Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.12.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н згідно якого, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 10.12.2009 року відповідачкою також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". В цій же довідці відповідачка власним підписом підтвердила, що "з фінансовими умовами надання кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн. Однак, відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Станом на 08.03.2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 810,46 грн., яка складається із 10 729,34 грн заборгованості за кредитом та 2 081,22 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом. Просить суд стягнути з відповідачки в користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у вище вказаному розмірі, а також понесені судові витрати по справі. 08.06.2022 року провадження у справі було відкрито, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. 04.07.2022 року від відповідачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі, визнання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень щодо стягнення з неї в користь АТ "ПриватБанк" 12 810,46 грн заборгованості за кредитним договором та судових витрат. 04.07.2022 року позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив. У матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання, призначене на 04.07.2022 року, не прибула; від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила щодо стягнення з неї в користь АТ "ПриватБанк" 12 810,46 грн заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 10.12.2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н згідно якого, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Того ж дня [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», викладеній на російській мові. У вказаній довідці зазначені відсоткова ставка, комісія, штраф за користування кредитними коштами та розмір щомісячних платежів (а.с.15). Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згядно з ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно ст. 1055 ЦК України. Згідно із ч. 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що банк взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконав у повному обсязі. Відповідачкою було прийнято умови договору про що свідчить її підпис на заяві про ознайомлення з Умовами надання банківських послуг. Також відповідачкою 10.12.2009 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" де вказано характеристики кредитної картки та відсоткові ставки за користування кредитними коштами (а.с.14-15). Відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість. Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 08.03.2022 року за [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 810,46 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 729,34 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 2 081,22 грн. Такий розрахунок заборгованості вказує на те, що відповідачка отримала кошти за укладеним договором, однак своїх зобов`язань за умовами кредитного договору належним чином не виконала, тобто щомісячно не здійснювала погашення кредиту відповідно до графіку. Згідно виписки по рахунку, відповідач активно користувалася кредитними коштами. До матеріалів позову також додано довідку про видачу кредитних карток; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; виписку за договором за період з 10.12.2009 року по 10.03.2022 року. Судом належно встановлено отримання відповідачкою кредитних коштів, що стверджується випискою за договором за період з 10.12.2009 року по 10.03.2022 року та вищевказаними довідками АТ КБ «ПриватБанк». Також сторонами належно погоджено сплату відсотків за користування кредитними коштами, що стверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" за підписом відповідача. Відповідачкою визнано факт користування нею кредитними коштами та сплату відсотків за їх користування, з моменту підписання заяви про отримання кредитних коштів до 08.03.2022 року, часу по який представник позивача просить стягнути виниклу заборгованість. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Випискою з банківського рахунку стверджується рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки на підставі заяви від 10.12.2009 року, баланс станом на дату укладення договору, всі операції за картковим рахунком. Крім того, довідкою про видані кредитні картки стверджується, що відповідачці [PERSON] 10.12.2009 року відкрито картку за № [NUMBER] термін дії - 05/12; 04.05.2012 за № [NUMBER] термін дії - 10/15; 18.06.2012 року № [NUMBER] термін дії - 02/16; 21.11.2012 року за № [NUMBER] термін дії - 07/16; 11.11.2015 року за № [NUMBER] термін дії - 08/17, 20.01.2018 року за № [NUMBER] термін дії - 09/21 (а.с.12). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку [NUMBER] відбувся 10.12.2009 року із встановленням кредитного ліміту у розмірі 7 000,00 грн. Надалі кредитний ліміт змінювався: 12.09.2010 - 10 000 грн; 25.09.2010 року - 12 000 грн; 19.02.2011 року - 15 000 грн; 01.05.2019 року - 14 849,18 грн; 29.10.2019 року - 13 597,04 грн; 14.04.2020 року - 12 950 грн; 14.08.2020 року - 12 360 грн; 14.12.2020 року - 11 760 грн; 13.04.2021 року - 11 150 грн; 30.09.2021 року - 0,00 грн (а.с.13). Таким чином, зазначеними довідками та випискою за договором підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами, зокрема, зняття готівки, розрахунки, поповнення готівкою своєї картки, сплата щомісячних платежів та списання відсотків АТ КБ "ПриватБанк". Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Відповідно до підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням картки "Універсальна 30 днів пільгового періоду" сторони погодили між собою крім визначених розмірів відсотків, право банку нараховувати та проводити стягнення за несвоєчасне щомісячне повернення грошових коштів пені, штрафів, комісії. Судом досліджені виписки по рахунках відповідача, з яких слідує, що за період користування кредитними картками відповідачем використано (витрачено кредитних коштів) в розмірі 199 886,78 грн. За вказаний період відповідачем погашено заборгованість в розмірі 187 076,32 грн. Таким чином, на момент звернення позивача до суду у відповідача наявна заборгованість у розмірі 12 810,46 грн. Суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуто. Тому, враховуючи наданий позивачем розрахунок, з якого вбачається рух коштів, а також вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З виписки по картковому рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалася коштами, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитку картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. За таких обставин, суд виснував, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку коштів заборгованості з відповідачки [PERSON] , що також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, а згідно з вимогами частини другої статті 530 ЦК України кредитор має право вимагати у боржника виконання обов`язку в будь-який час, тому суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2009 року в розмірі 12 810,46 грн. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат у розмірі 2 481,00 грн також підлягають до задоволення.

Outcome: approved