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта»» за полісом № АР 8301785. Згідно розрахунку страхового відшкодування від 4 лютого 2021 року сума страхового відшкодування становить 13172,46 грн (а.с.13). Відповідно до страхового акта № ОЦВ -20-02-41105/1 від 05 лютого 2021 року сума страхового відшкодування становить в розмірі 13172,46 грн (а.с.13 зв.) 10 лютого 2021 року [PERSON] отримала 13172,50 грн. від «НАСК «Оранта», що підтверджується квитанцією (а.с. 11). Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами визначення матеріального збитку завданого КТЗ № 51/Д/20 від 21 грудня 2020 року, матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля «DAEWOO LANOS», держномер [NUMBER] , 2008 року виготовлення пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає 40554,53 грн. (а.с. 30). За змістом ст. 979 ЦК України і ст. 16 ЗУ " Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV (далі - Закон N 1961-IV). Так, відповідно до ст. 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у ст. 22 Закону N 1961-IV, згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку в страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно зі ст.ст. 29, 32 Закону N 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик також не відшкодовує. Також згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону N 1961-IV страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом N 1961-IV. Так, відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 187 ЦК). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення матеріальної шкоди з відповідача [PERSON] на користь позивача в розмірі 28882 грн.03 коп. Також [PERSON] у позовній заяві просить суд відшкодувати завдану моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30000,00 грн. Так, згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полдягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим позивачем на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано ордер серії ВН № 157181, у відповідності до якого адвокат Мовчан В.В. на підставі договору про надання правової допомоги на надання безоплатної правової допомоги [PERSON] , а також квитанцію від 15 липня 2021 року. Матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність цих документів не дозволяє суду надати оцінку розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу щодо їх дійсності, необхідності й розумності. Враховуючи вищевикладене, необхідно відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial