Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.08.2019 [PERSON] отримав від неї грошові кошти у сумі 2300 євро, терміном на 4 місяці, що підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною [PERSON] та 11.10.2019 дала останньому кошти в сумі 1110 євро терміном на 1 місяць, що також підтверджується розпискою останнього. Відповідач зобов`язався повернути кошти в сумі 3410 євро. 07.04.2022 відповідачу надіслана вимога про повернення боргу в зазначеній сумі, проте він вимогу проігнорував, борг не повернув. Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки АТ КБ «Приватбанк» офіційний курс 1 євро НБУ станом на 18.04.2022 у гривневому еквіваленті становить 31,8235 грн. Відтак, зважаючи на те, що зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів відповідачем не виконано, просить стягнути з [PERSON] на її користь борг в розмірі 108518 грн., а також відшкодувати понесені нею судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. При цьому зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З повернутих до суду конвертів з рекомендованими повідомленнями вбачається, що адресат відсутній за вказаною адресою. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. При цьому, відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених у постановах від 18.09.2013 року, 02.07.2014 року та 13.12.2017 року: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей». Судом встановлено, що між сторонами, а саме позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися правовідносини в сфері боргових зобов`язань один відносно іншого внаслідок укладення договору позики. Так, 15.08.2019 [PERSON] , житель м. Заставна, Чернівецького району Чернівецької області, отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 2300 євро під 10%, які зобов`язався повернути у строк до 15.12.2019, що підтверджується борговою розпискою власноруч написаною [PERSON] та засвідченої його особистим підписом (а.с.5). 11.10.2019 [PERSON] написав [PERSON] нову боргову розписку, відповідно до якої остання надала йому кошти в сумі 1110 євро під 10% терміном на 1 місяць до 11.12.2019 (а.с.5). На думку суду, вказані розписки засвідчують факт отримання [PERSON] грошових коштів в борг і містять умови про їх повернення та по своїй суті є борговими документами, які засвідчують укладення договору позики. Відповідно до листа позивачки [PERSON] від 04.04.2022 (а.с. 6), остання звернулася до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення позичених грошових коштів в сумі 3410 євро відповідно до розписок від 15.08.2019 та 11.10.2019. Даний лист відправлений позивачкою відповідачу, про що свідчить фіскальний чек Укрпошти від 07.04.2022 (а.с.7). Однак, станом на час розгляду справи боргове зобов`язання у строк та в порядку, що встановлені законодавством та договором позики відповідачем не виконане. Вважаючи дії відповідача такими, що порушують його майнові права, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні норми законодавства. Згідно приписів ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правові відносини, які виникають на підставі укладення, виконання, припинення договорів позики, врегульовані приписами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 530, 610 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В свою чергу, частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність у позивача підстав для правового захисту. Водночас, матеріалами справи встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 3410 євро, що відповідно до інформаційної довідки АТ КБ «Приватбанк» за офіційного курсу 1 євро НБУ станом на 18.04.2022 у гривневому еквіваленті становить 108518 грн. (а.с.8). Згідно з п. п. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 108518 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що при зверненні до суду за даним позовом позивачка понесла витрати по сплаті судового збору в розмірі 1085 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №81 від 19.04.2022, на зазначену суму (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 1085 грн. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 10:00 год. 07.06.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 13.06.2025 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України з врахуванням вихідних днів), то датою ухвалення даного судового рішення є 13.06.2022. На підставі викладеного та

Outcome: approved