Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

28 квітня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва Книгиницький І.І. (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міськогонотаріального округу Синиця Т.В., про встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. 24 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява в уточненій редакції. Позов обґрунтований тими обставинами, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала одна у кв. [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, оформленим та посвідченим у квітні 2016 року, за яким вона на випадок її смерті заповіла йому все належне їй майно. Проте, при усвідомленні позивача про наявність заповіту, який зберігався у [PERSON] після її смерті, він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через заволодіння заповітом разом з іншими документами членами її родини, її дітьми [PERSON] та [PERSON] . Тому позивач вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просив суд визнати поважними причини пропуску ним, як спадкоємцем за заповітом, строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини - один місяць з моменту отримання відповідного рішення суду за його позовом, яке набере законної сили. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відкрито у справі загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання 12 серпня 2021 року. 2 серпня 2021 року до суду надійшла заява від адвоката Яценка В.В., який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON] про вступ у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог. 3 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Київської міської ради Солдатченко Л.М., в яокму просили суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності їх представника. 12 серпня 2021 до суду прибув позивач [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року заяву [PERSON] та [PERSON] , подану їх представником Яценком В.В. , задоволено, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] на стороні відповідача. У зв`язку з тим, що до участі у справі залучено третіх осіб, судом було оголошено перерву та зобов`язано [PERSON] у триденний строк направити третім особам копію позовної заяви з додатками, надати суду відповідні докази, та надано право третім особам подати пояснення щодо позову та щодо відзиву із зазначенням своїх міркувань і аргументів на підтримку або заперечення проти позову. 25 серпня 2021 року до суду надішли пояснення третіх осіб щодо позову, в яких вони вказували на те, що позивач про наявність заповіту померлої [PERSON] , [PERSON] був добре обізнаний, оскільки як він зазначав у позовній заяві про існування вже оформленого заповіту [PERSON] повідомляла позивача, його дружину та близьку її сусідку [PERSON] . Крім того, подання заяви про прийняття спадщини не потребує долучення до неї якихось документів, а саме: свідоцтва про смерть чи заповіту, причини на які посилається позивач не є поважними, просили у задоволенні позову відмовити. 20 вересня 2021 року в судове засідання прибув представник позивача [PERSON] заявив клопотання про витребування спадкової справи. Судом було задоволено клопотання та оголошено перерву у зв`язку з витребування доказів до 2 листопада 2021 року. 2 листопада 2021 року в судове засідання прибули позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] та представник [PERSON] , [PERSON] - Яценко В.В. , оскільки витребувані матеріали були відсутні, судом оголошено перерву. 2 листопада 2021 року до суду відприватного нотаріуса Київського міськогонотаріального округу Синиці Тетяни Василівни надійшли витребувані судом матеріали. 6 грудня 2021 року судом було задоволено клопотання позивача про виклик свідка [PERSON] та відмовлено у задоволені клопотання Яценка В.В. , що діє від імені [PERSON] , [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, [PERSON] , [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, та оголошено перерву до 26 січня 2022 року. 26 січня 2022 року в судове засідання прибув позивач [PERSON] , інші учасники справі в судове засідання не прибули, від Яценка В.В. , що діє від імені [PERSON] , [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Протокольною ухвалою суду від 26 січня 2022 року підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті на 23 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги провили їх задовольнити. [PERSON] , [PERSON] та їх представник Яценка В.В. просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Київської міської ради та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Оскільки в судове засіданні не прибула свідок [PERSON] судом було оголошено перерву до 28 березня 2022 року. 28 березня 2022 року справу було знято з розгляд, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, крім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Наступною датою судового засідання визначено 9 червня 2022 року. 9 червня 2022 року в судове засідання прибув представник позивача [PERSON] та представник [PERSON] , [PERSON] - Яценко В.В. , та свідок [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала одна у кв. [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, оформленим та посвідченим 2 квітня 2016 року, за яким вона на випадок її смерті заповіла все належне їй майно [PERSON] . Згідно з матеріалами спадкової справи № 19/2018 після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом у встановленому законом порядку та у визначений законом шестимісячний строк звернулися її діти [PERSON] та [PERSON] , та оспорили дійсність указаного позивачем заповіту, звернувшись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Як зазначено позивачем у позові позивач був обізнаний в усній формі про існування заповіту [PERSON] після його оформлення у 2016 році, і після смерті спадкодавця. Наміру її вільного волевиявлення на укладення заповіту на користь позивача передували багаторічні дружні сусідські відносини позивача та його дружини з [PERSON] , надання їй всебічної допомоги з різних питань та спілкування. Перед оформленням заповіту [PERSON] спеціально просила дружину позивача надати їй довідку його ідентифікаційного коду мотивуючи це тим, щоб у випадку її смерті нотаріус не помилився в особі спадкоємця за однаковим прізвищем через відсутність у нього реєстрації місця проживання у м. Києві. Про існування вже оформленого заповіту нотаріусом Козенюк О.О. також усно повідомляла позивача, його дружину, а також близьку їй сусідку [PERSON] . Після смерті [PERSON] про наявність заповіту на його ім`я йому повідомили сусідка [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у спадкодавця [PERSON] з дітьми склалися неприязні відносини, вона не бажала щоб квартиру, де вона проживала після її смерті успадкували її діти, [PERSON] повідомляла їй, що напише заповіт на [PERSON] , який проживав у квартирі [PERSON] , на підставі договору оренди. Після смерті [PERSON] у березні 2018 року, приблизно через три тижні вона повідомила [PERSON] про її смерть та про необхдінсть звернутися йому до нотаріуса, оскільки на нього складений заповіт. Як зазначено у позові, позивач усно звертався (а.с. 17) після смерті [PERSON] до нотаріуса з намаганням отримати інформації щодо наявності заповіту, які, як зазначав, не призвели до результату, оскільки у позивача були відсутні документи, зокрема свідоцтво про смерть [PERSON] , заповіт та відомості щодо дати його оформлення і реєстрації. Через це, як позивач вважав, він був позбавлений можливості звернутися до відповідного нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини. Також позивачем зазначено у позові, що про знаходження оригіналу заповіту спадкодавця [PERSON] у її дітей [PERSON] та [PERSON] позивачу стало відомо у травні 2020 року з отриманої ним копії позовної заяви до позивача про визнання заповіту недійсним. Дарницьким районним судом. Києва 25 червня 2018 року (суддя Колесник О.М.) було відкрито провадження у справі № 753/11812/18 за позовною заявою вказаних позивачів. До позову була додана копія заповіту від 2 квітня 2016 року, за яким заповідачка [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] та все майно на випадок смерті заповіла позивачу та зареєструвала у спадковому реєстрі за № 2-56 від 2 квітня 2016 року. 5 червня 2020 року позивач надіслав заяву по прийняття спадщини державному нотаріусу Остролуцькій О.М., яка посвідчувала заповіт з посиланням на отримання у суду його копії з витягу з спадкового реєстру. З отриманої відповіді від 19 червня 2020 року йому стало відомо про знаходження спадкової справи у приватного нотаріуса Синиці Т.В., якій заява була скерована для подальшого виконання. 13 липня 2020 року позивачем була отримана відповідь від приватного нотаріуса Синиці Т.В. з роз`ясненням щодо необхідності рішення суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, який був пропущений спадкоємцем. Через звернення позивача до Дарницького районного суду м. Києва у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України з позовом до відповідача, Дарницької районної ради, про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини через його пропуск позивачем з вищевказаних причин було відкрите провадження за позовом. Проте на стадії розгляду справи по суті виявилося, що належним відповідачем, як вважає позивач, за його позовом є Київська міська рада, тому попередній його позов був залишений без розгляду. Як вважає позивач, він звертається з цим позовом до належного відповідача, яким, на його думку, є Київська міська рада. На час вирішення справи у провадженні Дарницького районного суду знаходиться справа № 753/11812/18 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання заповітів недійсними, розгляд якої зупинено на час проведення експертизи. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. До поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів при вирішенні питання про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не відносяться: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Такий правовий висновок викладений у постанова Верховного Суду: від 6 лютого 2018 року у справі 180/1163/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 286/27/18, від 7 лютого 2020 року у справі № 431/1160/18-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Досліджені у сукупності докази та обставини, зазначені позивачем у позові свідчать про те, що позивач знав про наявність заповіту на його ім`я, як до, так і після смерті спадкодавця та про наявність спадкового майна, яке спадкодавець при житті заповів на його ім`я, проте не скористався правом на прийняття спадщини, не подав та не надіслав поштою заяву про прийняття спадщини у передбаченому статтею 1269 ЦК України порядку. Саме подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Виходячи з обставин, на які посилається позивач та досліджених доказів, суд не вбачає підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не послався і судом не встановлено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення указаних дій. Отже пропуск позивачем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у позивача порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Посилання позивача на відсутність у нього свідоцтва про смерть та інших документів щодо спадкового майна, не є поважними причинами, що унеможливили вчинення дій на прийняття спадщини у встановлений законом строк, подати відповідну заяву. Відсутність такого свідоцтва не є поважною причиною пропуску строк на прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою для звернення з відповідною заявою до нотаріуса, на якого покладено обов`язок з`ясування відомостей стосовно факту смерті спадкодавця. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 310/2327/18. Посилання позивача щодо неповідомлення його нотаріусом про наявність заповіту, у цих, конкретних обставинах, коли позивач знав про наявність заповіту спадкодавця, вчиненого на його ім`я, не могло вплинути на волевиявлення позивача на вчинення ним дій про прийняттю спадщини, зокрема для звернення до нотаріуса з відповідною заявою, яку він направив нотаріусу після двох років з часу відкриття спадщини. Ці посилання позивача при конкретних індивідуальних обставинах у цій справі, не можна віднести до поважних причин, які були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини, для звернення його з письмовою заявою до нотаріуса. Як свідчать викладені позивачем та встановлені судом обставини, таку заяву про прийняття спадщини позивач не позбавлений був можливості направити у строк, передбачений законом. До такого висновку суд дійшов з урахуванням посилання позивача у позові про його обізнаність щодо заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, про його можливість усного звернення до нотаріуса з питань оформлення спадщини, які у сукупності свідчать про відсутність у позивача причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій по прийняттю спадщини, для звернення його з відповідною письмовою заявою до нотаріуса. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , позивач надіслав заяву по прийняття спадщини державному нотаріусу Остролуцькій О.М. лише 5 червня 2020 року, пропустивши при цьому строк більше двох років, а з указаним позовом він звернувся до суду лише 28 квітня 2021 року, не зазначаючи при цьому об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення таких дій через тривалий час після відкриття спадщини. При зазначених конкретних обставинах у цій справі, нерелевантною є практика Верховного Суду, на яку посилається позивач у позові, зокрема висновки, виловлені у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року (провадження № 6-496цс17), у якій були скасовані судові рішення і справу направлено на новий розгляд з тих підстав, що судом не були досліджені обставини щодо дій нотаріуса, зокрема щодо вчинення дій про повідомлення спадкоємця про наявність заповіту, оскільки у цій справі були встановлені інші фактичні обставини про те, що [PERSON] знав про наявність заповіту, та протягом тривалого часу без поважних причин не вчиняв дій щодо прийняття спадщини, не подавав заяву до нотаріуса протягом більше двох років без поважних на те причин. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), на яку послався позивач, були встановлені обставини про те, що спадкоємець не знав про наявність заповіту, та пропустив незначний, триденний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, тому судом зазначені причини пропуску строку були визнані поважними, тобто інші, відмінні від обставин у цій справі. У цій справі сам позивач [PERSON] зазначає у позові про його обізнаність про наявність заповіту, та про неправильне сприйняття ним законних вимог щодо можливості звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за відсутності свідоцтва про смерть спадкодавця та інших документів щодо спадщини й заповіту, про який йому було відомо, та який містився у спадковій справі після смерті спадкодавця [PERSON] , заведеної за заявами спадкоємців першої черги за законом, тому такі зазначені позивачем причини відповідно до усталеної судової практики не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Отже зазначена позивачем у позові практика Верховного Суду є нерелевантною у цій справі, та не може бути врахована судом у порядку ст. 263 ЦПК України при вирішенні цього позову. Разом із тим, суд не може погодитися з доводами позивача, що належним відповідачем у цій справі є Київська міська рада, та надає належну правову оцінку і цим, зазначеним позивачем у позові та встановленим судом обставинам. Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлених у справі обставин, діти спадкодавця, який склав указаний заповіт, спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами у встановлений законом шестимісячний строк про прийняття спадщини по закону після смерті [PERSON] та була заведена спадкова справа. Дізнавшись про наявність заповіту спадкодавця, указані спадкоємці першої черги за законом звернулися до суду з позовом про оскарження заповіту та визнання його недійсним. Отже, належними відповідачами у цій справі є спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] на майно померлого, які вчинили у встановленому законом порядку дії щодо прийняття спадщини, подали заяви про прийняття спадщини і не відмовились від спадщини у передбачений законом строк, а не Київська міська рада, до якої може переходити спадкове майно у тому разі, коли спадщина не прийнята та може бути визнана відумерлою. При цьому, з урахуванням вимог статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд також враховує і інші висновки про застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду при неправильному визначенні позивачем суб`єктного складу учасників справи. У постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 394/8/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, відповідачем було визначено міську раду при наявності спадкоємців, які вступили у спадщину. Верховний Суд скасував ухвалені у справі судові рішення у відмовив у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, заявленого до неналежного відповідача. Аналогічних висновків про те, що міська рада не є належним відповідачем у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, Верховним Судом викладено у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 759/3515/19. При цьому Верховний Суд відмовив у задоволенні позову до неналежного відповідача міської ради, визнавши належними відповідачами спадкоємців, які вчинили дії по прийняттю спадщини. При цьому Верховний Суд виходив із того, що територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, зокрема Київська міська рада не є належним відповідачем, яка могла бути відповідачем у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення спадкоємців від права на спадкування, а також відмови від її прийняття. Відповідно до чинного законодавства позивачу належить право визначати підстави позову, зазначати відповідачів у справі. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] , він зазначив, що він подав цей позов до належного відповідача Київської міської ради. Проте зі змісту його позовної заяви вбачається, що йому відомі обставини про відкриття спадщини за заявами спадкоємців першої черги за законом (дітей спадкодавця) після смерті [PERSON] , які вчинили дії для прийняття спадщини і не відмовилися від неї у встановленому законом порядку. Крім того, вони оскаржили заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] на ім`я позивача [PERSON] і претендують на спірне спадкове майно. Отже, належними відповідачами у справі за позовом [PERSON] є спадкоємці першої черги за законом, які вчинили дії про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а не Київська міська рада, яку зазначив позивач. З урахуванням зазначених позивачем обставин, усталеної судової практики, принципів диспозитивності у цивільному процесі, зокрема і відсутності клопотань позивача про залучення до участі у справі належних відповідачами спадкоємців, які вчинили дії по прийняттю спадщини, а також оскаржили в судовому порядку указаний спірний заповіт, також не може бути визнаний обгрунтованим і таким що підлягає до задоволення позов [PERSON] , заявлений до неналежного відповідача, до Київської міської ради, з наведених вище мотивів. Судом установлено, що позивач знав про смерть спадкодавця, а також знав про наявність заповіту на його ім`я, про що ним прямо зазначено у його позові (абзац 4, 5 а.с. 17) про те що позивач був обізнаний в усній формі про наявність заповіту, Крім того, позивач зазначив, що він знав про те, що спадкодавець просила у його дружини його документи для складання заповіту, тобто про наявність заповіту ще при житті спадкодавця, а також після його смерті, про що йому повідомила [PERSON] . Ці обставини також підтверджуються показаннями свідка в судовому засіданні [PERSON] . Позивач, знаючи про необхідність подання заяви про прийняття спадщини у відповідний строк, не довів наявність у нього об`єктивних (незалежних від його волі) причин пропуску цього строку. При цьому, незалежно від того, чи повідомив його нотаріус про наявність заповіту, до якого він звертався усно, позивач також не був позбавлений можливості подати чи направити до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, суд, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, в судовому засіданні 9 червня 2022 року представником третіх осіб Яценком В.В. було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Однак враховуючи ту обставину, що правом подати заяву про застосування строку позовної наділений відповідач, а не треті особи, суд до уваги вказану заяву не бере. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed