Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

29 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, згідно якого все своє майно заповіла на користь позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становить земельна ділянка площею 0,9396 га, на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю [PERSON] . Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за заповітом, як єдиний спадкоємець, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може цього зробити у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,9396 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,3614 га, та площею 0,5783 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-6). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без її участі, позов підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.17). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.23). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] видане 15.10.1999 року (а.с.13). [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] видане 28.01.1962 року (а.с.15). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження позивача (а.с.9,10). За життя, спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядження своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 28.03.1992 року Оглядівською сільською радою, Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за № 23, згідно якого все своє майно заповіла дочці [PERSON] (а.с.12). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становить земельна ділянка площею 0,9396 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,3614 га, та площею 0,5783 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю [PERSON] , згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089864 виданого 16.03.2000 року Радехівською районною радою Львівської області, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 7564 (а.с.14). Згідно довідки №174, виданої 28.05.2021 року виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті разом з [PERSON] проживала [PERSON] - дочка, [INFO] . Заповіт від імені померлої посвідчувався (а.с.11). Державний нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки Державний акт, який належав [PERSON] (день смерті: [INFO] ), виданий після її смерті, а саме 16.03.2000 р. (а.с.22). З матеріалів спадкової справи №5/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON] , видно, що [PERSON] зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії АЕІ 379144 від 15.01.2002 року, зареєстровано в реєстрі за №34 (а.с.21,29-38). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved