Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

28 березня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Проживає разом з відповідачем в одному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] в різних кімнатах. Також, із нею проживають в одній кімнаті і інші діти: син [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І-групи категорія «А» та дочка [PERSON] , [INFO] . 13.01.2019, близько 17 год., знаходячись за місцем проживання, що у [ADDRESS] , перебуваючи у кімнаті житлового будинку, відповідач вступила у словесний конфлікт з позивачем, під час якого нанесла [PERSON] , декілька ударів інвалідною металевою палицею з дерев`яною ручкою, спричинивши при цьому позивачу тілесні ушкодження у вигляді забійної рваної рани лівої нижньої кінцівки. Своїми незаконними діями [PERSON] спричинила потерпілій особі, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений вимогами ч.2 ст.125 КК України. Вина [PERSON] у вчиненні нею щодо потерпілої особи [PERSON] , у повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження № 12019140280000018 від 17.01.2019 року. Органом досудового слідства визнано потерпілою особою [PERSON] . З 11.03.2019 року по 17.01.2022 року в Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області слухалася кримінальна справа №451/197/19 щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні нею щодо позивача, кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Протягом трьох років слухання кримінальної справи № 451/197/19, відповідач свідомо затягувала розгляд справи, не приходила на судові засідання, до відповідача неодноразово суд застосовував привід. Крім цього, у вересні 2021 року суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Бакай І.А., що розглядала дану кримінальну справу померла. Відповідно, було змінено склад суду та кримінальна справа почала розглядатися з початку суддею [PERSON] . Під час слухання справи №451/197/19 за обвинуваченням [PERSON] , позивач як потерпіла подала цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. в порядку ст. 127, 128 КПК України. 17.01.2022 року суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І. винесла ухвалу, якою [PERSON] звільнила від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Також, цією ухвалою цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду. На підставі неправомірних дій відповідача, що мали місце 13.01.2019 року, позивачу було завдано значної моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 50 000 гривень, оскільки перенесла великий стрес від незаконних дій відповідача. В [PERSON] погіршився стан здоров`я, вона проходила курс амбулаторного лікування, її страждання є довготривалими, надовго було порушено її нормальний життєвий уклад, звичний спосіб життя. Моральні страждання посилює той факт, що відповідач є наймолодшою дочкою позивача, яка зобов`язана її доглядати, оскільки вона досягла похилого віку, позивачу вже 93 роки. Винними діями відповідача, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, оскільки нею було понесено значні витрати на придбання ліків, так, як її стан здоров`я різко погіршився після спричинення [PERSON] даного легкого тілесного ушкодження, вона тривалий час проходила курс амбулаторного лікування, але, на жаль, в неї не збереглося квитанцій на придбання лікарств та медикаментів, і тому позивач не буде ставити вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Після спричинення тілесного ушкодження, позивач ще більше, ніж за звичай, почали турбувати болі у ділянці серця. Пришвидшене серцебиття, тремор кінцівок, запаморочення, головний біль та загальна слабкість, після отриманого стресу та нервового потрясіння, коли відповідачка безпричинно спричинила їй тілесне ушкодження, оскільки вона є особою похилого віку. Крім цього, [PERSON] після нанесення тілесних ушкоджень позивачу 13.01.2019 року, ще два дні не давала можливості повідомити про вчинені нею діяння, а також, не давала можливості звернутися за медичною допомогою і лише 15.01.2019 року, син позивача, інвалід 1 групи з дитинства - [PERSON] , зміг додзвонитися до внучки позивача - [PERSON] , яка одразу повідомила правоохоронні органи про вчинення неправомірних дій з боку [PERSON] і сама негайно прибула на допомогу. Також в той час, коли тривало досудове розслідування, [PERSON] , щоразу, коли візуально зустрічалися в будинку де проживають, продовжувала її та сина інваліда ображати не цензурною лайкою, залишала відкритими вхідні двері в холодну пору (січень - лютий 2019 року), що посилювало моральні страждання позивача. При розгляді кримінальної справи у Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області, відповідач взагалі не визнала вини у вчиненні нею даного кримінального проступку, не розкаялася в скоєному, чим завдала позивачу ще більших моральних страждань, оскільки вона дійсно вчинила даний кримінальний проступок щодо матері, особи похилого віку, 1929 року народження, що є обтяжуючою відповідальність обставиною. Відповідач досі не вибачилася, поводить себе зверхньо по відношенню до позивача, що також завдає їй додаткових моральних страждань. У зв`язку з цим, просить стягнути з дочки - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, завданої її винними діями, а саме спричиненням позивачу легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.3-7). 28 березня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.16). Ухвалою судді від 03.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.1-2). У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Звертала увагу суду, що в даний час дуже великі витрати йдуть на лікування матері від цього випадку, а моральна шкода полягає у тому, що мати перебуває у постійному стресі, тому є усі підстави для відшкодування шкоди. Відповідач у матері не попросила пробачення. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю та просила відмовити в їх задоволенні. Просила суд врахувати її письмові пояснення, звертала увагу суду, що вона позивача не била, мама могла сама впасти, оскільки вже дуже старенька, і тому у неї були синці. Представник позивача має намір вигнати її з хати та позбавити права на пенсію. Представник позивача, позивач та її брат, усі троє змовились проти неї, у неї нестерпні умови для проживання. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що ухвалою Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року кримінальне провадження відносно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності, звільнено відповідача від кримінальної відповідальності. Дана ухвала суду набрала законної сили та не оскаржувалась, що встановлено в судовому засіданні (а.с.11-12, 23-25). Відповідно до висновку експерта № 04/2019 від 28 січня 2019 року, у [PERSON] діагностовано забійно - рвану рану лівої гомілки, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (а.с.10-10 зворот, 15-15 зворот). З заяви [PERSON] від 7.06.2022 року, окрім іншого, видно пояснення відповідачки, що вона не має такої суми, щоб сплачувати моральну шкоду позивачці в розмірі 50000 тис. грн та умови проживання з сім`єю в неї нестерпні, тому що її рідна сестра [PERSON] намовляє все їхню матір [PERSON] та брата [PERSON] проти неї, пише брехливі заяви в поліцію. Це все здійснює [PERSON] , щоб вигнати з дому відповідачку, адже хоче продати хату, бо мати стара, а брат інвалід і після смерті матері, піде проживати в будинок для інвалідів (а.с.34-34 зворот). 30.10.2020 [PERSON] звернулася в Радехівське ВП ЧВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення [PERSON] тілесного ушкодження [PERSON] та по даному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020145280000086 від 30.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.35). Відповідно до висновку експерта №62/2020 від 10.11.2020 року, у [PERSON] виявлено два синці на правій верхній кінцівці, що виникли від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, по механізму удару до двох діб до моменту огляду, тобто можуть відповідати показам потерпілої, а саме виникнення внаслідок ударів молотком 29 жовтня 2020 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.36). Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно з ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. Згідно із ст. 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Отже, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг; відсутність заперечень обвинуваченого. Будь-яких інших підстав та умов для цього законом не встановлено. Відповідно, дотримання наведених умов, є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, тобто, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа). Також суд враховує, що ч.1 ст.2 Кримінального кодексу України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Отже, лише винне діяння, в розумінні Кримінального кодексу України буде вважатися кримінальним правопорушенням, відповідно, закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України ( у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) не є реабілітуючою підставою. При цьому, ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України визначено чіткий перелік реабілітуючих підстав. Нереабілітуючими підставами при закритті кримінального провадження, передбачені ч.2 вказаної статті, які, в тому числі, вирішують питання про вчинення кримінального правопорушення, є, зокрема, закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Тобто закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою діяння, яке містить склад кримінального правопорушення. Отже, за змістом наведених норм права, звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за наявності умов, передбачених законом. Враховуючи, що ухвала Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито вказане кримінальне провадження, відповідачем не оскаржувалась, а відтак у позивача наявні підстави для доведення шкоди у порядку цивільного судочинства. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вчинення [PERSON] щодо [PERSON] кримінального правопорушення, внаслідок чого завдано шкоду здоров`ю останній, не спростовано відповідачем у судовому засіданні. Суд наголошує, що згідно з ч.8 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, як зазначено вище, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. [PERSON] не заперечувала про закриття кримінального провадження відносно неї з підстав закінчення строків давності при розгляді справи у кримінальному провадженні №12019140280000018 від 07.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (а.с.11-12). Як вказав Верховний Суд в постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 Кримінального кодексу України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 Кримінального кодексу України. Також у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17. Також аналогічний підхід і висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №161/7881/20. З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №12019140280000018 від 17.01.2019, судом встановлено, що [PERSON] 17 січня 2019 року зверталася в Радехівське ВП ЧВП ГУНП у Львівській області, із заявою про притягнення до відповідальності її дочки [PERSON] , яка вдарила її по ногах палицею. В результаті чого, було відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Висновком експерта №04/2019 [PERSON] діагностовано легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (а.с.5 кримінального провадження №12019140280000018 від 17.01.2019). Аналізуючи вищенаведене, [PERSON] мала право не заявляти клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності згідно з ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України - у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а просити суд проводити повний судовий розгляд, в ході якого вона мала б можливість у вставленому законом порядку доводити свою невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, в якому обвинувачувалась. Однак [PERSON] в судовому засіданні не довела відсутності своєї вини у заподіянні шкоди [PERSON] , а також наведені нею доводи не спростовують обставин, викладених в ухвалі Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року у справі №451/194/19 та, зокрема, закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності відбулося за нереабілітуючими підставами, а отже встановлено склад кримінального правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що встановлено ухвалою суду від 17 січня 2022 року, у зв`язку з чим позивачу заподіяна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на обставини щодо проходження нею тривалого курсу амбулаторного лікування, однак позивачем не додано квитанцій або платіжних доручень про такі витрати, а тільки наданий висновок експерта, що не підтверджує пройдений курс лікування, що в свою чергу не співвідноситься з більшими моральними стражданнями, на які посилалася позивач в своїй позовній заяві. Також відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вказана правова позиція відображена в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року по справі №757/53996/17 (провадження № 61-6127св19). Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоду завдано вчиненням злочину. У цьому випадку, суд не бере до уваги матеріального становища [PERSON] , оскільки вказану шкоду, завдано злочином. Вказана правова позиція відображена в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 квітня 2021 року по справі №748/963/20 (провадження № 51-134км21). Враховуючи вищенаведене, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із обставин даної справи та вважає, що заявлена вимога про стягнення коштів за моральну шкоду є завищена. Зважаючи на вимоги закону, та роз`яснення дані у п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням реальної можливості її відшкодування особою, яка її завдала, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн моральної шкоди, розмір якої буде розумним і достатнім в даному конкретному випадку. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, ч.6 ст.141 ЦПК України визначає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, ціна позову становила 50 000 грн, позовна заява задоволена на 2 000 гривень, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 39 гривень 70 копійок судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 2 000 грн.) * 992,40 грн. (сума судового збору) / 50 000 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 39,70 грн.

Outcome: partial