Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

15 квітня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що 10.11.2018 вона уклала шлюб з відповідачем по справі - [PERSON] , який зареєстрований Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 132. Від шлюбу мають спільну дитину- [PERSON] [INFO] . Вказала, що сторони припинили разом проживати однією сім`єю, тому що чоловік агресивно поводився як із нею, так і з малолітньою дитиною, застосовував фізичну силу, часто вживав алкоголь. Зазначила, що вона разом з дитиною на даний час проживають окремо від відповідача. Вважала, що поновлення сімейних стосунків абсолютно неможливе, оскільки це завдало б шкоди позивачці, відповідачу та їх дитині. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, в заяві, що надійшла до суду, просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 15, 19). Відзиву на позов не надав. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 15.06.2022 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 10 листопада 2018 року Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 132. Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. Так, шлюбні відносини між подружжям припинено, сторони проживають окремо, сім`я фактично розпалася. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. За правилами статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності зі статтею 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не ставить питання про зміну прізвища на дошлюбне [PERSON] . Судом при розгляді справи враховано, що позивачка у позовній заяві просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з нею. Водночас, зазначене прохання позивачки не є складовою предмету позову. Такого висновку суд дійшов з огляду на відсутність у прохальній частині позовної заяви окремої матеріально-правової вимоги до відповідача щодо визначення місця проживання дитини, відсутність у позовній заяві будь-яких доводів щодо обгрунтованості такої позовної вимоги, а також викладу обставин, якими позивачка обґрунтовує вимогу щодо визначення місця проживання дитини разом з нею та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того, така вимога підлягає сплаті судовим збором у порядку та розмірі, визначеному законом. Разом з тим, позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» є ставкою судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу. Слід зазначити що, за змістом положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, суд зауважує, що відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, а положеннями статті 161 СК України передбачено право батьків на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. При цьому, судом, під час вирішення такого спору підлягають встановленню обставини, зокрема, щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Між тим, зазначені обставини не були предметом доказування під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу. Крім того, слід зазначити, що з системного аналізу норм процесуального права слід дійти висновку про те, що зміст позовних вимог має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. При цьому, вирішення питання щодо залишення проживання дитини з матір`ю жодних правових наслідків ані для сторін, ані для їх малолітньої дитини не має. При цьому суд роз`яснює, що позивачка після розірвання шлюбу не позбавлена права на звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання дитини у випадку, якщо сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір може бути вирішено також органом опіки та піклування. На підставі викладеного та

Outcome: approved