Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що їй на підставі Договору купівлі-продажу від 03.04.2021 року на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , помилково зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Останній на підставі ордеру була видана кімната [ADDRESS] . Однак, рішенням Одеської міської ради гуртожиток за вищевказаною адресою став жилим будинком. На підставі цього рішення був затверджений новий план нумерації квартир. На момент укладення Договору купівлі продажу від 03.04.2021 року, [PERSON] отримала Довідку № 8 від 18.03.2021 року, що за адресою: [ADDRESS] немає зареєстрованих осіб. Окрім цього, позивач отримала Довідку № 12 від 25.03.2021 року, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Центр надання адміністративних послуг у м. Одеса, помилково визнав місцем реєстрації відповідача [ADDRESS] . Позивач зверталась до відповідача, щоб остання самостійно знялась з реєстраційного обліку. Однак, ці вимоги було проігноровані. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вищезазначеною адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким зняти з реєстраційного обліку громадянку [PERSON] , [INFO] , паспорт Серії [NUMBER] виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11.07.2005 року, яка помилково зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати. Суд констатує, що в ході розгляду даної справи позивачем [PERSON] було надано до суду уточнену позовну заяву, в якій остання просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , паспорт Серії [NUMBER] виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11.07.2005 року такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловою квартирою за адресою [ADDRESS] . Суд констатує, що відповідачем [PERSON] було надано до суду відзив на позову заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову, відповідач вказує на те, що її батько, [PERSON] , отримав ордер № 17 від 12.03.1990 року на житлову площу кімнати № 56 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . З часу отримання ордеру та по теперішній час вона проживає на зазначеній житловій площі. На початку 2021 року до неї звернувся [PERSON] та повідомив, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована та проживає, а також просив знятись з реєстраційного обліку, у зв`язку з продажом цієї квартири. По-перше, позивачка на момент купівлі-продажу була проінформована, що склалась ситуація з подвійними номерами квартири [ADDRESS] , де вона зареєстрована відповідно до ордеру. По-друге, вона неодноразово зверталась до ТОВ «Комплекс» з проханням надати затверджений план зміни нумерації квартир, з якого би вбачалось, що номер квартири, яку вона займає змінено з «56» на «26». Їй було надано рішення міськради № 437 від 30.07.2003 року та Розпорядженням № 1323 від 09.10.2003 року. На підставі цих документів, вона звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг з проханням зареєструвати її місце проживання із квартири [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.11.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. У призначене\~судове засідання\~на 15.03.2022\~року відповідач\~ [PERSON] \~не з`явилася.\~Представник відповідача\~ [PERSON] \~клопотала про\~відкладення слухання\~справи з\~підстав воєнного\~стану в\~країні та\~неможливістю прибуття\~в судове\~засідання для\~розгляду справи. Судом було задоволено подане клопотання та відкладено слухання справи на 05.05.2022 року. У наступну дату слухання справи 05.05.2022 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] знову надала суду клопотання про відкладення слухання з тих підстав, що в країні введено воєнний стан та вона не має можливості прибути в судове засідання. Судом було задоволено подане клопотання та відкладено слухання справи на 16.06.2022 року. У судове засідання, призначене 16.06.2022 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] знову надала суду клопотання про відкладення слухання з тих підстав, що в країні введено воєнний стан та вона не має можливості прибути в судове засідання. Однак, суд зауважує, що відповідачем у заяві про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути цивільну справу № 523/14288/21 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявні заяви сторін по суті справи. Також відповідачем не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 16.06.2022 року. Окрім того, представник відповідача не позбавлена була можливості скористуватися своїм правом, передбаченим ст. 212 ЦПК України на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у разі неможливості бути присутньою на час розгляді в залі судових засідань. Однак, відповідного клопотання від сторони відповідача до суду не надходило. З огляду на вищевикладене, суд вважає процесуальну поведінку [PERSON] та її відповідача такою, що направлена на затягування розгляду справи. Відтак, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та для останньої були створені достатні умови для реалізації нею своїх процесуальних прав. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі Відповідно до п.п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявних в матеріалах справи копією Договору купівлі-продажу від 03.04.2021 року. Вищезазначену квартиру [PERSON] придбала у [PERSON] , яка належала йому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., 02.04.2018 року, за реєстровим № 430. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки № 8 від 18.03.2021 року виданою ТОВ «Комплекс». Також із вказаної довідки вбачається, що [PERSON] набув право власності на вказану вище житлову квартиру внаслідок приватизації. Відповідачці [PERSON] на підставі ордеру була надана кімната [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Ордера № 17 від 12.03.1990 року. [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована за адерсою [ADDRESS] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Довідки № 12 від 25.03.2021 року виданою ТОВ «Комплекс». Однак, рішенням Одеської міської ради виконавчого комітету № 437 від 30.07.2003 року, змінено статус домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] з гуртожитку на житловий будинок, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення. Згідно Розпорядження Одеської міської ради Суворовської районної адміністрації № 1322 від 09.10.2003 року, на підставі «Положення про районну адміністрацію виконавчого комітету Одеської міськради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.03.2003 року № 1040-ХХІV «Про затвердження структури виконавчого органу (виконавчого комітету) Одеської міської ради, загальної чисельності апарату Одеської міської ради, її виконавчого органу та витрат на їх утримання»: затвердити план нумерації квартир, розташованих у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього рішення був затверджений новий план нумерації квартир. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованою відповідач [PERSON] , [INFO] , що вбачається з відповіді на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області від 16.11.2021 року. Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт не проживання [PERSON] у належній [PERSON] житловій квартирі також підтверджується поясненнями відповідачки, надані нею у відзиві на позову заяву. Згідно приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Із пояснень відповідача, наданих у відзиві, також встановлено, що [PERSON] було надано рішення міської ради № 437 від 30.07.2003 року та Розпорядження № 1323 від 09.10.2003 року, на підставі яких відповідачка звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг з проханням перереєструвати місце її проживання з квартири [ADDRESS] . Однак, відповідачу було відмолено у зв`язку з тим, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, зміна статусу гуртожитку на житловий будинок, та зміна нумерації квартир у ньому, не визначено підставами для зміни реєстрації проживання фізичної особи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] було доведено факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] порушує права [PERSON] , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, достовірними, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача такою, що втратила право на користування вказаним вище житлом. На підставі наведеного,

Outcome: approved