Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивачка звернулась до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог, позивачкою вказано, що [INFO] в пункті здійснення прикордонного контролю Республіки Польща «Корчова» померла її тітка [PERSON] . Вона, її племінниця, є єдиною спадкоємицею за законом. Після смерті тітки відкрилася спадщина, а саме: квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належала померлій на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» згідно з розпорядженням (наказом) від 20 листопада 2002 року № 5753. Загальна площа квартири складає 45,2 кв.м. [PERSON] була єдиною власницею зазначеної квартири, була зареєстрована за вказаною адресою і постійно проживала там. Відомості стосовно переходу права власності від [PERSON] до інших осіб в БТІ м. Кам`янське відсутні. Тому, дізнавшись про смерть тітки, вона звернулася до дільничого інспектора Баглійського РВ Дворянчук Олександра Олексійовича з питань порядку отримання свідоцтва про смерть тітки, а також для з`ясування обставин, хто саме проживає в квартирі після смерті тітки, де знаходяться важливі документи. Він поспілкувавшись з нею передав їй офіційний лист з Генерального консульства (комендатури поліції Польщі щодо факту смерті тітки) від 02.09.2018 року. Також дільничий порекомендував їй звернутися до адвоката Московчук Анатолія Миколайовича, який є колишнім співробітником поліції. Вона звернулася до вказаного адвоката, останній привів її до приватного нотаріуса Красношлика В.В., в конторі якого вона 12 грудня 2018 року видала довіреність [PERSON] на представлення її інтересів, а саме: «вести справи з оформлення моїх спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та зареєструвати моє право власності на успадковане рухоме та нерухоме майно, а також вести від мого імені справи в усіх судових та правоохоронних органах України з усіма правами (без обмежень)...» і за порадою [PERSON] 12 грудня 2018 р. вона подала заяву на відкриття спадщини та відкрила у цього нотаріуса спадкову справу. Спадкова справа була зареєстрована 22.01.2019 р., номер у Спадковому реєстрі 63643734. 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. їй була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на підставі наданих нею документів немає можливості встановити родинні відносини між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] . Протягом року [PERSON] спілкувався із нею, навіть звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між племінницею та тіткою. 21 лютого 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська у справі № 207/4011/19 (провадження № 2-о/207/7/20) ухвалено рішення, яким встановлено юридичний факт родинних відносин між племінницею [PERSON] - [INFO] та її рідною тіткою [PERSON] ; також встановлено юридичний факт, що [PERSON] є рідною тіткою по-батькові [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили 23 березня 2020 року. Отримавши копію судового рішення, вона знову звернулася до нотаріуса Красношлика В.В., надавши йому це рішення, оскільки станом на 19 листопада 2019 року його відсутність була єдиною підставою для відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. На початку 2020 року [PERSON] повідомив їй про те, що йому стало відомо, що у квартири вже інший власник, і вона не має до неї ніякого відношення. І взагалі, їй потрібно тепер сидіти тихо і нічого не робити, бо квартира тепер належить «третім особам», які дуже серйозні і небезпечні, однак, [PERSON] також повідомив, що до її візиту у нього в офісі був представник цих «третіх осіб» (представник нових власників квартири), який нібито має бажання зустрітися із нею і запропонувати якусь суму в рахунок компенсації за цю квартиру. Представником, який їй потім зателефонував, є [PERSON] , можливо також колишній співробітник поліції. Вони зустрілися утрьох в офісі у [PERSON] , і [PERSON] запропонував їй в якості компенсації за втрачену квартиру суму в розмірі 4 тисячь доларів США. На вказану пропозицію вона не погодилась. 05 травня 2020 року приватним нотаріусом Красношлик В.В. їй знову видається постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: даною постановою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Цього разу підставою для відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом зазначена неможливість встановити склад спадкового майна, а саме належність померлій [INFO] [PERSON] , [INFO] , квартири [ADDRESS] . Крім того, нотаріус надав їй роздруківку Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої 06 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловим О.А. було зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 331, за [PERSON] , яка і зареєстрована власницею спірної квартири на даний час. При цьому нотаріус Красношлик В.В. сказав, що їй потрібно було погодитися на пропозицію представника нових власників квартири, інакше вона не отримає взагалі нічого. Дізнавшись про це, вона звернулася за юридичною допомогою до іншого адвоката. Адвокат Моськіна С.М. отримала від ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» відповідь від 20.05.2020 року за вих. №734 на адвокатський запит, відповідно до якої з 20 листопада 2002 року [PERSON] має в приватній власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45, 2 кв. м, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 20 листопада 2002 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання». Дане Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 20 листопада 2002 року № 5753. Також у відповіді па запит повідомляється, що відомості стосовно переходу права власності від [PERSON] до інших власників на підприємстві відсутні. Їй достеменно відомо, що з моменту отримання даної квартири її тітка проживала в ній, отримала у власність (приватизувала), ця квартира була її єдиним житлом до настання її смерті, вона нікому її не відчужувала. Але, потрапивши до тітки в квартиру після її смерті, вона з`ясувала, до правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, чим і скористались Відповідачі. Відповідач [PERSON] ніколи не був власником цієї квартири, не проживав в ній. Право власності незаконно перейшло до Відповідача [PERSON] , і останній на момент укладання договору купівлі-продажу не набув належних (законних) підстав для розпорядження спірним об`єктом нерухомості. Крім того, їй відома наступна інформація: - 02 березня 2020 р. [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрований [ADDRESS] продав, а [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , купила у нього спірну квартиру. При цьому на підтвердження свого права власності на квартиру, гр. [PERSON] надав приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Орлову О.А. свідоцтво про право власності на житло, видане ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» 20.11.2002 року згідно з розпорядженням № 5753 від 20.11.2002 р. зареєстроване БТІ м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі за № 21939 кн. 141; Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг Хабло К.О. 16.12.2019 року, номер запису про право власності 34761556, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1993305012104, відповідно до Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 19427097 від 20.12.2019 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловим О.А. 06 березня 2020 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А. посвідчив договір купівлі-продажу цієї ж квартири, а саме [PERSON] продала квартиру [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] є власницею квартири (відповідно до Реєстру). Вона не можу надати суду належні письмові докази вищезазначених фактів щодо переходу права власності, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Отже, вона не має змоги надати відповідні реєстраційні справи щодо проведення реєстраційних дій з квартирою [ADDRESS] , оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вони можуть бути надані у даному випадку лише за ухвалою суду про їх витребування. Враховуючи викладені обставини, які очевидно містять ознаки кримінального правопорушення, влітку 2020 року нею було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення із проханням внести відповідні відомості до Єдиного Реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування; визнати [PERSON] потерпілою. Станом на день подання цього позову їй не відома інформація щодо руху кримінальної справи. Враховуючи вищезазначене є усі підстави для визнання за Позивачем права власності у порядку спадкування за законом на вищезазначену квартиру та витребування зазначеної квартири від її останнього незаконного володільця на користь Позивача. Тому наявні підстави для скасування судом усіх попередніх записів про власників квартири [ADDRESS] , які отримали право власності на незаконних підставах: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, а саме, що вона є добросовісним набувачем спірного житлового приміщення по [ADDRESS] , оскільки правочин купівлі-продажу цього майна оформлювала законно на підставі нотаріально посвідченої угоди, яка чинна до теперішнього часу, при цьому на момент укладення угоди вона не мала будь-якої інформації щодо шахрайських дій третіх осіб, наявність інших власників квартири чи претендентів на цю квартиру (спадкоємців), оскільки повністю довіряла нотаріусу та агентству нерухомості, які завірили її в чистоті документів та законності угоди на державному рівні. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Тобто обов`язковою ознакою застосування правил ст. 388 ЦК України є порушення волі першого володільця майна - [PERSON] , яка на момент державної реєстрації спірної квартири за [PERSON] у 2019 році втратила свою дієздатність (померла), а тому відчуження майна ніяк не могло відбуватись поза її волею, що у свою чергу виключає право позивача застосовувати ст.388 ІІК України та витребувати майно від законного добросовісного володільця [PERSON] .. Крім цього, зазначила, що цивільне законодавство встановлює п`ять черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив. До другої черги спадкоємців за законом законодавець відносить рідних братів та сестер спадкодавця, його бабу та діда, як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, віднесені до спадкоємців, які мають право на спадкування у четверту чергу. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї, а також інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Онуки (правнуки), прабаба, прадід, племінники спадкодавця не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що придбала квартиру у [PERSON] за 5000 доларів США. Дізналася про неї від робітників, які їй допомагали по господарству. Потім продала її [PERSON] бо квартира не підійшла їй своїм розташуванням, дуже шумне місцезнаходження квартири. Продажем квартири займався її син - [PERSON] .. Покупця на цю квартиру він знайшов через сайт оголошень. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А. в судове засідання не з`явився. Надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. в судове засідання не з`явився. Надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заслухавши сторони у справі та їх представників, а також дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4\~ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.3 ЦК України\~визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2\~ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. В судовому засіданні судом встановлено, що [INFO] в пункті здійснення прикордонного контролю Республіки Польща "Корчова" померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина а саме: квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належала померлій на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» згідно з розпорядженням (наказом) від 20 листопада 2002 року № 5753. Загальна площа квартири складає 45,2 кв.м. 12 грудня 2018 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. із заявою про відкриття спадкової справи після померлої [PERSON] .. Спадкова справа була зареєстрована 22.01.2019 р., номер у Спадковому реєстрі 63643734. 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. [PERSON] була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на підставі наданих нею документів немає можливості встановити родинні відносини між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баглійського районного судому м. Дніпродзержинська від 21 лютого 2020 року у справі № 207/4011/19 (провадження № 2-о/207/7/20) встановлено юридичний факт родинних відносин між племінницею [PERSON] - [INFO] та її рідною тіткою - [PERSON] , а саме: встановлено юридичний факт, що [PERSON] є рідною тіткою по-батькові [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили 23 березня 2020 року. 05 травня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. на повторне звернення [PERSON] було винесено постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: даною постановою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна, а саме належність померлій [INFO] [PERSON] , [INFO] , квартири [ADDRESS] . Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої 06 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловим О.А. було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 331 за [PERSON] , яка зареєстрована власницею спірної квартири по теперішній час. Згідно копії свідоцтво про право власності на житло, видане ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання» 20.11.2002 року згідно з розпорядженням № 5753 від 20.11.2002 р. зареєстроване БТІ м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі за № 21939 кн. 141 квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2019 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг Хабло К.О. 16.12.2019 року, було зареєстровано Право власності на квартиру [ADDRESS] запис під номером 34761556, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1993305012104, відповідно до Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 19427097 від 20.12.2019 р. 02 березня 2020 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловим О.А. було засвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрований [ADDRESS] на підставі продав, а [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , придбала квартиру [ADDRESS] . 06 березня 2020 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А. посвідчив договір купівлі-продажу цієї ж квартири, а саме [PERSON] продала квартиру [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] є власницею квартири. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що його мати - [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] у [PERSON] за 5000 доларів США. Потім мати продала цю квартиру [PERSON] яку він знайшов через сайт оголошень. Відповідно до ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, це правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Він не створює жодних прав та обов`язків для його сторін. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача, з підстав передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею спадкодавця. Із даною правовою позицією погодився і Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року по справі № 61-4590св 18, в якій зазначено: «Аналіз правових статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і відповідно, право на захист цих прав». Як вже зазначалося 21 лютого 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення у справі № 207/4011/19 (провадження № 2-о/207/7/20), яким встановлено юридичний факт родинних відносин між племінницею [PERSON] - [INFO] та її рідною тіткою [PERSON] ; також встановлено юридичний факт, що [PERSON] є рідною тіткою по-батькові [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили 23 березня 2020 року. Згідно ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до ст.328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтями 387, 392 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованою суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. У пункті 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник мас право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи із правил ч. 1 ст. 6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду. Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Враховуючи вищезазначене є усі підстави для визнання за Позивачем права власності у порядку спадкування за законом на вищезазначену квартиру та витребування зазначеної квартири від її останнього незаконного володільця на користь Позивача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього ж Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Тому наявні підстави для скасування судом усіх попередніх записів про власників квартири [ADDRESS] , які отримали право власності на незаконних підставах: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215, 235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: - було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; - вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13, де вказано, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215,216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За вимогами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Згідно до п.п.21, 22, 23, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо манно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник мас право витребувати це манно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник мас право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві па момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право па витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним гіравочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що на день смерті, [INFO] [PERSON] , у праві власності якої на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 20 листопада 2002 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ДП «Придніпровське житлово-комунальне об`єднання», дане Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 20 листопада 2002 року № 5753 та було підтверджено ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» перебувала квартира [ADDRESS] , загальною площею 45, 2 кв. м, відомості стосовно переходу права власності від [PERSON] до інших власників на підприємстві відсутні, спадкоємців за законом окрім [PERSON] не має, тому суд вважає належним та допустимим доказом Свідоцтво про право власності на житло від 20.11.2002 року на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , яке було видано згідно з розпорядженням (наказом) від 20.11.2002 року №5753 саме їй, а не [PERSON] та технічний паспорт з Інвентарізаційної справи № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] , заявником якого 24.06.1999 року була [PERSON] . Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1362 грн. 00 коп..

Outcome: approved