Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за свій рахунок здійснити встановлення [PERSON] в квартирі [ADDRESS] індивідуального газового лічильника для приготування їжі та стягнути судові витрати в сумі 3000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] 18.02.2021 року звернулась до відповідача із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу. Листом від 09.03.2021 року відповідач повідомив, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2017 року спожитий природний газ обліковується за показами загальнобудинкового вузла обліку. Та зазначив, що облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства. Враховуючи викладене підстав для встановлення індивідуального лічильника газу у АТ «Житомиргаз» немає. Позивач вважає вказану відмову незаконною, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 27.08.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнає, просив відмовити в їх задоволенні та зазначив, що комерційний облік природного газу споживачам категорії населення за адресою: [ADDRESS] забезпечено шляхом встановлення за рахунок відповідача будинкового вузла обліку природного газу 01.03.2017. Облік природного газу ведеться відповідно до встановленого будинкового вузла обліку, оскільки редакція Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" від 09.04.2015 року вимагала забезпечення комерційного обліку за об`єктами побутових споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі саме до 01.01.2018 року. Здійснивши за власний рахунок забезпечення комерційного обліку шляхом встановлення будинкового вузла обліку природного газу АТ "Житомиргаз" вже виконало свій обов`язок визначений ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Представник відповідача також зазначив, що відсутня відмова або заперечення позивача щодо встановлення будинкового ВОГ за адресою: [ADDRESS] оформлені належним чином, тому просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 25-40). 22.10.2022 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив де зазначено, що чинним законодавством не передбачено, що у разі існуючого загально будинкового вузла обліку природного газу, індивідуальний споживач не має права вимагати встановлення індивідуального лічильника. Представник наполягає, що встановлення позивачу індивідуального газового лічильника буде забезпечувати оплату останнім саме того об`єму газу, яким ним спожито (а. с. 89-90). Ухвалою суду від 22.10.2021 року задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільних систем «Житомиргаз» про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі № 296/6660/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про забезпечення індивідуальним газовим лічильником до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду судового рішення по справі № 212/5836/17 у подібних правовідносинах. Ухвалою суду від 20.12.2021 року відновлено провадження у справі та призначено її до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Зазначила, що вимога позивача є передчасною, оскільки внесено зміни в ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 року № 3533-VI відповідно до яких строк забезпечення комерційного обліку природного газу населенню, які використовують природний газ тільки для приготування їжі шляхом встановлення індивідуальних газових лічильників продовжений до 01.01.2023, тому встановлення індивідуального газового лічильника за рахунок АТ «Житомиргаз» в квартирі [ADDRESS] громадянці [PERSON] відбудеться строком до 01 січня 2023 року. Також, представник відповідача заперечила щодо стягнення судових витрат в сумі 3000,00 грн., оскільки у вказана сума є завищеною. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані сторонами докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2014 року. Зареєстрованого в реєстрі за № 12361 та копією договору купівлі-продажу частки квартири від 26.10.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 3586 (а.с. 9,11). На позивача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок в АТ «Житомиргаз» за № [NUMBER] , що вбачається з копії повідомлення про сплату рахунків за газ ( а.с. 14). [PERSON] 18.02.2021 року звернулась до відповідача із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу. Листом від 09.03.2021 року відповідач повідомив, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2017 року спожитий природний газ обліковується за показами загальнобудинкового вузла обліку. Також зазначено, що забезпечення комерційного обліку природного газу шляхом встановлення загальнобудинкових лічильників газу до 19.01.2018 не суперечить вимогам Закону. Разом з цим зазначено, що за адресами, де встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону, що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства. Враховуючи викладене підстав для встановлення індивідуального лічильника газу у АТ «Житомиргаз» немає (а.с. 6). Частиною першої статті 5 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Згідно ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, суб`єктами цього Закону є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (в редакції станом на день звернення [PERSON] із заявою про встановлення індивідуального газового лічильника) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Частиною першою ст. 3 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Стаття 6 Закону N 3533-VIвизначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у справі N 214/2435/17 (провадження N 14-347цс18). Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження зі споживачем (зборами співвласників багатоквартирного будинку) та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушує права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу окремо кожним споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Посилання відповідача на те, що постановою НКРЕКП від 31.03.2016 року N 546 було затверджено розрахунок доцільності встановлення загально будинкових ВОГ згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ "Житомиргаз" на 2016-2025 роки, такими, що не звільняє його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. Суд зазначає, що положення статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" має вищу юридичну силу ніж постанова НКРЕКП, а тому зобов`язує відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, згідно закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що позовні вимоги є передчасними, оскільки строк встановлення індивідуальних газових лічильників продовжений до 01 січня 2023 року виходячи з наступного. Згідно статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Законом № 1338-IX від 05.03.2021 року внесено зміни до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" та в абзаці четвертому пункту 1 частини першої статті 2 цифри і слова "1 січня 2021 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2023 року". Закон набрав чинності 28.03.2021 року. Таким чином, оскільки вказані положення Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" набрали чинності після того, як між сторонами виникли спірні правовідносини, не можна вважати вимоги позивача заявленими передчасно. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат слід зазначити наступне. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення Закону України "Про захист прав споживачів", а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Також, у позовній заяві представник просив стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу [PERSON] адвокатом Соломонюком С.А., а також акта наданих послуг від 26.07.2021 року, розмір вартості послуг становить 3000,00 грн (первинна консультація, складання заяви про встановлення лічильника, складання позовної заяви, за необхідності складання відповіді на відзив (а.с. 17). У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтовував це тим, що у розрахунок адвокатом включено роботи (послуги), які можливо не будуть виконані адвокатом взагалі, а тому не підлягатимуть оплаті клієнта. А тому, позивачем не доведено належним чином розмір витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що адвокатом Соломонюком А.С. подано позовну заяву по справі, відповідь на відзив, письмове клопотання про поновлення провадження у справі, адвокат брав участь у судових засіданнях. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим розмір наведених витрат на правову допомогу та стягує їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved