Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

26 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з січня 2019 року по жовтень 2020 року. Від цих стосунків вони мають спільну дитину [PERSON] . З жовтня 2020 року сторони разом не проживають. Відповідач не цікавиться життям та здоров`ям сина, участі у його вихованні не бере, сина не відвідує. Дитина повністю знаходиться на утриманні та вихованні позивачки, яка забезпечує дитину всім необхідним. Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. На підставі ст. 19 СК України зобов`язати Виконавчий комітет Згурівської селищної ради, як орган опіки та піклування, надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - [PERSON] . Ухвалою суду від 08 червня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Додатково пояснила, що вона з відповідачем [PERSON] до жовтня 2020 року проживали в м. Києві. [PERSON] постійної роботи не мав, забезпечував сім`ю лише тимчасовими заробітками. Через це в сім`ї виникали сварки. У відповідача не склались стосунки з матір`ю позивачки, це також погіршувало стосунки сторін. У жовтні 2020 року відповідача було затримано працівниками поліції, він підозрюється у вчинені тяжких злочинів. На даний час судом розглядається кримінальне провадження щодо нього та він утримується під вартою. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, відповідач зазначає, що до часу його затримання, він з позивачкою проживав разом в м. Києві. Після народження сина він активно приймав участь у його вихованні та утриманні. Сина він любить та хоче приймати участь у його житті. Проте через об`єктивні обставини він зараз не має можливості бути повноцінним батьком для [PERSON] . Ямпільським районним судом Вінницької області відносно відповідача обрано запобіжний захід у виді триманні під вартою. На даний час зазначеним судом розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України. Щодо аліментів, то він не заперечує проти їх стягнення. Представник відповідача [PERSON] додатково зазначив, що на даний час вина [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень ще не встановлена вироком суду. Висновок органу опіки і піклування є однобічним, оскільки не були встановлені об`єктивні причини неможливості відповідачем приймати участі у житті сина. Пояснення у відповідача не відбирались. В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Згурівської селищної ради, як орган опіки та піклування, Мокронос В. позовні вимоги підтримав. Згурівською селищною радою надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Службами було оглянуто місце проживання позивачки та перевірено забезпечення дитини всім необхідним, відібрано пояснення та встановлено відсутність участі батька у вихованні, спілкуванні та утриманні. З відповідачем бесіди не проводились, оскільки служби не володіли інформацією щодо місця його перебування. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього сини - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с.7, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - а.с.8). Позивачка разом з сином проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Житловий будинок належить бабусі позивачки [PERSON] (записи погосподарської книги - а.с.9-12, виписка з погосподарської книги - а.с.13, довідка - а.с. 14). В житловому будинку створені належні умови для проживання, виховання, всебічного гармонійного розвитку малолітньої дитини. Позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, своєчасно забезпечує сина всім необхідним (акт обстеження умов проживання - а.с.64). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 14.01.2022 року № 61 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання сина (рішення - а.с.61, висновок - а.с.11). У висновку, як підставу для позбавлення батьківських прав зазначено, що відповідач більше року не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не бере участі у його вихованні. При цьому, з висновку вбачається, що відповідач членами комісії заслуханий не був, оскільки місце проживання його не було відоме. Суд вважає, що позивачка [PERSON] свідомо приховала інформацію про місцезнаходження відповідача [PERSON] , та таким чином намагалась отримати бажаний для себе висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , суд виходить з того, що в ході судового розгляду не було надано беззаперечних доказів того, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам його сина. Судом було встановлено, що відносно відповідача [PERSON] Ямпільським районним судом Вінницької області розглядається кримінальне провадження та відповідач утримується під вартою у слідчому ізоляторі «Вінницької установи виконання покарань № 1».На даний час вирок у кримінальному провадженні не ухвалений. Утримання відповідача під вартою створює об`єктивні перешкоди для участі відповідача у спілкуванні та вихованні сина. Права відповідача обмежені він не має можливості вільно пересуватись, користуватись засобами зв`язку тощо. Відтак, неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків має місце з об`єктивних причин. Не приймаючи до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, суд виходить з того, що при його складенні проглядається однобічний та формальний підхід. Орган опіки та піклування мав можливість встановити дійсне місце перебування відповідача та отримати його пояснення, проте свідомо нехтуючи своїми обов`язками забезпечувати інтереси дитини, обмежився лише отриманням пояснень від позивачки та її матері, а також обстеженням умов проживання дитини в с. Войтове. Формалізм при вирішенні судом питання про позбавлення батьківських прав є неприпустимим, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). В ході судового розгляду не були встановлені обставини, які б свідчили, що розірвання сімейних зв`язків між біологічним батьком та сином відповідатиме інтересам дитини. З огляду на вище зазначене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів, від утримання сина не відмовляється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Відповідач [PERSON] зобов`язаний брати участь в утримуванні свого малолітнього сина, а тому з нього мають бути присуджені аліменти на сина в розмірі, що є достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку. Позивачка просила стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1500,00 грн, зазначений розмір відповідачем не оспорюється. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в дохід держави за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів в розмірі 908,00 грн, що обрахований за ставкою на дату звернення до суду із позовом.

Outcome: partial