Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

25 січня 2018 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 96320,00 грн. та судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що між ним та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Мухаір В.Т., зареєстрованої в реєстрі за № 215, укладений договір позики. Відповідно до умов вказаного договору він (позикодавець) передав, а [PERSON] (позичальник) прийняв грошові кошти в сумі 96320,00 грн, які зобов`язався повернути в строк і на умовах, визначених договором. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику, чим допустив порушення його законних прав та інтересів, просив стягнути з нього 96320,00 грн. (том 1 а.с. 1-3) Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 07 березня 2018 року відповідачем за первісним позовом, [PERSON] , подано до суду відзив на позов, за змістом відзиву, відповідач висловив свої заперечення проти позову. Зазначав, що він перебував в трудових відносинах з ТОВ «Асканія Дістріб`юшен» де також працював [PERSON] на посаді начальника служби безпеки. У квітні 2017 року під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, яка проводилась за його відсутності, службою безпеки ТОВ «Асканія Дістріб`юшен» під керівництвом [PERSON] , у нього, нібито, виявлена недостача грошових коштів на суму 96320,00 грн. Зазначав, що згодом до нього до дому приїздив [PERSON] та намагався примусити його підписати договір позики, але він відмовився. Після цих подій, він попросив свого представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, відвідати офіс ТОВ «Асканія Дістріб`юшен», щоб написати заяву про звільнення та забрати трудову книжку. Саме тоді, [PERSON] , без його відома, уклала від його імені з [PERSON] договір позики на суму 96320,00 грн. Зазначав, що [PERSON] не була уповноважена на укладання договору позики і ніяких коштів він не отримував. Вказував, що даний правочин не відповідає його внутрішній волі, не спрямований на реальне настання правових наслідків, а також те, що він був укладений [PERSON] з перевищенням своїх повноважень і не схвалений ним в подальшому. З зазначених підстав, вважав договір позики недійсним, з цих підстав просив відмовити у позові. (том. 1 а.с. 35-39) 20 квітня 2018 року, представником [PERSON] , адвокатом Біликом Д.А., подано до суду відповідь на відзив [PERSON] , за змістом відповіді висловив свої заперечення проти відзиву на позов. Зазначав, що [PERSON] в ТОВ «Асканія Дістріб`юшен» займає посаду заступника керівника регіонального структурного підрозділу, а отримана [PERSON] від [PERSON] позика немає жодного відношення до виконуваних [PERSON] трудових обов`язків в ТОВ «Асканія Дістріб`юшен». Зазначав, що довіреність посвідчена 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Мухаір В.Т., зареєстрованої в реєстрі за № 215 не містить жодних обмежень щодо укладання [PERSON] від імені [PERSON] правочинів з фізичними особами. Вважав безпідставними твердження відповідача про те, що договір позики підписаний [PERSON] від імені [PERSON] з перевищенням повноважень. Вважав, що саме договір позики є достатнім доказом отримання [PERSON] від [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 96320,00 грн., оскільки в п. 8 зазначеного договору позики передбачено, що підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 договору, а належним чином підписаний договір є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника. Відсутність розписки про отримання коштів, жодним чином не спростовує ці обставини. (том 1 а.с. 102-104) 23 травня 2018 року [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь [PERSON] . За своїм змістом аналогічний відзиву на позовну заяву. (том 1 а.с. 152-155) 07 березня 2018 року [PERSON] , подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] . Позов, за своїм змістом, мотивовано тими ж підставами, які викладені [PERSON] в відзиві на позов [PERSON] . Крім іншого, зазначав, що між ним і [PERSON] виникли трудові правовідносини в межах матеріальної відповідальності працівника, а не правовідносини в межах договору позики. [PERSON] , без його відома, уклала від його імені з [PERSON] договір позики на суму 96320,00 грн. Вказував, що [PERSON] не була уповноважена на укладання договору позики і ніяких коштів він не отримував, даний правочин не відповідає його внутрішній волі, не спрямований на реальне настання правових наслідків, а також те, що він був укладений [PERSON] з перевищенням своїх повноважень і не схвалений ним в подальшому. З зазначених підстав, просив визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; просив також стягнути судові витрати. (том. 1 а.с. 47-51) 20 квітня 2018 року, представником [PERSON] , адвокатом Біликом Д.А., подано до суду відзив на зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. В якому він висловив свої заперечення проти зустрічного позову. За своїм змістом аналогічні відповіді на відзив [PERSON] за первісним позовом. (том 1 а.с. 109-110) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним і зустрічним позовом [PERSON] в своїх поясненнях щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, зазначає наступне. Вказувала, що з [PERSON] вона знайома тривалий час. В 2016-2017 роках вона представляла інтереси [PERSON] , як позивача, в цивільній справі № 523/9238/16-ц, яка перебувала в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси. В травні 2017 року, за проханням [PERSON] і необхідності у якості доказу по зазначеній вище справі, вона звернулася до ТОВ «Асканія Дістріб`юшн», щоб отримати трудову книжку [PERSON] . Прибувши до офісу ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» їй повідомили, що за результатами ревізії у [PERSON] склалася недостача. Тоді ж, під тиском, вона підписала договір позики від імені [PERSON] . Зазначала, що договір позики має ознаки фіктивності, оскільки [PERSON] і [PERSON] були співробітниками ТОВ «Асканія Дістріб`юшн», а сума яка зазначена в договорі позики виникла у зв`язку з виконанням [PERSON] своїх трудових відносин (недостача), а укладанням договору позики була прихована дійсна природа боргових відносин між сторонами. Крім іншого, зазначала, що вона не мала відповідних повноважень на укладання від імені [PERSON] договору позики, ніяких коштів вона не отримувала. Просила суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики задовольнити. ( том 1 а.с. 117, том 2 а.с. 220 -222) 07 грудня 2021 року, представником [PERSON] , адвокатом Хашко О.М., подано до суду письмові пояснення, в якому висловила свої заперечення проти письмових пояснень третьої особи [PERSON] (том 2 а.с. 230-234) Рух справи № 494/69/18 в суді. Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про визнання договору позики недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно ухвали Березівського районного суду Одеської області від 29 березня 2018 року, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 02 вересня 2019 року, підготовче провадження у справі закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у зазначеній цивільній справі. Згідно розпорядження В.о. голови суду О.Я. Дєткова від 30.09.2021 року № 494/69/18/3388/2021, 05 жовтня 2021 року в провадження Миколаївського районного суду Одеської області від Березівського районного суду Одеської області, надійшла зазначена справа. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2021 року зазначена справа передана в провадження судді Банташ Д.С. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2021 року, справа № 494/69/18 прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду. Ухвалами суду від 02.11.2021 року, відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про заміну останньому процесуального статусу з відповідача по справі за первісним позовом на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом і залучення [PERSON] до участі у справі як відповідача за первісним позовом; [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом. Відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи [PERSON] про залучення до у часті у справі в якості третьої особи, , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Асканія Дістріб`юшн». Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника [PERSON] , адвоката Волкова О.Л., про забезпечення доказів. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року клопотання представника [PERSON] , адвоката Білик Д.А., про виклик і допит свідка [PERSON] залишено без розгляду; клопотання про виклик і допит свідка [PERSON] задоволено. Відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року, задоволено клопотання представника [PERSON] , адвоката Волкова О.Л., витребувано оригінал договору позики укладений між [PERSON] та [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду від 01.06.2022 року, представником [PERSON] , адвокатом Хашко О.М., засобами поштового зв`язку, надіслано на адресу суду оригінал договору позики укладений між [PERSON] та [PERSON] (том 3 а.с. 191-192) В судовому засіданні, яке відбулося 29 червня 2022 року, судом оголошено протокольну ухвалу, за клопотанням представника [PERSON] , адвокат Хашко О.М., продовжено судовий розгляд справи у зв`язку з неявкою в судове засідання свідка [PERSON] , без вирішення питання про відповідальність свідка. Судом не вирішувалося питання про зупинення і поновлення провадження. Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом [PERSON] і адвокат Білик Д.А. у судове засідання не з`явилися. Представник [PERSON] , адвокат Хашко О.М., в судовому засіданні первісний позов підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позовних вимог. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився. Його представник, адвокат Волков О.Л., в судовому засіданні зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд про задоволення позовних вимог. У задоволенні первісного позовну просив відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним і зустрічним позовом - [PERSON] , в судовому засіданні зустрічний позов підтримала у повному обсязі. У задоволенні первісного позовну просила відмовити. Вислухавши представників сторін, третю особу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи встановлені судом. 26 березня 2017 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрована в реєстрі за № 215, якою він уповноважив [PERSON] , бути його представником, а саме: «…в усіх державних, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, громадських, господарських та будь-яких інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності та перед будь-якими фізичними особами, в тому числі, але не виключно, в органах нотаріату, житлово-експлуатаційних організаціях, відповідному бюро технічної інвентаризації, в органах Державної фіскальної служби України, органах державної статистики, в банківських та кредитних установах, відповідному центрі зайнятості, Пенсійному фонді України та інших, а також представляти мої інтереси в усіх судових установах України будь-якої ланки, з усіма процесуальними правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові показання судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, замовляти проведення експертиз, знайомитися з журналом (протоколом) судового засідання, знімати з цих документів копії та давати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, визнати позов повністю або частково, пред`явити зустрічний позов, укласти мирову угоду (на умовах, попередньо погоджених зі мною), користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом; бути моїм представником в Державній виконавчій службі, пред`явити виконавчий лист до стягнення та виконання всі необхідні дії, без права отримання грошових коштів та зміни порядку виконання рішення суду; Для чого надаю представникові право одержувати необхідні довідки та інші документи, подавати від мого імені всі необхідні заяви, розписуватися за мене, сплачувати за мене державне мито та інші обов`язкові збори та платежі, а також виконувати в моїх інтересах всі інші дії, необхідні для виконання цього доручення, відповідно до відомих повіреному наших попередніх домовленостей…». Довіреність видана строком на три роки та дійсна до двадцять четвертого березня 2021 року. (том 1 а.с. 8) Як вбачається з матеріалів справи, що між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрована в реєстрі за № 215, діяла [PERSON] , було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передає [PERSON] у власність кошти в сумі 96320,00 грн. (п. 1 Договору), зобов`язавшись повернути у строк та на умовах, передбачених цим договором.(копія том 1 а.с. 6, оригінал том 3 а.с. 191-192) Згідно пункту 8 договору позики, встановлено, що підписання цього договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів у сумі, визначеній в п. 1 цього договору. Належним чином підписаний договір є доказом передачі грошей від Позикодавця до Позичальника. Згідно пункту 2, 3 договору позики сторони домовилися, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором суму коштів, отриману відповідно до п. 1 цього договору; позичальник зобов`язаний погасити всю суму позики,визначену у п. 1 цього договору до (дата або подія не зазначені). Договір підписано [PERSON] та [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Згідно з частиною першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, третьої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно до наданих йому повноважень. Саме тому правочин, вчинений представником, породжує права і обов`язки для сторони, яку представляють, якщо він здійснений представником в межах повноважень. Перевищенням повноважень слід розуміти ситуацію, коли представник має певні повноваження на вчинення правочину, проте вчиняє його з відхиленням від змісту та обсягу таких повноважень. Тобто, відбувається самостійне збільшення представником обсягу права на вчинення юридичних дій, визначених в довіреності. Суд звертає увагу на те, що довіреність та надані у зв`язку з нею повноваження [PERSON] стосуються представництва інтересів [PERSON] перед юридичними та перед будь-якими фізичними особами, в тому числі в усіх судових установах України, а зазначені по тексту довіреності повноваження представника, розписуватися за довірителя, конкретизовані саме з метою реалізації зазначеного повноваження на представництво інтересів та випливають з нього. У зазначеній довіреності йдеться про представництво інтересів в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, проте нічого не зазначено про повноваження [PERSON] представляти інтереси [PERSON] на підписання договору позики, або інших договорів. У свою чергу в довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Наведена стаття 241 ЦК України визначає наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. Матеріали справи не містять підтвердження наступного схвалення [PERSON] договору позики, вчиненого [PERSON] від імені його імені, як і доказів отримання [PERSON] обумовленої в договорі позики суми в розмірі 96320,00 грн. Третя особа, [PERSON] , в своїх письмових поясненнях зазначала, що кошти за договором позики їй не передавались, як і не отримував їх в подальшому [PERSON] , а за довіреністю вона мала представляти інтереси [PERSON] , як позивача, в цивільній справі № 523/9238/16-ц, яка перебувала в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси. Доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. Враховуючи вищевказане, встановивши, що з урахуванням змісту довіреності (на підставі якої було вчинено договір позики), враховуючи ту обставину, що нею не обумовлено право повіреного на укладення спірного договору позики, а уповноважуючи [PERSON] , [PERSON] обмежив її повноваження, окресливши їх коло у правовідносинах з якими представник має право представляти інтереси довірителя, суд дійшов висновку, що, укладаючи оспорюваний договір позики, [PERSON] з власної ініціативи розширила межі наданих їй повноважень, які [PERSON] в подальшому схвалені не були, що є підставою для визнання такого правочину недійсним у силу положень статей 203, 215 ЦК України. Подібний за замістом висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 522/4840/18 (провадження № 61-15233св19). При цьому, суд зазначає, що посилання [PERSON] , як на окрему підставу відмови у задоволенні вимог про стягнення з нього грошових коштів за договором позики, а також про визнання договору позики недійсним, що між ним і [PERSON] виникли трудові правовідносини в межах матеріальної відповідальності працівника, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Не приймає суд до уваги також посилання третьої особи [PERSON] , про те, що нею було підписано договір позики під тиском, оскільки їй ніщо не заважало, після підписання спірного договору, звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів, що нею зроблено не було і відповідних доказів на підтвердження цього суду не надано. Не знайшли свого підтвердження, в ході судового розгляду, також посилання третьої особи [PERSON] , що стороною позивача за первісним позовом, в подальшому після підписання спірного договору позики, були вчинені дописки в частині зазначення свідків, присутніх під час його укладання і умов погашення заборгованості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, при цьому вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним підлягає задоволенню. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В силу статті 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved