Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1112 від 07 липня 2000 року, укладений та зареєстрований на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої [PERSON] , як покупцем, та зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 07 липня 2000 року в реєстровій книзі №129, за реєстровим номером № 21564, згідно якого [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , набула право власності на квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та покластина неї судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона та відповідач [PERSON] є рідними сестрою та братом, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Матір`ю їх батька і відповідно їх бабусею є [PERSON] . 07 липня 2000 року між їх бабусею [PERSON] , як продавцем, та їх матір`ю [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої позивачки, як покупцем, на виконання біржового контракту, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі за № 1112 від 07 липня 2000 року, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір містив відомості про те, що на підставі статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» вказаний договір зареєстрований на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню. 07 липня 2000 року на оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна, як на правовстановлюючому документі, Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації виконаний реєстраційний напис на підтвердження реєстрації квартири на праві приватної власності в цілому за [PERSON] в реєстровій книзі № 129, за реєстровим номером № 21564, а також були внесені зміни в технічний паспорт на квартиру. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 листопада 1997 року № 158 укладеного на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ в реєстровій книзі № 129 за реєстровим номером № 21564. 12 лютого 1998 року [PERSON] зареєструвалася та стала постійно проживати у квартирі та після укладення 07 липня 2000 року договору купівлі-продажу квартири бабуся позивача продовжила мешкати та бути зареєстрованою у цій квартирі. 16 лютого 2006 року особовий рахунок на квартиру було відкрито на ім`я позивача, і в цьому ж році, з її згоди, був зареєстрований її батько [PERSON] . [INFO] бабуся позивача померла, після її смерті у квартирі залишився зареєстрованим лише її батько, який помер [INFO] . Після смерті батька у квартирі не залишилося зареєстрованих осіб, позивач єдиний власник квартири, володіє та користується нею, хоча зареєстрована за іншим місцем проживання. В теперішній час позивач вирішила розпорядитися належною їй квартирою та звернувшись до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, їй стало відомо про неможливість нотаріального посвідчення такого договору, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, а тільки зареєстрований на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, а тому, згідно ст. 203 ЦК України є недійсним, тому позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] направив на офіційну електронну пошту суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, рішення просили винести у відповідності до норм чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Придніпровської товарної біржи в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяви про розгляд справи без участі їх представника до суду не надходило. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, їх батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 1985 року відділом ЗАГС м. Красноармійська Донецької області, а/з № 807 та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 22 червня 1977 року міською радою міста Родинське Донецької області, актовий запис № 103 (а.с. 13, 14). Матір`ю [PERSON] і відповідно бабусею сторін по справі є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 04 лютого 1953 року міським ЗАГС міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 299 (а.с. 15). На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 листопада 1997 року №158 укладеного на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ в реєстровій книзі № 129 за реєстровим номером № 21564 [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, реєстраційним посвідченням від 01.12.1997 року та копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 21, 22, 23-24). 07 липня 2000 року [PERSON] , як продавець з однієї сторони та [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої [PERSON] , як покупець з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі за № 1112 від 07 липня 2000 року. Одночасно, 07 липня 2000 року на оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна, як на правовстановлюючому документі, Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації був виконаний реєстраційний напис на підтвердження реєстрації квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності в цілому за [PERSON] в реєстровій книзі № 129, за реєстровим номером № 21564, а також були внесені зміни в технічний паспорт на квартиру та змінено власника з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 18, 19-20). Після укладення договору купівлі-продажу квартири, бабуся позивача [PERSON] продовжила мешкати та бути зареєстрованою у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 11). 16 лютого 2006 року особовий рахунок на вищевказану квартиру було відкрито на ім`я [PERSON] та з її згоди в квартирі був зареєстрований її батько [PERSON] , що підтверджується довідкою директора ТОВ «Абонент XXI» від 25 березня 2010 року та копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 12, 25, 26) [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , а [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію актового запису про смерть № 30 від 17 серпня 2015 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16, 17), та у квартирі за адресою: [ADDRESS] не залишилося зареєстрованих осіб, що підтверджується довідкою ТОВ «Абонент XXI» про склад сім`ї від 13 грудня 2021 року (а.с. 27). Згідно листа КП «Кам`янське районне БТІ» ДОР за вих. № 1/1/245 від 13.12.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2000 року (а.с. 29). Відповідно до звіту про оцінку майна № РВ-211201-001 висновку про вартість об`єкта оцінки Правобережної товарної біржи станом на 01 грудня 2021 року ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 66 644,10 грн. (а.с. 31). Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] , правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УPCP (в редакції 1963 року). Згідно ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. Згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 (чинної на момент укладення біржової угоди), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 нього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 1 Закону України "Про, товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. На час укладення договору купівлі-продажу квартири 07 липня 2000 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної нерухомості, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу нерухомості, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07.07.2000 року, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Крім того, в подальшому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачалася підстава для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] повністю виконали умови договору купівлі-продажу нерухомості, звільнили об`єкти нерухомості та виписали усіх хто проживав у них, що вбачається з п. 4 даного правочину та підписами останніх на ньому при укладанні угоди, а права власності на вищевказану квартиру було зареєстровано позивачем у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР у Бюро технічної інвентаризації, в передбаченому законом порядку, суд вважає, що [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України "Про власність" набули право власності на вищевказані квартири і правомірно володіють ними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 07.07.2000 року № 1112 та визнання за позивачем права власності на вищевказане нерухоме майно, так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, і в теперішній час, у зв`язку зі смертю [PERSON] неможливо нотаріально посвідчити укладений договір. Враховуючи наявність висловленої позивачем вимоги щодо залишення судового збору за нею, у відповідності до ст. 13, 141 ЦПК України, суд відносить судовий збір на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved