Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

05.10.2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Миргородський В.П., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором Дарування жилого будинку та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2007 року. За вказаною адресою є зареєстрованими син позивача [PERSON] , [INFO] , та рідна сестра позивача [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживають у будинку більше одного року, що створює [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним майном. В зв`язку із викладеним, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; усунути [PERSON] перешкоди у користуванні майном\~шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання представником позивача [PERSON] , [PERSON] , надано суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечення проти заочного розгляду справи та можливість розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх присутності, відзиву на позов не надали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] за договором дарування від 26.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Монич М.Ю., належить з 31.10.2007 року на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с.13). Надалі [ADDRESS] . Згідно довідки\~виконавчого комітету\~Раївської сільської\~ради Синельниківського\~району Дніпропетровської\~області від\~2021\~року,\~Витягу №788\~про зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні/будинку\~осіб від\~2021\~року,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~є зареєстрованими [PERSON] , [INFO] , яка фактично за адресою не проживає з липня 1997 року, та [PERSON] , [INFO] , який фактично не проживає за адресою з грудня 2016 року (а.с.18, 19). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК Української РСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК Української РСР\~слід дійти висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Вказане узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16; Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц (провадження № 61-43149св18). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] був членом сім`ї власника [PERSON] , так як був зареєстрований у належному позивачу будинку з 08.12.2008 року (а.с.18), і фактично припинив проживати у ньому з грудня 2016 року, тому вимога про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Натомість, відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника позивача [PERSON] , оскільки фактично не проживала у ньому з липня 1997 року, хоч і була зареєстрованою з 15.07.2008 року. В такому випадку захист права [PERSON] має бути реалізованим шляхом усунення перешкод у користуванні майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved