Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області в особі державного нотаріуса Ковбасюк Наталії Юріївни, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] , 26.06.1998 року, державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Ковбасюк Наталею Юріївною, зареєстроване в реєстрі за № 859 Ульяновським МБТІ 07.07.1998 року за № 3535 на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним заповіт [PERSON] від 24.05.2016 року, посвідчений державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю.; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у справі. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] померла її матір [PERSON] . Як спадкоємець першої черги спадкування після смерті матері вона прийняла спадщину, звернувшись до Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини за законом. Іншим спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері є також її син та відповідно брат позивачки - [PERSON] , який на час смерті матері спільно проживав з нею за їхнім місцем реєстрації та відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Між тим, державний нотаріус на її заяву про прийняття спадщини повідомила її про наявність заповіту, посвідченого державним нотаріусом 24.05.2016 року, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла сину [PERSON] , а будинок в рівних частинах - сину [PERSON] та [PERSON] , а позивачку усунула від спадщини. На час смерті батька [PERSON] позивач була неповнолітньою (досягла 15 років), була прописана та проживала у житловому будинку [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] та братом [PERSON] , тому вона з братом відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, 1963 року, є такими, що прийняли спадщину. Таким чином, у 1997 році після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшов в тому числі і житловий будинок на [ADDRESS] , яку відповідно до ст. ст. 548, 549, ЦК УРСР (1963 року) прийняли спадкоємці першої черги: дружина [PERSON] , син [PERSON] , який відносився до осіб з інвалідністю ІІ групи, та позивач, яка була неповнолітньою на цей час. Проте всупереч даним нормам ЦК УРСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністурства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, при наявності спадкоємців (непрацездатного сина - інваліда з дитинства, неповнолітньої доньки) державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.1998 року на усе спадкове майно, у тому числі і на спірний житловий будинок, лише на ім`я [PERSON] , чим позбавила дітей померлого спадщини у виді належної кожному з них 1/6 частки у ній. Зазначає, що оскільки ЦК УРСР (1963 року) видача свідоцтва про право на спадщину строком не обмежена, тому вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на належну їй частку спадкового майна, проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ураховуючи, що свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] прийняте без урахування кола спадкоємців, які були живими на момент прийняття спадщини, тому вважає, що дане свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Крім того, враховуючи, що державним нотаріусом дане свідоцтво було видане [PERSON] без визначення її частки в цьому майні, як спільному майні подружжя, і частки подружжя, що пережив, заповіт [PERSON] від 24.05.2016 року вважає таким, що підлягає визнанню недійсним. Крім того, окремою підставою для визнання даного заповіту недійсним вказує на те, що [PERSON] не могла усвідомлювати значення соїх дій та керувати ними з 2011 року та до своєї смерті, в тому числі і 24 травня 2016 року, оскільки через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій. Крім того, 22.05.2016 року, тобто за два дні до посвідчення заповіту, стан здоров`я [PERSON] погіршився (порушення мови, збільшення слабкості в лівих кінцівках, мову, звернену до неї, розуміла частково, на запитання лікаря не завжди відповідала правильно). Ураховуючи стан здоров`я [PERSON] , її фізичну слабкість, оніміння кінцівок, обмеження їх рухів, остання не залишала свого будинку ані напередодні дня посвідчення нотаріусом заповіту, ані у день його посвідчення, а тому не могла його підписати. Вважає, що текст і підпис у заповіті виконані з наслідуванням підпису та почерку [PERSON] . Зважаючи на викладене, вважає, що її права підлягають захисту у спосіб, передбачений ст. ст. 15, 16, 392, 1257 ЦК України, шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним заповіту, визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом. Крім того, позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Позиція відповідачів. Відповідачі правом подачі відзиву не скористалися. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання у справі на 20.11.2020 року. Ухвалами Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано докази. 29.10.2020 року позивач [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/6 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 86,93 м.кв., за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . В задоволенні інших вимог заяви відмовлено. 10.12.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі. 10.12.2020 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила скасувати заходи забезпечення позову у справі; повністю заперечила проти заявлених позовних вимог, вказавши на їхню необґрунтованість. Щодо позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , то вказала на законність отримання [PERSON] даного свідоцтва, адже успадковуваний житловий будинок був придбаний останньою та померлим під час спільного проживання подружжя. Звернула увагу, що, ураховуючи положення ЦК УРСР та КпШС, позивач не могла успадкувати за законом належну їй частку у спадковому майні померлого. Щодо заповіту, складеного [PERSON] 24.05.2016 року, то вважає, що підстав для визнання його недійсним немає. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2020 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у справі відмовлено. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано у відповідача [PERSON] оригінал технічного паспорта на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та зупинено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2021 року поновлено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2021 року залучено до участі у цивільній справі Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гайворонської міської ради Кіровоградської області. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.08.2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Мелєзгінова Ю.В. та постановлено проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції. 17.08.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сигляк В.А. звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів. 17.08.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Мелєзгінов Ю.В. звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Сигляка В.А. про витребування доказів. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків позовної заяви. 26.08.2021 року позивач звернулася до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2021 року призначено підготовче судове засідання у даній справі. 12.10.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сигляк В.А. звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Сигляка В.А. про витребування доказів. 16.11.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сигляк В.А. звернувся до суду з клопотанням про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Сигляка В.А. та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі. У зв`язку з надходженням на адресу суду клопотання експерта ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2022 року задоволено клопотання експерта. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2022 року у зв`язку з надходженням на адресу суду висновку експерта поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі. Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Вказала на необґрунтованість заявленого клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, в задоволенні якого просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мелєзгінов Ю.В. в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог, вказавши на їхню безпідставність. Просив застосувати строки позовної давності щодо вимог про визнання недійсним свідоцва про право на спадщину та про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Крім того, представник позивача у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів заявив про стягнення з позивача в користь відповідача [PERSON] усіх понесених відповідачем судових витрат, докази яких буде ним подано після ухвалення рішення суду. Відповідач державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області - Міщенко О.Ю., яка представляє в судовому засіданні інтереси недієздатного [PERSON] , заперечила проти заявленого позову, вказавши, що заявлений позов суперечить інтересам недієздатного [PERSON] , який у даній справі не залучений в якості відповідача, тим самим у разі задоволення даного позову частка такого у спадковому майні після смерті [PERSON] зменшиться. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 16.01.2020 року Гайворонським РВ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що вчинено відповідний актовий запис № 245 Гайворонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 17 том1). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та легковий автомобіль ВАЗ 2106, 1978 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] (а.с. 109-112 том 1). Право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , стверджується даними договору купівлі-продажу такого будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 1455, укладеного 15.07.1992 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] ; дане домоволодіння зареєстровано вцілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу і записано в реєстрову книгу за № 3535 11.09.1992 року (а.с. 109-110, 112 том 1), а також даними інвентарної справи № 1166 на даний житловий будинок (а.с. 223-244 том 2). Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), виданої 10.11.2020 року, будь-яка інформація про заповідача [PERSON] відсутня (а.с. 78-83 том 1). Згідно ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги за законом були дружина померлого - [PERSON] та діти померлого - [PERSON] та [PERSON] . Факт перебування таких в родинних відносинах з померлим [PERSON] стверджується даними: свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 08.09.1953 року , після якого останній присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 108 том 1); свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Вільнюсі Литовська Республіка та у відомостях про її батьків записано: батько [PERSON] та матір [PERSON] (а.с. 25 том 1); свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , згідно якого 23.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Ніжинському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУ юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 522, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 15 том 1); свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] , який народився [INFO] у ГДР та у відомостях про його батьків записано: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 16 том 1). Згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.11.2020 року у такому реєстрі міститься інформація про спадкодавця [PERSON] , дата заведення спадкової справи 26.06.1998 року (а.с. 103-105 том 1). Згідно даних спадкової справи № 169 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 26.06.1998 року [PERSON] звернулася до Гайворонської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , в якому вона також повідомила державного нотаріуса про відсутність інших спадкоємців. Крім того, нотаріусом факт прийняття [PERSON] спадщини встановлено за наявністю відмітки у паспорті про прописку в спадковому будинку з 19.12.1992 року по час звернення з заявою до нотаріуса (а.с. 107 том 1). З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.06.1998 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 169, вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] вцілому є його дружина [PERSON] , спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та легкового автомобіля ВАЗ 2106, 1978 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] (а.с. 113 том 1). Згідно даних довідки, виданої Гайворонським районним сектором ДМС України № 16/1/Ж від 21.01.2020 року, [PERSON] з 19.12.1992 року по 29.08.2007 рік була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також були зареєстровані: батько [PERSON] - з 19.12.1992 року, який помер [INFO] ; мати [PERSON] - з 19.12.1992 року, яка померла [INFO] ; брат [PERSON] - з 19.12.1992 року та по даний час (а.с. 19 том 1). Згідно даних довідки № 30, виданої КЗ «Гайворонська ЦРЛ» Кіровоградської області, [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, відноситься до осіб з інвалідністю з дитинства ІІ групи безтерміново з 10.09.1990 року (а.с. 20 том 1). З постанови державного нотаріуса Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н. від 25.06.2020 року № 159/02-31 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 7 том 1). З копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 16.01.2020 року Гайворонським РВ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що вчинено відповідний актовий запис № 201 Гайворонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 18 том 1). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зокрема житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , стверджується даними архівної довідки № 163, виданої 26.05.2020 року КП «МБТІ», згідно якої даний житловий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом 26.06.1998 року, реєстраційний № 859, зареєстрованого Ульяновським МБТІ 7.07.1998 року за № 3535 (а.с. 5 том 1). 24.05.2016 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 774, згідно якого вона заповіла все її нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , з правом довічного проживання в належному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , все інше майно, включаючи речі домашнього вжитку, і взагалі все те, на що вона по закону матиме право та що буде їй належати на день її смерті, заповіла [PERSON] . Крім того, [PERSON] зроблено відповідне заповітне розпорядження, яким позбавлено [PERSON] права спадкування належного їй майна (а.с. 8 том 1). Із спадкової справи № 425/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до Гайворонської районної державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] 26.12.2019 року (а.с. 86 том 1). Крім того, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Гайворонської районної державної нотаріальної контори звернулася і донька померлої [PERSON] [INFO] (а.с. 92 том 1). З довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , виданої Гайворонською міською радою Кіровоградської області 14.01.2020 року № 77, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 95 том 1). 12.05.2020 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гайворонської державної нотаріальної контори із заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 100 том 1). З довідки № 14 від 26.11.2019 року, виданої Гайворонською міською радою, вбачається, що на ім`я [PERSON] був виданий дозвіл на поховання [PERSON] (а.с. 143 том 1). З довідки № 4102 від 21.12.2019 року, виданої Гайворонською міською радою, вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] 26.11.2019 року (а.с. 144 том 1). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.02.2021 року, яке в частині залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 року, визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Берлін, Німеччина, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] . (а.с. 213-216 том 2). З висновку експерта Кіровоградського НДЕКЦ від 14.02.2022 року СЕ-19/112-21/10827-ПЧ, вбачається, що: 1. рукописні записи: «записано з моїх слів, прочитано мною в присутності нотаріуса, відповідає моїй волі, підписано мною особисто», які розташовані після друкованого тексту «…Заповіт складено у двох примірниках…, - видається заповідачу» та рукописні записи « [PERSON] », які розташовані у графі «ПІДПИС» заповіту від імені [PERSON] , датованого 24 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 774, - виконані [PERSON] ; 2. Підпис, розташований у графі «ПІДПИС» заповіту від імені [PERSON] , датованого 24 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 774, - виконаний [PERSON] (а.с. 147-160 том 2). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У розглядуваній справі позивачем заявлено декілька вимог: 1) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 26.06.1998 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; 2) визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/6 частку даного житлового будинку; 3) визнання недійсним заповіту [PERSON] від 24.05.2016 року, померлої [INFO] . Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року. Що стосується спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , то спірні правовідносини, що пов`язані з питаннями відкриття та прийняття спадщини після її смерті регулюються нормами ЦК України. За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР). Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відповідно до статті 14 ЦК Української РСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 1233, 1234, 125 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною першою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 665/1935/16-ц (провадження № 61-19718св18). Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, після відкриття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з заявою про прийняття спадщини 26.06.1998 року звернулася його дружина [PERSON] у своїх інтересах, вказавши у заяві про відсутність інших спадкоємців за законом, та така відповідно в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.1998 року. Мати позивачки, як законний представник своєї неповнолітньої на той час дитини [PERSON] (дівоче [PERSON] ), якій на той час було 14 років, до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини в її інтересах не зверталась, крім того у своїй заяві до нотаріуса про прийняття спадщини після [PERSON] вказала на відсутність інших спадкоємців, отже, і самої позивачки, тобто нею не було виконано вказаного законодавчо встановленого обов`язку звернутися до нотаріуса про прийняття спадщини в інтересах неповнолітньої дитини та відповідно не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини. Нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою. Разом з тим, у матеріалах справи міститься довідка про склад сім`ї, видана Гайворонським РС УДМС України в Кіровоградській області 21.01.2020 року № 16/1/Ж, про зареєстрованих осіб за адресою місця проживання померлого [PERSON] ( [ADDRESS] ), яка стверджує про те, що разом із ним за вказаною адресою були зареєстровані: донька померлого [PERSON] (дівоче [PERSON] ), яка була зареєстрована за вказаною адресою з 19.12.1992 року по 29.08.2007 рік; його дружина [PERSON] , яка була зареєстрована за вказаною адресою з 19.12.1992 року, та яка померла [INFO] ; та син померлого [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою з 19.12.1992 року по даний час. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщину після смерті [PERSON] позивачка звернулась лише 25.06.2020 року. 24.05.2016 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона заповіла все її нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , з правом довічного проживання в належному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , все інше майно, включаючи речі домашнього вжитку, і взагалі все те, на що вона по закону матиме право та що буде їй належати на день її смерті, заповіла [PERSON] . Крім того, [PERSON] зроблено відповідне заповітне розпорядження, яким позбавлено [PERSON] права спадкування належного їй майна. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщину після смерті [PERSON] позивачка звернулась 23.11.2019 року. Постановою державного нотаріуса Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н. від 25.06.2020 року № 159/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на майно в порядку спадкування. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідачами у цій справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також можуть бути особи, які мають (набули) право власності на спірне майно. Судом встановлено, що спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Водночас спадкове майно, право власності на яке набула померла [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , в подальшому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті, спадкоємцями якої за заповітом є [PERSON] та [PERSON] . Заявляючи даний позов позивач визначила відповідачами [PERSON] та Гайворонську районну державну нотаріальну контору Кіровоградської області в особі державного нотаріуса Ковбасюк Н.Ю. Між тим, заявляючи позовні вимоги до державного нотаріуса, позивач не врахувавала, що нотаріус не є належним відповідачем у даній справі, оскільки такий не відноситься до суб`єктів матеріальних відносин, які лежать в основі вчинення нотаріальних дій. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Дана позиція висловлена у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»: «У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі». Така сама позиція висловлена і в ухвалі Колегії суддів Судової палати по цивільним справам Верховного Суду України від 05.12.2007 р. у справі № 6- 16344св07, де зазначено, що при розгляді справ, котрі стосуються оскарження прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій (окрім справ за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні), нотаріуси не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість в результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення. Разом з тим, поза увагою позивача залишилося питання щодо залучення як співвідповідача [PERSON] , який поряд з [PERSON] також є спадкоємцем за заповітом після сперті матері [PERSON] , права і обов`язки якого зачіпаються поданим до суду позовом, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Згідно норм ст. 11, 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд повинен враховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Суд у підготовчому судовому засіданні роз`яснив позивачу про право заміни неналежного відповідача на належного, проте позивач на вказані норми уваги не звернула, не з`ясувала коло належних відповідачів та не поставила питання про залучення усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачів. Що стосується заявленої представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мелєзгіновим Ю. заяви про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом, то з огляду на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові, тому суд не дає оцінку обгрунтованості поданої заяви та відповідно не може застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки заявляючи даний позов до [PERSON] та Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області в особі Ковбасюк Н.Ю., без залучення до участі у справі [PERSON] в якості співвідповідача, який також є спадкоємцем всіх прав і обов`язків померлої [PERSON] за заповітом, який оспорюється позивачем, тим самим право [PERSON] на частину спадкового майна після смерті [PERSON] також оспорюється позивачем, що унеможливлює вирішити спір щодо порушених прав позивача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України). Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Ураховуючи, що представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мелєзгіновим Ю.В. до закінчення судових дебатів зроблено відповідну заяву про стягнення понесених відповідачем витрат, докази яких буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed