Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

06 грудня 2021 року, позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 31 жовтня 2021 року в сумі 21 088 гривень 15 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Позивач в обґрунтування позову вказав, що [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] від 13.01.2000 р. про право власності на житло. Право власності [PERSON] на квартиру підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 15.06.2009 p., виданим Шостою Запорізькою нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №3-1619. Даний факт встановлено також рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2018 р. по справі №333/7181/17. За період з січня 2019 року по листопад 2021 р. включно мною було сплачено Дата квитанціїотримувачПризначення платежуСума,грн. 09.08.2021ПАТ «Запоріжгаз збут»Оплата за газ270,00 09.08.2021ПАТ «Запоріжгаз»За розподіл газа60,00 25.09.2020AT «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗОплата послуг з розподілу природного газу21,00 10.08.2021ОСББ «Перемоги-49»Внесок на утримання будинку та прибудинкової території500,00 06.09.2021ОСББ «Перемоги-49»Внесок на утримання будинку та прибудинкової території400,00 02.11.2021ОСББ «Перемоги-49»Внесок на утримання будинку та прибудинкової території300,00 06.09.2021AT «Запоріжгаз»За спожитий газ150,00 06.09.2021AT «Запоріжгаз»За розподіл газа50,00 02.11.2021AT «Запоріжгаз»За розподіл газа130,00 06.09.2021ТОВ «Вельтум-Запоріжжя»Вивіз ТПВ120,00 02.11.2021ТОВ «Вельтум-Запоріжжя»Вивіз ТПВ120,00 09.08.2021ТОВ«Запоріжжя електропостачання»За електроенергію200,00 06.09.2021ТОВ«Запоріжжяелектропостачання»За електроенергію20,00 09.10.2021ТОВ«Запоріжжяелектропостачання»За електроенергію237,50 02.11.2021ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»За електроенергію230,00 09.08.2021ТОВ «Вельтум-Запоріжжя»Вивіз ТВП175,00 02.11.2021КП ВодоканалЦентралізоване водопостачання120,00 Концерн «Міські теплові мережі»За послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання ГВП- 413,37 грн.-10.06.19, 1148,43 грн.-17.11.19, 200,00 грн.-24.03.19, 160,00 грн.- 20.04.21,360,00 грн.- зарах.перепл., 1300,00 грн.- 11.08.21,1300,00 грн.зарах.перепл. (всього 4881,80 грн.) Опалення - 3480,63 грн,- 10.06.19, 771,17 грн.-24.12.19, 1118,04 грн.-19.01.20, 2192,60 грн.-06.02.20 та 20.02.20, 179,70 грн.-14.03.20, 1125,14 грн.-01.05.20 та 10.05.20, 1861,54 грн.-20.01.21, 1350,28 грн.-01.03.21, 1474,70 грн,- 17.06.21,2788,25 грн,- 08.09.21,25.09.21+зарах.перепл (всього 16341,35 грн.)ГВП - 4881,80 грн. Опалення 16341,35 грн. Всього:24326,65 Відповідач комунальні послуги не сплачує. Сплата позивачем комунальних послуг підтверджується відповідними квитанціями та відомістю по особовому рахунку по Концерну «МТМ». Таким чином, відповідач, як співвласник квартири [ADDRESS] повинен нести витрати по сплаті комунальних послуг (в розмірі 1/3 частини як співвласник 1/3 частини квартири) У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати комунальних послуг позивач вимушена їх оплачувати сама та вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2021 року відмовлено у задоволені заяви про звільнення від сплати судового збору та залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя 08 грудня 2021 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 30 червня 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997\~року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так,\~судом встановлено,\~що відповідно\~до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285909734 від 22 листопада 2021 року та свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13 січня 2000 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] (частка власності 2/3), [PERSON] (частка власності 1/3)./а.с.10,31-32/ Відповідно до квитанцій [PERSON] здійснювала оплату за комунальні послуги. /а.с.15-20/. Відповідно до ч. 3\~ст. 13 Конституції України\~та ч. 4\~ЦК України\~ст. 319 ЦК України\~при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1\~ст. 322 ЦК України\~визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з чч. 1, 3\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із\~статтею 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, сторони в силу вимог статей\~322,360 ЦК України\~зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1ст. 526\~ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4\~ст. 544 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2)\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона понесла витрати на утримання спільного майна. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з чч.\~ст. 317 ЦК України\~на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено, відповідно до матеріалів справи, [PERSON] з 2014 року є повнолітнім і вказане не заперечувалося сторонами по справі, у батьків відсутні обов`язки щодо утримання останнього. Враховуючи зазначене, поділ витрат на оплату комунальних послуг підлягає розподілу між всіма повнолітніми співвласниками, а саме: [PERSON] та [PERSON] .. Отже, відповідач, відповідно до вимог\~ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену нею 1/3 частину вартості вказаних комунальних витрат, у розмірі 8\~108 гривень 72 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08грудня 2021 року позивача було звільнено від сплати судового збору, оскільки сума судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір ставки судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2021 року складав 2270 грн., тому розмір судовий збору за подання позову становить 908,00 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved