Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

25 червня 2018 року позивач [PERSON] , звернувшись до Богуславського районного суду Київської області з даним позовом, просив визнати недійсним Інвестиційний договір на будівництво об`єкта нерухомості від 08.08.2013 року, а саме кафе-бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] ; стягнути із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] збитки у подвійному розмірі внесеної суми, що становить 5 431 000 (п`ять мільйонів чотириста тридцять тисяч) гривень 80 коп., моральну шкоду, що була завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину, в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Інвестиційний договір на будівництво об`єкта нерухомості, а саме кафе - бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] (далі - «Комплекс»). Відповідно до умов укладеного договору, відповідач, як землекористувач і замовник будівництва Комплексу, була зобов`язана: - забезпечити виконання обов`язків землекористувача земельної ділянки, на якій будується Комплекс; - забезпечити замовлення й експертизу проектної документації на будівництво Комплексу; - отримати позитивний комплексний висновок державної експертизи щодо будівництва Комплексу; - погодити проектну документацію на Комплекс з державними і комунальними службами й органами; - забезпечити технічний нагляд за будівництвом відповідно до затвердженої проектної документації і державних будівельних норм; - повідомляти позивача про всі обставини, які впливають на терміни виконання зобов`язання, істотно ускладнюють або унеможливлюють їх виконання; - забезпечувати укладення договорів з виконавцями на проведення вимірювань потужностей гамма - випромінювань з їх початком і закінченням у терміни, які забезпечують введення Комплексу в експлуатацію у встановлений термін; - забезпечити укладення договору на виконання будівельних робіт з узгодженим із Позивачем генеральним підрядником і підрядниками на виконання окремих видів робіт; - після закінчення будівництва забезпечити здачу Комплексу державної технічної комісії з приймання Комплексу в експлуатацію; - після приймання Комплексу в експлуатацію сприяти позивачеві в оформленні права загальної пайової власності позивача на Комплекс і/або співінвесторів на відповідні частки Комплексу . Оформлення Права загальної пайової власності на відповідну частку в Комплексі здійснюється за рахунок відповідної Сторони, співінвестора. Відповідно до п. 2.4.1 Договору, за умови виконання позивачем узятих за цим Договором зобов`язань сторони по Договору, сторони отримують у загальну пайову власність частки у Комплексі (виходячи з вартості 1 кв.м.) у таких співвідношеннях: - позивач ( [PERSON] ) отримує частку в розмірі 50% у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 315,75 кв.м. у першому блоці Комплексу і 120 кв.м. у другому блоці Комплексу; - відповідач ( [PERSON] ) отримує частку в розмірі 50% у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 315,75 кв.м. у першому блоці Комплексу і 120 кв.м. у другому блоці Комплексу. 25 серпня 2016 року відповідно до п.3.1.10 Договору, після приймання Комплексу в експлуатацію право загальної пайової власності на відповідні частки в Комплексі (50/50) було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до умов Договору, позивач здійснював фінансування будівництва Комплексу та свої обов`язки виконав повністю, передавши відповідачеві за період з 2013-2016 років грошових коштів на суму в розмірі 261673 (двісті шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят три) долари США, що підтверджується відповідними розписками відповідача від 05.08.2013 та від 30.05.2017, а також банківським документами про переказ коштів. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] у будівництво Комплексу фінансові кошти не вкладала, при цьому, грубо порушила свої зобов`язання, передбачені Договором, а саме, не погодила із ним (позивачем) проектної документації, не надала своєчасної інформації стосовно ведення будівельних робіт, тощо, та всупереч п.2.4.1, п.7.1 Договору, з метою незаконного отримання права на 50% у загальній пайовій власності на Комплекс, підробила підпис позивача у Додатку від 25.06.2016 до Договору, відповідно до якого сторони за цим Договором претензій одна до одної не мають, і відповідно до чого відповідачем були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про рівні права власності кожної із сторін на цей Комплекс. Посилаючись на положення ст.ст. 230 ЦК України, позивач [PERSON] просив задовольнити позов. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, цивільну справу було розподілено судді Богуславського районного суду Київської області Тітову М.Б. (том 1 а.с. 104). Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 05 липня 2018 року, було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання інвестиційного договору недійсним та витребування коштів. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 30 липня 2018 року (том 1 а.с. 134). 30 липня 2018 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та стягнути з позивача на її користь судові витрати за наявності підстав, передбачених ст.ст. 137, 141, 142 ЦПК України з посиланням на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження фактів того, що вона (відповідачка) грубо порушила свої зобов`язання, передбачені Інвестиційним договором від 08.08.2013 року, а саме: не вкладала будь-які фінансові кошти в будівництво комплексу; не погоджувала з позивачем проектної документації; не надавала своєчасної інформації стосовно ведення будівельних робіт, порушила завершення будівництва - 2015 рік. Зазначає, що даний позов не підлягає задоволенню з підстав, на які вказав позивач, оскільки відповідач - забудовник відповідно до інвестиційного договору від 08.08.2013 року відповідно розділу 3 «обов`язки сторін» виконала беззаперечно і добросовісно свої обов`язки, перелічені в п. 3.1 договору, кінцевим результатом чого стало закінчення будівництва, прийняття комплексу в експлуатацію та оформлення права приватної власності на 1/2 частки комплексу на позивача - Інвестора [PERSON] за його згоди та за відповідною заявою від 25.08.2016 року. На даний час позивач намагається в рейдерський спосіб, використовуючи суд, вже маючи у приватній власності 1/2 частку в інвестованому ним комплексі стягнути з добросовісного забудовника - відповідача грошові кошти, які ним же були вкладені в будівництво даного комплексу, тобто використовуючи обман повернути кошти за виконану роботу. Також відповідачка зазначає, що в позовній заяві позивачем не наведено відповідно до розділу 4,7 інвестиційного договору «відповідальність сторін», «внесення змін, або доповнень до договору, розірвання договору» правових підстав розірвання договору чи визнання договору недійсним зі сторони саме інвестора - позивача. В даному договорі від 08.08.2013 року, не прописана відповідальність за пропущеним строків та не регулюється контроль за діяльністю забудовника, крім того не зазначено суми, чи розміру грошових коштів, які інвестуються інвестором, чи забудовником, що має бути обов`язковою зазначено в договорі. Тому, відповідачка [PERSON] вважає, що договір укладено законно, добровільно, не використовуючи обман під час укладання договору з її сторони, тому на її думку, підстав для задоволення позову немає (том 2 а.с. 2-8). До проведення підготовчого судового засідання по справі представник позивача [PERSON] - адвокат Ящук Леонід Адамович 27.07.2018 подав до суду заяву про зміну предмета та підстав позову (уточнену) (том. 1 а.с. 156-161), в якому просить: визнати недійсним складений 25.06.2016 Додаток до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: кафе-бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1012094932206, номер запису про право власності: 16125266; розірвати Інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 08.08.2013, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] ; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заподіяні йому збитки у розмірі 133 355 дол. США, що станом на 27.07.2018 року становить 3 554 097 гривень 45 коп.; визнати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна: кафе-бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень. Обгрунтовуючи свої вимоги, сторона позивача вказує на те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 94803141 від 17.08.2017 року, підставами виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна були: інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомого майна виданий 08.08.2013, видавник: укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер:КС143161890615, виданий 07.07.2016, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області; Додаток до Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, виданий 25.06.2016, видавник: укладений між [PERSON] та [PERSON] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31140579 від 30.08.2016 08:58:52, [PERSON] , Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська область. Додаток до Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, від імені «Забудовника» підписаний [PERSON] , а від імені «Інвестора» - [PERSON] . Однак, фактично [PERSON] , як Інвестор, складений 25.06.2016 року Додаток до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року, не підписував і нікого не уповноважував на його підписання, що є підставою для визнання недійсним даного додатку до інвестиційного договору та скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна. Щодо підстав для розірвання інвестиційного договору, то сторона позивача зазначає, що [PERSON] , як Інвестор, свої обов`язки згідно Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості - кафе-бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку за адресою: Богуславський район, Шупиківська сільська рада, 9 км автодороги Миронівка-Богуслав, виконав у повному обсязі і в період з 05.08.2013 року по 22.10.2015 року передав відповідачу грошові кошти в розмірі 264 800 доларів США. Дана обставина не заперечується відповідачем [PERSON] і підтверджується її розписками, банківськими платіжними документами про переказ коштів на особовий рахунок [PERSON] , а також актом головного управління ДФС у Київській області від 26.04.2018 року №335/10-36-13- 04/2267105903 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, повноти і достовірності нарахування та сплати належних сум податків та зборів стосовно отриманих доходів від громадянина [PERSON] фізичною особою [PERSON] , за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року. Відповідачка допустила істотне порушення умов Договору, а саме порушено вимоги п.1.1 та п.2.2 Договору щодо термінів завершення будівництва Комплексу (перша черга -2014 рік, друга черга - 2015 рік), а саме, будівництво першої черги - кафе-бару було завершено лише у 2016 році, а друга черга будівництва - будівництво будинків відпочинку взагалі не проведена. З 01 червня 2016 року відповідачка припинила виконувати будь-які роботи щодо завершення будівництва Комплексу і відмовилася від його охорони. Крім того, відповідачка [PERSON] частину отриманих від позивача коштів використала не на будівництво кафе-бару, що підтверджується звітом про незалежну оцінку нерухомого майна, складеного 19.06.2017 СОД ФОП [PERSON] , згідно якого вартість об`єкта нерухомості - кафе-бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку за адресою: [ADDRESS] складає 3 420 331 грн. 00 коп., або 131 445 доларів США при курсі НБУ - 26,021 грн./ 1 долар США. Тобто, різниця між сумою коштів, які [PERSON] протягом 2013- 2015 років були передані фізичній особі-підприємцю [PERSON] , і сумою коштів, які фактично були витрачені на будівництво кафе-бару, складає 133 355 США (264 800 доларів США - 131 445 доларів США). Посилаючись на положення ч. 2 ст. 651 ЦК України позивач просить розірвати Інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 08.08.2013, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] та згідно положень ст.ст. 22, ч. 1 ст. 1166, ч. 5 ст. 653 ЦК України, стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його (позивача) користь заподіяні збитки у розмірі 133 355 дол. США, що станом на 27.07.2018 року становить 3 554 097 гривень 45 коп. Оскільки відповідач - ФОП [PERSON] власні кошти у будівництво Комплексу - кафе-бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку не вкладала і дане кафе-бар було побудовано лише за кошти [PERSON] , то він у зв`язку з розірванням договору та відповідно до вказаних умов п.7.7 Договору має право на оформлення власності на нього у розмірі 100%. Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач вказує на те, що він є інвалідом II групи, і замість того, щоб повноцінно займатися своїм здоров`ям, проходити лікування та реабілітацію, яких він конче потребує, змушений займатися вмовлянням відповідача розв`язати ситуацію в правовому полі, а в зв`язку з відмовою від такого вирішення, займатися підготовкою до судового процесу, збиранням доказів, нести витрати на охорону Комплексу. Внаслідок неправомірних дій відповідача він втратив значну грошову суму коштів, що призвело до погіршення його можливостей у реалізації своїх звичок і бажань. 14 серпня 2018 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на заяву про зміну підстав та предмета позову (уточнену) від 27 липня 2018 року (том 2 а.с. 232-238) з аналогічним обґрунтуванням, яке вона виклала у відзиві на первинну позовну заяву від 30 липня 2018 року, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ящук Л.А. підтримав уточнену заяву від 27.07.2018 року та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та представник - адвокат Біленчук С.М. позовні вимоги не визнали у повному обсязі, та просили відмовити у задоволенні уточненого позову. Суд, вивчивши доводи сторін, зазначені в уточненій позовній заяві та відзиві на позовну заяву, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08 серпня 2013 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - забудовник) та [PERSON] (далі - інвестор) було укладено Інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості (надалі - Договір) кафе - бару швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 11). Відповідно до п. 1.1 даного Договору (том 1 а.с. 11-16), етапи будівництва Комплекса наступні: а) перша черга будівництва - кафе - бар; б) друга черга будівництва - будинки відпочинку. Терміни завершення будівництва Комплексу: перша черга - 2014 рік; друга черга - 2015 рік. Відповідно до п. 2.1 Договору, предметом цього Договору є участь сторін у будівництві Комплексу з отриманням у загальну пайову власність сторін відповідних часток у Комплексі на умовах і в порядку, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.2 Договору, будівництво Комплексу здійснюється поетапно згідно з п.1.1 Договору, зі здачею в експлуатацію результату кожного етапу будівництва, отриманням документів про право загальної пайової власності Сторін на відповідні, визначені цим Договором, частки у Комплексі. Відповідно до п. 2.3, Забудовник є землекористувачем і замовником будівництва Комплексу й органом інвестування будівництва Комплексу, зокрема шляхом виконання зобов`язань, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.4 Договору, Інвестор здійснює фінансування будівництва Комплексу шляхом внесення Інвестиції, а Забудовник забезпечує реалізацію Інвестиції Інвестора для будівництва першої черги Комплексу згідно з п. 1.1 Договору. Відповідно до п. 2.4.1 Договору, за умови виконання Інвестором узятих за цим Договором зобов`язань Сторони отримують у загальну пайову власність частки у Комплексі (виходячи з вартості 1 кв.м. = у таких співвідношеннях: 2.4.1.1. Інвестор - частку в розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 315,75 кв.м. у першому блоці Комплексу; 120 кв.м. у другому блоці Комплексу і закріплено за Інвестором згідно з Планом, надалі іменується «Об`єкт інвестування». 2.4.1.2. Забудовник - частку в розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 315,75 кв.м. у першому блоці Комплексу; 120 кв.м. у другому блоці Комплексу. Відповідно до п. 2.4.2 Договору, протягом 3 (трьох) робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію першої черги будівництва Комплексу згідно з п. 1.1 Договору Забудовник передає Інвесторові Об`єкт інвестування за Актом приймання-передачі, на підставі якого Інвестор спільно із Забудовником оформляє право загальної власності на Об`єкт інвестування у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 2.8 Договору, Забудовник спільно з Інвестором оформляють право загальної пайової власності на Комплекс згідно з умовами цього Договору і чинного законодавства України, а також Забудовник забезпечує Інвестора всією необхідною для цього документацією й інформацією. Пункт 2.9 передбачає Інвестиційний внесок Забудовника: п.п. 2.9.1.1 Виконання встановлених чинним законодавством обов`язків землекористувача земельної ділянки, що використовується для будівництва Комплексу; п.п. 2.9.2 Забезпечення розроблення проектної документації на Комплекс, експертизи проектної документації в установленому порядку, погодження з відповідними контролюючими, експлуатуючими і ресурсопоставляючими службами й організаціями; п.п. 2.9.3 Забезпечення виконання всіх передбачених чинним законодавством функцій замовника будівництва Комплексу в повному обсязі силами власного трудового колективу і/або залучених фахівців; п.п. 2.9.4 Залучення на договірних засадах інших інвесторів для фінансування будівництва частини Комплексу, не покритої обсягом, фінансування Інвестора. п.п. 2.9.5 Вкладення власних коштів. Згідно пункту 2.10, Інвестиційний внесок Інвестора полягає у: п.п. 2.10.1 Фінансування будівництва відповідної частки у Комплексі згідно з проектно- кошторисною документацією згідно з графіком інвестування (п. 2.5 Договору) шляхом перерахування Інвестиції у грошовій формі на розрахунковий рахунок Забудовника або в інших, додатково узгоджених Сторонами, формах. п.п. 2.10.2 Фінансування внесення змін, коригування наявної проектної документації за згодою Сторін. Згідно п. 2.11 Терміни будівництва Комплексу визначаються проектно - кошторисною документацією. При виникненні обставин, не залежних від Сторін, що перешкоджають виконанню зобов`язань Сторонами цього Договору у встановлені терміни, або у разі внесення змін, коригування проекту будівництва Комплексу за згодою Сторін, Сторони не несуть відповідальності за зміну термінів будівництва Комплексу. Відповідно до п. 2.12 Договору, зобов`язання Забудовника вважаються виконаними з моменту здачі першої і другої черги Комплексу в експлуатацію й оформлення свідоцтва про право загальної пайової власності Інвестора на Об`єкт інвестування відповідно до цього Договору. Згідно рішення Шупиківської сільської ради Богуславського району Київської області за № 136-25-VI від 22 серпня 2012 року, затверджено назву території, яка розташована за межами населеного пункту - урочище «Богуславська дача» та присвоєно юридичну адресу новобудові «Кафе - бар» швидкого харчування на 30 місць з майданчиком для відпочинку» на земельній ділянці з розпочатим будівництвом кафе - бару швидкого харчування, на території Шупиківської сільської ради (за межами населеного пункту с. Шупики): Київська область, Богуславський район, Шупиківська сільська рада, Урочище «Богуславська дача, будівля №1 (том. 1 а.с. 29). Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області 07 липня 2016 року зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, а саме: Кафе - бар швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку на автодорозі Миронівка - Богуслав, 9 км, , загальною площею 794,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] із зазначенням підрядника виконаних робіт, термінів початку та закінчення будівництва, техніко - економічних показників об`єкта, переліку інженерних обладнань об`єкта та інше (том 1 а.с. 164-170). На вказаний Кафе - бар швидкого харчування, що розташований за адресою: Київська область, Богуславський район, Шупиківська сільська рада 9-й км автодороги Миронівка - Богуслав, 17 червня 2016 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (том 2 а.с. 22-28). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 126601682 від 06.06.2018 вбачається, що 25 серпня 2016 року на підставі інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості від 08.08.2013 року, додатку до інвестиційного договору складеного 25.06.2016, декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 07.07.2016, за [PERSON] (Інвестором) та [PERSON] (Забудовником) зареєстровано за кожним по 1/2 (одній другій) частці права спільної часткової приватної власності на Кафе - бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3220610100:02:001:0011, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,3018 га (том 1 а.с. 20-22). За приписами частини першої, пункту першого частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За змістом частин першої та другої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У частині першій статті 15 та у частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним; припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди (пункти1, 2, 7, 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України») визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». У статті 1 та 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. (частина перша статті 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»). Відповідно до частин першої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За приписами статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Під час укладення Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості від 08 серпня 2013 року про інвестування будівництва Комплексу, у Інвестора та Забудовника виник необхідний обсяг цивільних прав та обов`язків, та після виконання ними (Сторонами) у повному обсязі своїх зобов`язань за інвестиційним договором, вони відповідно мають право власності на ці майнові права. Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо). Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін. Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На вказану норму позивач [PERSON] посилався як на підставу для розірвання договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом. Критеріями такої оцінки, як правило, є: - «значна міра» позбавлення сторони того, на що вона очікувала при укладенні договору; - розмір завданої порушенням шкоди (при цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору); - співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати сторона в разі належного виконання договору. Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 910/3948/19, від 28.08.2019 у справі № 910/5381/18. Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 927/877/17). Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачкою саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання. Обгрунтовуючи істотність умов порушення інвестиційного договору, позивач вказує на те, що відповідачкою порушено вимоги п.1.1 та п.2.2 Договору щодо термінів завершення будівництва Комплексу (перша черга -2014 рік, друга черга - 2015 рік), а саме, будівництво першої черги - кафе-бару було завершено лише у 2016 році, а друга черга будівництва - будівництво будинків відпочинку взагалі не проведена. З 01 червня 2016 року відповідачка припинила виконувати будь-які роботи щодо завершення будівництва Комплексу і відмовилася від його охорони, при цьому, всупереч п. 3.1.6 Договору не повідомляла позивача про обставини, які впливають на термін виконання будівельних робіт або унеможливлюють їх виконання. Крім того, відповідачка частину отриманих від позивача коштів використала не на будівництво кафе-бару і дана обставина підтверджується висновком додаткової будівельно- технічної експертизи від 25.03.2020 року, згідно з яким вартість будівництва кафе-бару швидкого харчування та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 травня 2016 року становить 3 528 500,83 гривень без врахування ПДВ. Позивач стверджує, що допущені відповідачкою порушення Договору є істотними, оскільки внаслідок завданої цим шкоди позивач позбавився того, на що розраховував при укладанні Договору, а саме на те, що кафе-бар з 2016 року почне працювати і він отримуватиме прибуток від його діяльності та буде мати можливість компенсувати понесені витрати на його будівництво, що відповідно до вказаних вимог ч. 2 ст.651 ЦК України є підставою для його розірвання. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення відповідачкою договору, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , яка є Забудовником, виконала свої зобов`язання, передбачені Договором щодо здачі в експлуатацію першої черги комплексу та отримала 07 липня 2016 року Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, а саме: Кафе - бар швидкого харчування на 30 місць з майданчиком відпочинку на автодорозі Миронівка - Богуслав, 9 км, загальною площею 794,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що було однією із підстав для державної реєстрації прав на об`єкт нерухомості. Порушення термінів завершення будівництва Комплексу (згідно договору перша черга - 2014 рік), фактично будівництво першої черги кафе-бару було завершено у 2016 році, не являється істотним порушенням договору зі сторони відповідачки, оскільки частина надходження коштів від інвестора - позивача по справі, відбувалася також протягом 2015 - 2016 років згідно доказів наданих позивачем (т. 1 а.с. 34 -76), який згідно п. 3.2.1 договору взяв на себе зобов`язання здійснювати фінансування будівництва комплексу, а забудовник згідно п.п. 2.9.5 Договору могла вкладати власні кошти. Також, слід звернути увагу на те, що інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 08.08.2013 року не містить ціни договору, а саме договором повинна бути передбачена узгоджена сторонами вартість об`єкта будівництва, суми інвестицій, графік внесення інвестиційних сум. Згідно висновку будівельно- технічної експертизи від 30.07.2019 року (т. 3 а.с. 76-129), ймовірна вартість будівництва кафе-бару швидкого харчування та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 червня 2017 року становить 5512433 гривні. Згідно висновку додаткової будівельно- технічної експертизи від 25.03.2020 року, ймовірна вартість будівництва кафе-бару швидкого харчування та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 травня 2016 року становить 3 528 500,83 гривень без врахування ПДВ. Оскільки податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент), то як наслідок забудовник, яким є відповідачка по справі, та яка придбавала товари, послуги, понесла витрати на ці товари, послуги з урахуванням ПДВ. Крім того, відповідачка під час судового розгляду справи стверджувала, що нею частина коштів, які надійшли від інвестора були використані на придбавання матеріалів та готових виробів для облаштування кафе-бару і ці речі не були враховані при проведенні будівельно-технічної експертизи. Також, із інформації про отримання та витрату коштів, яка підписана [PERSON] (т.1 а.с. 76 - 77), вбачається, що позивач перераховував кошти в доларах США відповідачці з 06.08.2013 року по 31.08.2016, при цьому курс долара США до гривні був 8,10 - 8,5 до 04.2014, 11,0 - 12,8 до 30.09.2014, з 18.02.2015 - 20,0 - 25,05. З огляду на тривалий період проведення будівництва та поступове вкладення коштів у придбавання матеріалів, обладнання, проведення будівельних робіт, для вирішення питання про наявність спричинення збитків забудовником інвестору, сторона позивача мала надати суду достатні та об`єктивні докази наявності збитків, які на думку позивача спричинені йому відповідачкою. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Вирішуючи позов по суті, суд також, звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд констатує той факт, що позивачем не доведено факт істотного порушення стороною відповідача інвестиційного договору та заподіяння значної шкоди, яке б значною мірою позбавляло його, на що він розраховував при укладенні договору. Позивач [PERSON] , який згідно Договору є Інвестором будівництва, вніс грошові кошти за об`єкт інвестування, що підтверджується копіями платіжних документів та розписками [PERSON] , а відповідачка [PERSON] , яка є Забудовником виконала свої зобов`язання, передбачені Договором щодо здачі в експлуатацію першої черги комплексу, тому сторони по справі є такими, що набули майнові права не об`єкт нерухомості, а відтак цілком виправданими є легітимні очікування позивача на набуття права власності на об`єкт нерухомості та не заслуговують на увагу його твердження про порушення його прав. Відсутність критерію істотності порушення відповідачем договору, як обов`язкової передумови для розірвання інвестиційного договору на вимогу сторони за рішенням суду з підстав порушення іншою стороною його умов, є підставою для відмови в позові. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для розірвання інвестиційного договору, то як наслідок відсутні підстави для визнання права власності на весь об`єкт нерухомого майна за [PERSON] та стягнення з відповідачки суми збитків у розмірі 133 355 доларів США, розмір яких недоведений стороною позивача. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним Додатку від 25.06.2016 (додаткової угоди) до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи (том 1 а.с. 17), 25 червня 2016 року між Забудовником [PERSON] та Інвестором - [PERSON] було підписано Додаток до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року, м. Богуслав, (далі - Додаток), згідно якого п. 2.4.1.1 та п. 2.4.1.2 викладено в наступній редакції: п. 2.4.1 Інвестор - частку в розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 392,20 кв.м. у першому блоці Комплексу; п. 2.4.1.2 Забудовник - частку в розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) у загальній пайовій власності на Комплекс, що становить 392,20 кв.м. у першому блоці Комплексу. Різниця між редакціями пунктів 2.4.1.1 та 2.4.1.2 Інвестиційного Договору та Додатку стосується лише загального розміру побудованого Комплекту, який при прийнятті в експлуатацію збільшився у площі забудови. Вказаний Додаток до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року, був підставою для проведення державної реєстрації за [PERSON] (Інвестором) та [PERSON] (Забудовником) зареєстровано за кожним по 1/2 (одній другій) частці права спільної часткової приватної власності на Кафе - бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3220610100:02:001:0011, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,3018 га (том 1 а.с. 20-22). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/111-21/11607-ПЧ від 23.04.2021 (т. 4 а.с. 64 - 69) підпис від імені [PERSON] у графі «Інвестор» наданого на дослідження Додатку до Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року, м. Богуслав, датований 25.06.2016 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Оскільки позивач [PERSON] не підписував вказаний Додаток до Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, то така угода не набрала чинності. За загальним правилом правочин, який не набрав чинності, не може визнаватись недійсним. Верховний Суд України в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Оскільки Додаток до Інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладений 08 серпня 2013 року, м. Богуслав, датований 25.06.2016 є неукладеним (невчиненим), тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна: кафе-бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1012094932206, номер запису про право власності: 16125266. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавств. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Із досліджених по справі доказів вбачається, що відповідачка подала державному реєстратору для державної реєстрації прав на нерухоме майно Додаток від 25.06.2016 до інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, укладеного 08 серпня 2013 року, який підписаний ФОП [PERSON] та не був підписаний другою стороною - інвестором [PERSON] , що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/111-21/11607-ПЧ від 23.04.2021 (т. 4 а.с. 64 - 69), що потягло за собою скасування державної реєстрації права на об`єкт нерухомості. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що він є інвалідом II групи, і замість того, щоб повноцінно займатися своїм здоров`ям, проходити лікування та реабілітацію, яких він конче потребує, змушений займатися вмовлянням відповідача розв`язати ситуацію в правовому полі, а в зв`язку з відмовою від такого вирішення, займатися підготовкою до судового процесу, збиранням доказів, нести витрати на охорону Комплексу. Внаслідок неправомірних дій відповідача він втратив значну грошову суму коштів, що призвело до погіршення його можливостей у реалізації своїх звичок і бажань. Суд, враховуючи наслідки скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна, приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки він має докладати певних зусиль для реалізації свого права на здійснення повторної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: кафе-бар швидкого харчування, загальною площею 794,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як наслідок порушується ритм його життя, можливості в реалізації своїх прав. З урахуванням ступеню та характеру моральних страждань, суд визначає до відшкодування на користь позивача 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами шляхом покладення їх на відповідачів відповідно до заявлених до кожного із відповідачів позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю 2 групи. Оскільки судом задоволено дві позовні вимоги, то з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь держави суму судовий збір у розмірі 2466 гривень 80 коп., оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-19, у 2018 році судовий збір становив 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. за одну вимогу немайнового характеру та 1762 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial