Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання суми заборгованості необґрунтованою та незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів, в якому просить суд: -- визнати суму заборгованості 7889,39 грн. за період 01.10.2017 р. по 22.10.2020 р. за особовим рахунком № [NUMBER] станом на жовтень 2020 року необґрунтованою та незаконно; -- зобов`язати ТОВ «Інфокс» здійснювати нарахування оплати за водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно експлікації технічного паспорту, а саме: поливна площа у поливний сезон складає 177 кв.м.; -- стягнути з ТОВ «Інфокс» на користь позивачки незаконно нараховані і отримані з неї надмірно сплачені кошти у розмірі 7889,39 грн., -- стягнути з ТОВ «Інфокс» на користь позивачки 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своєї заяви позивачка посилається на те, що з 10.09.2020 року почала отримувати ТОВ «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» письмові попередження про відключення боржника, та те, що їй необхідно здійснити боргу у розмірі 7889,39 грн. за послуги водопостачання. Щоб уникнути обмеження водопостачання, та під погрозами працівника відповідача відключити її оселю від водопостачання, позивачка сплатила в відділені банку суму у розмірі 7889,39 грн. за послуги водопостачання. Після оплати позивачка звернулася до відповідача з заявою про роз`яснення щодо нарахованого боргу. Однак відповіді на свою заяву позивач не отримала. На осбистому прийомі позивач отримала відповідь без дати, підпису, зареєстрованого вихідного номері. З відповіді позивачка дізналася, що відповідач самостійно зробив донарахування за поливну площу «заднім» числом, без оповіщення позивачки. Без отримання її згоди, та всупереч укладеному та діючому договору на послуги водопостачання та водовідведення №11966 від 28.12.2004 року. З відповіді вбачається що відповідач за минулі три роки нараховував позивачу щоденну оплату в поливний сезон за тротуар та ґрунт у розмірі 5 л/добу на кв.м. Посилається відповідач на те , що ним було проведено інвентаризацію від 22.10.2020 р. Але організація та порядок проведення інвентаризації регламентується постановою КМ України №419 від 28.02.2000 року «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності». За результатами інвентаризації повинен бути складений акт, примірник якого відповідач мав би передати позивачці, чого не було зроблено. д у розмірі 7889,39 грн. за послуги водопостачання. Договір на водопостачання у позивачки з 2004 року, вже коли існувало рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003 року за № 675 «Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатаційних норм водоспоживання». Відповідач вирішив отримати незаконний прибуток на свій рахунок шляхом самостійного збільшення неіснуючої за адресою позивача поливної площі, більше ніж в два рази, а саме на 235 кв.м. більше (177 кв.м. городу + 75 кв.м. тротуару + 160 кв. м. ґрунту) = 412 кв.м. За збільшену площу відповідач незаконно нарахував заборгованість «заднім» числом і наполегливо вимагає позивача кожного дня в поливний сезон поливати ґрунт та тротуар. Договір про надання послуг з водопостачання за №11966 був укладений 28.12.2004 року, сам відповідач вказав у договорі площу, яка потребує поливу - 177 кв.м., одноособово збільшивши площу поливу до 412 кв.м. відповідач порушив п. 7,4, п. 7,7 Договору, відповідач не повідомляв позивача про зміну умов договору, та не нараховував борг. Через погрози щодо негайного обмеження послуг водопостачання позивачкою було сплачено за самостійно збільшену поливну площу суму у розмірі 7889,39 грн. Відповідачем було порушені державні будівельні норми, а саме виконавець вирішив брати плату не тільки за полив саду, але і всієї присадибної території навколо будинку, Зважаючи на вищевикладене позивачка звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2021 року позовна заява була залишена без руху, так як вона не відповідала умовам ст.ст. 95, 175 ЦПК України. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 р. по зазначеній справі було відкрито провадження в порядку позивного провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.05.2021р. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, надав до суду відзив, в якому вказав, що порядок обліку та оплати послуг водоспоживання, що надаються мешканцям квартир (будинків садибного типу), регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р.№630. Згідно п.20 Правил №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або затверджених нормативів(норм) споживання. Відповідно до п. 21 Правил № 360 у разі відсутності у будинку садибного типу засобів обліку води плата за надані послуги справляються згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, зокрема, з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до п.4 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003 року за № 675, поливний сезон починається 01 квітня та закінчується 30 вересня кожного року, а згідно Додатку до даного рішення, норматив для поливу садів, присадибних ділянок, зелених насаджень та прибудинкової території становить 5 л/добу на 1 кв.м. Виходячи зі змісту ст. 121 Земельного кодексу України, присадибна ділянка - це земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто дворове покриття є частиною присадибної ділянки, на яку у відповідності до зазначених нормативних актів розповсюджується полив. За адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] та нарахування за послуги водопостачання здійснюються за нормою споживання на 2х осіб відповідно до діючих тарифів. Згідно наданого абонентом технічного паспорту на житловий будинок виявлено, що поливна площа складає 412 кв.м., а саме город - 177 кв.м., тротуар - 75 кв.м., ґрунт - 160 кв.м. В результаті цього проведено донарахування в поливний сезон, в межах строку позовної давнини з 01.10.2017 року на суму 7757,23 грн. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами по справі 28 грудня 2004 року було укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 11966, особовий рахунок № [NUMBER] на абонента [PERSON] , що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 8), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , позивач зобов`язалась сплачувати кошти за надані послуги відповідно з тарифами та нормативами, затвердженими місцевими органами влади.(а.с. 8). Згідно технічного паспорту на вказаний будинок, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03.07.2003 року, загальна площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, складає 554 кв. м., в тому числі - під будівлею 142,00 кв.м., тротуар 75 кв.м., ґрунт 160 кв.м., під городом 177 кв.м. (а.с. 9-14). Як вбачається з повідомлення про борг від ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (а.с.15) за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість зі сплати послуг з водовідведення та водопостачання у загальному розмірі 7889,39 гривень. З копії листа відповідача від 21.12.2020 року за №4837-13прив та доданого до нього розрахунку суми боргу (а.с. 17-20) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , нарахування здійснювалось по нормі споживання на 2 особи, з врахування площі поливу 177 кв.м. Після проведеної інвентаризації від 22.10.2020, згідно техпаспорту, що поливна площа становить не 177 кв.м., а 412 кв.м. (город -177 кв.м., .тротуар - 75 кв.м., грунт 160 кв.м.), у зв`язку із цим за поливну площу зроблено донарахування у межах позовної давності з 01.0\\10.2017 на суму 7757,23 грн. Відповідно до п.п. 4.16, 5.1 Додатку до рішення виконавчого комітету від 27.11.2003 року № 675, встановлено норматив для поливу присадибних ділянок, зелених насаджень та прибудинкової території становить 5 л/добу на 1 кв.м. Станом на 01.12.2020 року по особовому рахунку № [NUMBER] , з урахуванням оплати від 15.11.2020 на суму 132 грн, заборгованість відсутня. [PERSON] запропоновано укласти договорі на послуги централізованого водопостачання та договір на послуги з вивезення рідких побутових відходів з філією «Інфоксводоканал», а також встановити приладу обліку води. Позивачем 11.11.2020 року було сплачено на користь відповідача 7900 грн., що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 15). Відповідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як передбачає ст. 1 ч. 1 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із ст. 12 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. У силу ст.13 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З копій рахунків відповідача (а.с. 19-20) вбачається, що за період з 01.10.2017 року до 30.11.2020 року включно, відповідачем нараховувалась плата за надані послуги відповідно до вказаного об`єму (177 кв.м.). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України, Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Умови щодо об`єму споживання, визначені в п. 2.4. укладеного між сторонами договору є істотними, у встановленому законом порядку зміни до зазначеного пункту договору сторонами не вносились. За таких обставин, суд доходить висновку про неправомірність донарахування відповідачем плати за послуги водопостачання в розмірі 7889 грн. 39 коп. за період з 01.10.2017 року по 22.10.2020 р. та отримання відповідачем від позивача зазначених коштів без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Враховуючи, що нарахування позивачу плати за послуги в розмірі 7889 грн. 39 коп. відбулось всупереч положенням укладеного між сторонами договору, суд доходить висновку, що сплачена позивачем на користь відповідача сума коштів у вказаному розмірі є такою, що набута відповідачем без достатніх правових підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема бути відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нараховувати позивачу оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004 р. та згідно з експлікацією земельної ділянки технічного паспорту, особовий рахунок № [NUMBER] , стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 7889 грн. 39 коп. Водночас суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання суми заборгованості в розмірі 7889 грн. 39 коп. необґрунтованою та незаконною, оскільки такий спосіб захисту порушеного права законом не передбачений, не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р. Стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 8000 грн., суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне. Відповідно дост.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано суду жодних доказів отримання моральної шкоди, як зазначено в позові «у зв`язку з нервуванням, залякуванням, нервовим станом, марно витраченим часом, пов`язаним з «неодноразовим відвідуванням абонвідділу в зимний небезпечний період підчас COVID9 та інш.». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент подання позову, за подачу до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % від суми позову (але не менше 0,4 та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного року), за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 3 ст. 6 вказаного закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2021 року встановлено на рівні 2270 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судом задоволено вимоги майнового та немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 0,8 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 року (0,4 розміру прожиткового мінімуму - виходячи з розміру стягуваної суми, 0,4 розміру прожиткового мінімуму - виходячи з немайнового характеру вимоги про зобов`язання відповідача нараховувати оплату за послуги згідно договору), а всього - 1816 грн.

Outcome: partial