Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якій посилається на те, що 15.12.2020 року між сторонами було укладено шлюб. До укладення шлюбу, у сторін народилось троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. На переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Шлюбні стосунки сторони не підтримують, не мають спільного сімейного бюджету та господарства. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Окрім того вказує, що між сторонами не досягнуто згоди про сплату аліментів на утримання дитини, а тому просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі на утримання дітей у розмірі - 2100 гривень. Представник відповідача надіслав до суду відзив у якому вказує, що тези, викладені позивачем є\~ сумнівними, суперечливими та неповними, а всі аргументи є сумнівними з точки зору матеріального цивільного та сімейного права, позиція позивача помилкова. Позивач та її представник у судовому засіданні дала пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримала\~ в повному обсязі. Позивач також пояснила, що в період часу перебування її позову у суді до відповідача сама намагалася примиритися, проте відповідач на неї почав виражатися нецензурною лайкою та підняв руку, наніс синці та гематому, тому будь-які примирення вже не можуть бути, крім того ці агресії чоловіка бачать діти, що дуже погано відображається на їх психиці. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 15.12.2020 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №\~ 1445. Встановлено також, що у період шлюбу у сторін у сторін народилось троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно копій свідоцтв про народження серії\~ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Із довідки № 356965 від 17.01.2022 року, виданої відділом з питань оформлення дозвільних документів Чернівецької міської ради, місце проживання\~ позивача, разом із неповнолітніми дітьми, зареєстровано по [ADDRESS] Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини\~ подружжя,\~ дійсні\~ причини\~ позову\~ про розірвання шлюбу,\~ бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу,\~ якщо\~ буде\~ встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу\~ суперечило б інтересам одного з них,\~ інтересам\~ їхніх\~ дітей,\~ що\~ мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог\~ ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів на підтвердження матеріального та майнового становища відповідача. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01.01.2022 року, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років складає 2100 гривень. Саме такий розмір аліментів позивач просить стягнути з відповідача на кожну дитину. Разом із тим, згідно ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, інші обставини, що мають істотне значення, матеріальний стан відповідача, те, що його дохід не є достатнім для забезпечення можливості сплати аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2000 гривень щомісячно на кожного, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним для забезпечення її розвитку, не буде порушувати їх прав та прав обох батьків.

Outcome: partial