Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] 12 жовтня 2021 року звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] її брата [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачка вказує, що з письмового повідомлення приватного нотаріуса їй стало відомо, що за життя [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка складається, зокрема, з права на земельну частку (пай), що підтверджувалось сертифікатом серії ХМ № 071740, виданим на ім`я [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено, однак у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис про видачу відповідного сертифікату [PERSON] . Позивачка просить встановити факт належності сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, виданого на ім`я [PERSON] померлій [INFO] [PERSON] . Встановлення вказаного факту має для [PERSON] юридичне значення, оскільки надає можливість в подальшому вирішувати питання щодо спадкування. Разом з тим, [PERSON] не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки сертифікат про право на земельну частку (пай) втрачений, тому просить визнати її право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] та яке успадкував і не оформив у встановленому законом порядку [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином Представник позивачки адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, у останнє судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмовою заявою, у якій просила завершувати розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача Ізяславської міської ради Хмельницької області у судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечував, у останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив справу розглядати за відсутності представника міської ради, проти заявлених вимог не заперечував. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 12 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізяславської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року відкрите провадження за вказаною заявою. 11 квітня 2022 року закрите підготовче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. [PERSON] померла [INFO] у м. Ізяславі Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана ддо матеріалів справи. Згідно списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (додаток 1), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 34, виданого 20 березня 1995 року Топорівською сільською радою колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, під № 40 значиться « [PERSON] », що підтверджується копіями вказаного акту та додатку 1 до нього, доданими до матеріалів справи. Відповідно до листа Відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 97-22-0.25-619/161-20 від 04 грудня 2020 року, копія якого додана до матеріалів справи, та запису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Топорівської сільської КСП ім. Щорса, копія якого додана до матеріалів справи, наявний запис про отримання [PERSON] 30 квітня 1996 року під підпис сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, реєстраційний № 210, площа 3,43 умовних кадастрових га, розпорядження № 78 від 16 квітня 1996 року. Вказаний сертифікат був втрачений, що підтверджується доводами представника позивачки, відповідним оголошенням у газеті «Зоря Надгориння» № 7 (11341) від 18 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи. Представник позивачки стверджує, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, виданий на ім`я [PERSON] , належить померлій [INFO] [PERSON] . Вказаний факт підтвердили допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , котрі добре знають позивачку та її сім`ю, підтвердили, що мати позивачки [PERSON] , яка вже померла, за життя отримала право на земельну частку (пай), підтвердили, що односельці звали [PERSON] [PERSON] , інших осіб з подібним прізвищем, ім`ям та по батькові у селі не було. Покази свідків підтверджуються матеріалами дослідженої в ході судового розгляду пенсійної справи № 8829 пенсіонера-члена колгоспу ім. Щорса, який одержує пенсію по старості [PERSON] . Відповідно до зазначених матеріалів прізвище, ім`я та по батькові пенсіонера зазначено « [PERSON] », у розпорядженнях про перерахунок пенсії № 105036 від 26 травня 1998 року та № 105016 від 19 квітня 2000 року прізвище, ім`я та по батькові пенсіонера зазначено « [PERSON] ». Вказані обставини не були спростовані в ході судового розгляду. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, реєстраційний № 210, площа 3,43 умовних кадастрових га, розпорядження № 78 від 16 квітня 1996 року, виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] . Встановити вказаний факт іншим шляхом [PERSON] можливості не має, що підтверджується доводами представника позивачки. Вказана обставина не була спростована в ході судового розгляду. Факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість отримати право на спадщину. В зв`язку з тим, що спадкодавець помер у 2000 році, а спадкоємець фактично прийняв спадщину у той же час, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. За вимогами ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується доданими до матеріалів справи листами Ізяславської державної нотаріальної контори № 7/01-16 від 04 січня 2022 року, Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №258/01-18 від 02 лютого 2022 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 68346213 від 01 лютого 2022 року. В управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступив її син [PERSON] , котрий взяв спадкове майно під свою охорону та поховав матір, що підтверджується довідкою Ізяславської міської ради № 488 від 09 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи. Правовідносини, які виникають у зв`язку із спадкуванням, регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право», а тому суд приходить до висновку про доцільність застосування у даному випадку норм, які містяться у книзі шостій Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1233 Цивільного Кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1234 Цивільного Кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235Цивільного Кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За вимогами ст. ст. 1258, 1262 Цивільного Кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] помер [INFO] у с. Ріпки Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON] , котрий помер [INFO] , що підтверджується рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/278/20 від 25 травня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, копія якого додана до матеріалів справи. Таким чином, [PERSON] являється спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] другої черги за законом. У ст. 1 ЦПК України вказано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 4-2019 , копія якої додана до матеріалів справи. Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи 18 лютого 2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай), розміром 3, 43 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, про що їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, що підтверджується листом відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № № 97-22-0.25-619/161-20 від 04 грудня 2020 року та встановленим судом фактом. Вказаний сертифікат був втрачений, що підтверджується доводами представника позивачки, відповідним оголошенням у газеті «Зоря Надгориння» № 7 (11341) від 18 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 1297 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області № 564/01-16 від 10 грудня 2020 року у зв`язку з тим, що [PERSON] помер та не оформив право власності на майно, видача свідоцтва про право на спадщину на такий земельний пай неможлива. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що права [PERSON] були порушені і підлягають захисту. Таким чином суд вважає, що слід визнати право [PERSON] на земельну частку (пай) у порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved