Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить залишити [PERSON] , [INFO] , проживати разом з ним. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2003 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Від цього шлюбу в них народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом спільного проживання в шлюбі сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, вони мають кардинально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить як їх інтересам, так і інтересам їхньої дитини. Також зазначає, що вже більше двох з половиною років вони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. При цьому вказує, що донька вже більше року проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати, а також залишити доньку [PERSON] проживати разом з ним. Ухвалою суду від 10 травня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] також подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, при цьому не заперечує проти того, щоб їхня спільна донька після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з батьком. [PERSON] , [INFO] , подала до суду заяву, в якій повідомила, що після розірвання шлюбу між батьками, вона має намір проживати зі своїм батьком - [PERSON] . Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2003 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що сторони в справі мають одну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити їхнім інтересам, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання про місце проживання дитини після розірвання шлюбу, то суд дійшов такого висновку. Так, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву, в якій вона зазначає, що надає свою згоду розірвання шлюбу з позивачем та не заперечує проти того, щоб їхня спільна донька після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з батьком. Крім цього, донька [PERSON] , [INFO] , подала до суду заяву, в якій повідомила, що вона має намір проживати зі своїм батьком - [PERSON] . За наведених обставин, суд вважає, що дитину [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами слід залишити проживати саме з батьком - [PERSON] . Крім цього, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved