Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Бобринецька міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . Приблизно з квітня 2013 року здала належну їй квартиру подружжю, яке проживало в цивільному шлюбі - [PERSON] , [PERSON] , а також матері [PERSON] [PERSON] . На прохання відповідачів зареєструвала їх в квартирі, оскільки останнім для працевлаштування необхідна була реєстрація місця проживання. Приблизно в травні 2016 року по приїзду до м. Бобринець звернула увагу, що в належній їй квартирі нікого з мешканців не було, на ключ квартира зачиненою не була і особистих речей відповідачів не було. При розмові з сусідами стало відомо, що за неділю до її приїзду відповідачі вивезли свої речі з квартири та після цього не повертались. Куди саме виїхали відповідачі та де вони можуть перебувати їй невідомо. Коли їм телефонувала їхні номери були неактивні. Після виїзду ніхто з відповідачів їй не телефонував. Ні в м. Бобринець, ні в межах інших населених пунктів відповідачів не зустрічала. Відповідачі втратили право на користування житлом, так як не проживають за місцем реєстрації без поважних причин близько п`яти років, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, не беруть участі в побуті. Зазначила, що реєстрація відповідачів у квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, а також перешкоджає їй продати нерухомість. Посилаючись на вказані обставини просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ухвалою також задоволено заяву позивача про виклик свідків (а.с.33-34). Ухвалою суду від 23.05.2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, якою витребувано з Центру надання адміністративних послуг Бобринецької міської ради дані про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с.88-89). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини наведені в позовній заяві і пояснила, що приблизно в 2013 році здала відповідачам в найм належну їй квартиру без письмового оформлення договору, яких вона в ній прописала на їх прохання, однак в 2016 році відповідачі без попередження виїхали з квартири та з вказаного часу в квартирі не проживають. Їх місце проживання на даний час їй не відоме та засобів зв`язку з ними не має. Відповідачі в судові засідання, призначені на 25.03.2022 року, 17.06.2022 року повторно не з`явились, про місце, день і час розгляду справи повідомлялись засобами поштового зв`язку за адресою їх місця реєстрації: [ADDRESS] , до суду повернулися поштові конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49, 50, 51, 107-108, 109-110, 111-112). Крім того, відповідачі викликались в судові засідання призначені на 25.03.2022 року, 23.05.2022 року, 17.06.2022 року додатково через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.42, 43, 44, 53, 54, 55, 99, 100, 101). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідачі не скористались та не повідомили суд про причини неявки в судові засідання. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України). Враховуючи, що будь яких повідомлень про зміну адреси відповідачі суду не подавали, а відтак у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважаються повідомленими належним чином про місце, день і час розгляду справи. Представник третьої особи Бобринецької міської ради в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269309335 від 06.08.2021 року, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з довідкою Бобринецької міської ради від 31.05.2022 року №03-42/428/05, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.106). Відповідно до акту про фактичне не проживання осіб за місцем реєстрації від 06.02.2022 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживають за місцем реєстрації з травня 2016 року та куди вони вибули невідомо. Після їх вибуття жодного разу ніхто не повертався, всі належні їм речі та цінності забрали із собою та в помешканні нічого не залишили. Випадкових зустрічей в м.Бобринець з цими особами не було, в зв`язку з чим є достати підстави вважати, що ці особи вибули за межі населеного пункту (а.с.13). Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка має спільний двір з квартирою позивача, що має адресу: [ADDRESS] . Квартира позивача знаходиться в будинку, який складається з двох квартир. Йому особисто відомо, що відповідачі: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , прізвища та по батькові яких не пам`ятає, проживали в квартирі по [ADDRESS] , яку винаймали у позивача приблизно з 2013 року протягом приблизно півтора року. [PERSON] із [PERSON] розійшлись та приблизно з 2013 року [PERSON] виїхав на західну Україну та більше у вказану квартиру не повернувся. [PERSON] і [PERSON] приблизно в кінці 2015 чи 2016 року виїхали з квартири на заробітки після чого більше в квартирі не з`являлись. Вказані фактичні дані йому відомі особисто так як він проживає в квартирі будинку, що має спільний двір з квартирою позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача так як проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка має спільний двір з квартирою позивача, що має адресу: [ADDRESS] . Квартира позивача знаходиться в будинку, який складається з двох квартир. Їй особисто відомо, що відповідачі: [PERSON] , а також [PERSON] і [PERSON] , прізвища та по батькові яких не пам`ятає, проживали в квартирі по [ADDRESS] , яку винаймали у позивача приблизно з 2013 року. З 2016 року відповідачі [PERSON] , а також [PERSON] і [PERSON] виїхали та за вказаною адресою не проживають. Вказані фактичні дані їй відомі достеменно. Свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, так як з 2018 року проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка розташована в одному будинку з квартирою позивача, що має адресу: [ADDRESS] . Квартира позивача знаходиться в будинку, який складається з двох квартир. Відповідачів не знає, так як з 2018 року вони жодного разу в квартирі не з`являлись, а з літа 2021 року в квартирі позивача проживає бабуся [PERSON] , прізвища та по-батькові якої не знає. Таким чином, з пояснень свідків судом достовірно встановлено, що відповідачі за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] , не проживають понад один рік. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ч.2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Оскільки власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є позивач, відповідачі не належать до членів сім`ї позивача, не є наймачами будинку та за адресою місця своєї реєстрації не поживають понад шість місяців, та не набули самостійного права на користування вищевказаною квартирою з інших правових підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 330 грн. 80 коп. з кожного. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved