Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис строком на 2-3 місяці, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами, а саме в помешканні за адресою: [ADDRESS] . Заявник мотивує свої вимоги тим, що з 27.07.2007 рокузаявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . До останнього часу подружжя та їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , проживали за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить заявнику. Наразі заявник звернулась до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області із позовом про розірвання шлюбу. За останній рік стосунки між подружжям значно погіршились, шлюб перестав ґрунтуватись на засадах любові, довіри, дружби та взаємодопомоги, [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, що супроводжувалось неконтрольованою агресією, зневагою до дружини та доньки. Регулярні словесні сварки, образи та залякування з боку [PERSON] підкріплюватись реальним фізичним насильством. Малолітня [PERSON] була свідком всіх агресивних та насильницьких дій батька по відношенню до матері, а також була безпосереднім об`єктом домашнього насильства з боку батька. Заявник зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, а також до правоохоронних органів, якими відносно [PERSON] двічі було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Заявник вважає, що насильницька поведінка [PERSON] по відношенню до неї та дитини не зміниться, вважає, що наразі продовжують існувати реальні ризики повторного вчинення домашнього насильства, тому вимушена звернутись з даною заявою до суду. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі на електронну адресу, зазначену представником у заяві. (а.с. 67) Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з огляду на обмежений діючим процесуальним законом термін розгляду даної категорії справ (72 години). (а.с. 65, 66) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Як убачається з матеріалів справи, з 27.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 27.07.2007 року, актовий запис № 18, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 08.02.2008 року, актовий запис № 283.(а.с. 18, 19) За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2017 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . (а.с. 24) Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.12.2021 року № 103008-4622, спеціалістом Служби з [PERSON] проведено профілактичну бесіду, в ході якої ознайомлено з обов`язками щодо відповідального ставлення до забезпечення інтересів дитини, необхідності виховання та розвитку дитини в належних умовах, піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти та поважного ставлення до дитини. На виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Службою було направлено листи на ім`я начальника Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві для вжиття заходів реагування. (а.с. 20) 16.01.2022 року Дніпровським управління поліції ГУНП у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ 889121 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 16.01.2022 року о 20.00 год за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини, не впускав її додому. (а.с. 21) 18.01.2022 року Дніпровським управління поліції ГУНП у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ 889079 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 18.01.2022 року о 15.30год за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки [PERSON] , а саме: нецензурно висловлювався, погрожував. (а.с. 22) 18.01.2022 року Дніпровським управління поліції ГУНП у м. Києві [PERSON] видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серії АА № 116696, оскільки 18.01.2022 року о 18.30 год. за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини та дитини. (а.с. 23) Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року у справі № 755/1235/22 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173? КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень. (а.с. 68- 69) Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2022 року у справі № 755/1411/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі, на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - закрито. (а.с. 70-71) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Верховний Суд в постанові від 03 серпня 2021 року в справі № 761/27704/20 (провадження № 61-9182св21) вважав за необхідне зазначити, що звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). До такого ж висновку прийшов Верховний Суд в постанові 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20), вказавши, що сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. При цьому аналогічний висновок у справі з подібними правовідносинами був висловлений Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20 (провадження № 61-1171св21). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі заявленого обмежувального припису, оскільки заявником не надано достатньо доказів на підтвердження того, що в разі не позбавлення [PERSON] права знаходитись в належній заявнику кватирі, в місці її перебування та перебування спільної дитини існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника та спільної дитини, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків. При цьому заявником не надано суду доказів на підтвердження притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення відносно заявника домашнього насильства, а звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 350-6 статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed