Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на свою користь 5 007,98 грн., що складається з: пеня - 4 969,13 грн.; 3% - 13,61 грн.; збитки - 25,24 грн. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 27 лютого 2020 року [PERSON] , уклав із Акціонерним товариством «Ідея Банк» Договір строкового банківського вкладу фізичної особи «На старт» №0-0608/144385, за умовами якого позивач передав відповідачу готівкові кошти у депозит у сумі 20 000,00 грн. із терміном повернення «27 травня 2020 р.» разом із нарахованими процентами. 27 травня 2020 року, позивач з`явився до Київського відділення №6 АТ «Ідея банк» за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців. 84, що була зазначене в Договорі, як фактична адреса сторони банку, з метою забрати належні кошти, однак відділення виявилося зачиненим на ремонт. 29 травня 2020 позивач знову завітав до Київського відділення №6 за вказаною у Договорі адресою (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 84), однак відділення продовжувало бути зачиненим на ремонт. Оскільки наведені вище обставини перешкодили позивачу отримати належних готівкові кошти за Договором, то останній, 29.05.2020 року звернувся до відповідача із вимогою про повернення готівкових коштів за Договором, надіславши Заяву про повернення коштів на адресу відповідача поштою. 04 червня 2020 року відповідач здійснив виплату належних готівкових коштів за Договором у сумі 20 704,70 грн. через касу Київського відділення №6 АТ «Ідея банк». За наведених обставин позивач вважає, що його права споживача фінансових послуг були порушені відповідачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2020 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки у відповідності до п.1.4. договору кошти повертаються шляхом видачі готівки через касу Банку або на поточний рахунок Вкладника, якщо такий є. Тобто умовами договору не було визначено, що [PERSON] повинен зняти кошти лише у Київському відділені № 6 . Кошти перебували на поточному рахунку позивача з 27.05.2020 року у відповідності до умов договору. 19 травня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач зауважив, що сторони домовились, що вклад повертається вкладнику після закінчення його строку шляхом видачі готівкою через касу банку (п. 1.4 Договору). При цьому у Розділі 4 «Реквізити та підписи сторін» Договору строкового банківського вкладу від 27.02.2020 р. зазначена Фактична адреса АТ «Ідея Банк», а саме Київське відділення №6, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 84. Жодних умов про можливість зняття готівки клієнтом у інших відділеннях АТ «Ідея Банк» даний договір не містить, як не містить він і переліку таких відділень та їхніх адрес. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 27 лютого 2020 року між [PERSON] (далі - позивач) та Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - відповідач) було укладено Договір строкового банківського вкладу фізичної особи «На старт» №0-0608/144385 (далі - Договір). У відповідності до умов п. 1.1 Договору сторони погодили, що вкладник передає, а банк приймає від вкладника кошти в сумі 20 000,00 грн. на строк до 27.05.2020 року із сплатою процентів 18% річних і зобов`язується повернути вкладнику суму вкладу та виплатити проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим Договором. Згідно п. 1.4 Договору сума вкладу повертається після закінчення строку, вказаного в п. 1.1 Договору шляхом видачі готівкою через касу банку або на поточний рахунок вкладника, відкритий у банку. 27 травня 2020 року, позивач з`явився до Київського відділення №6 АТ «Ідея банк» за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців. 84, що була зазначене в Договорі, як фактична адреса сторони банку, з метою забрати належні кошти, однак відділення виявилося зачиненим на ремонт. 29 травня 2020 року позивач знову з`явився до Київського відділення №6 АТ «Ідея банк» за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців. 84, однак відділення продовжувало бути зачиненим на ремонт. 29 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення готівкових коштів за Договором, надіславши Заяву про повернення коштів на адресу відповідача поштою. Зазначену Заяву відповідач отримав 03 червня 2020 року, що підтверджується відомостями оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про вручення рекомендованого поштового відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором №0405043643088. 04 червня 2020 року відповідач здійснив виплату належних готівкових коштів за Договором у сумі 20 704,70 грн. через касу Київського відділення №6 АТ «Ідея банк», що підтверджується Заявою на видачу готівки №2383804. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Положеннями статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» вважаються фінансовими послугами. У відповідності до пункту 2 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів належить до банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань. У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На підставі ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно Від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до частин 1, 6 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Як на підставу для задоволення позову, [PERSON] посилається на те, що Розділом 4 «Реквізити та підписи сторін» Договору встановлено, що фактичним місцезнаходженням АТ «Ідея Банк» є Київське відділення №6, розташоване за адресою: м.Київ, вул. Січових Стрільців, 84. Таким чином зміна відповідачем адреси фактичного місцезнаходження Київського відділення №6 АТ «Ідея Банк» є односторонньою зміною умов Договору, що потягло порушення прав позивача на вчасне отримання належних готівкових коштів за Договором. З даного приводу суд зауважує, що як вбачається з долученої позивачем копії відповіді АТ «Ідея Банк» №21.2/89262 від 05.06.2020 на звернення позивача від 29.05.2020, що 27 травня 2020 року відповідно до умов укладеного 27 лютого 2020 року депозитного договору D-0608/144385, сума вкладу та нараховані відсотки, після сплати податків, були в повному обсязі виплачені Банком на рахунок [NUMBER] . Одночасно з цим, досліджуючи пункт 1.4 Договору вбачається, що: «…сума вкладу повертається після закінчення строку, вказаного в п. 1.1 Договору шляхом видачі готівкою через касу банку або на поточний рахунок вкладника, відкритий у банку.». Тобто умовами договору не було визначено, що [PERSON] повинен зняти кошти лише у Київському відділені № 6 АТ «Ідея Банк». Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що умовами договору не було визначено, що [PERSON] повинен зняти кошти лише у Київському відділені № 6 АТ «Ідея Банк», а також те, що 27 травня 2020 року відповідно до умов укладеного 27 лютого 2020 року депозитного договору D-0608/144385, сума вкладу та нараховані відсотки, після сплати податків, були в повному обсязі виплачені Банком на рахунок [NUMBER] , суд доходить висновку, що позивачем не було доведено наявність вини АТ «Ідея Банк» у тому, що Позивач не отримав вчасно свій депозит За таких обставин, враховуючи, що доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Суд зауважує, що відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 599, 610, 610, 626, 628, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, з урахуванням положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», та

Outcome: dismissed