Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся в\~суд із\~позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що матір дитини, [PERSON] , має інвалідність І групи, в результаті чого за станом здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки. Батько дитини, [PERSON] , більше десяти років не бере участі у вихованні та утриманні сина, проживає окремо. Відповідач надав нотаріально засвідчену заяву-згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] №2614 від 24.12.2021. Дитина наразі перебуває на повному утриманні та вихованні бабусі, [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього [PERSON] на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме неповнолітній. Ухвалою від 10.03.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі. У встановлений судом строк від відповідача відзив на позовну заяву до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2022 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] перебуває наразі на повному утриманні та вихованні бабусі [PERSON] , проживає разом із нею. Матір дитини не може виконувати батьківській обов`язки, оскільки сама є інвалідом І групи та потребує стороннього піклування. Батько не цікавиться сином, не допомагає матеріально. [PERSON] не заперечував щодо позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав щодо нього. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України\~уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , (а.с.4). Згідно копії заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.06.2013 у справі №154/1498/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Матір дитини є інвалідом І «б» групи з 01.08.2017 (довічно) та має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричинило повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших, та що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, що стверджується копією висновку ЛКК №1028 від 10.11.2021 та копією довідки МСЕК серії 12ААА №750893 (а.с.11-12). Батько дитини, [PERSON] з 2007 року не бере участі у вихованні сина, не підтримує його матеріально, що стверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Згідно копії акту обстеження житлових умов від 18.11.2021, [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] та перебуває на її повному утриманні та вихованні (а.с.7). [PERSON] 14.12.2021 склав нотаріально посвідчену заяву-згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.13). \~ \~ \~ \~Рішенням Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №495 від 21.12.2021 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с.6). Щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] не заперечував і сам неповнолітній [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні у якості свідка. Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не зверталася. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач самоусунувся від виховання неповнолітнього сина та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечувала їх необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкувалась з ними, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Одночасно з цим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років\~ становить: з 01.01.2022 - 2618 грн., з 01.07.2022 2\~744 грн., з 01.12.2022 2\~833 грн. З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме неповнолітній. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В порядку, встановленому ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved