Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Адвокат Руднічук Д.В. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне: Згідно ордеру на житлову площу у гуртожитку № 35 від 21.02.1991 року, виданого керівником житлово-експлуатаційної організації № 1 ЖБУ «Черкасистрой», [PERSON] , що на той час працював на посаді «формовщик», набув права на зайняття разом з своєю сім`єю з чотирьох осіб житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 25,06 кв.м. Після отримання ордеру на вселення до кімнати гуртожитку [PERSON] , як наймач даного житлового помешкання та його дружина і діти як члени сім`ї наймача, починаючи з 07.06.1991 року, фактично заселились у вказане помешкання гуртожитку та зареєстрували там своє місце проживання, і з того часу почали там постійно проживати. В подальшому, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , який також фактично з дня свого народження почав проживати разом з батьками у гуртожитку по [ADDRESS] , де також був зареєстрований з 27.08.1993 року. У листопаді 2012 року відповідачка [PERSON] разом з речами вибула з гуртожитку по [ADDRESS] , де вона до того була зареєстрована та постійно проживала, до іншого місця проживання. Таким чином, починаючи з листопада 2012 року і до цього часу, майже 10 років, відповідачка [PERSON] , фактично не проживає в даному гуртожитку з власної ініціативи, не сплачує комунальні платежі, не отримує коресподенцію за даною адресою, де відсутні її особисті речі, яка взагалі квартирою не цікавиться, та з часу вибуття фактично не підтримує жодних відносин та стосунків з родиною, місце її фактичного проживання не повідомляє та близьким не відоме, так як відповідачка з часу свого вибуття з ними не спілкується взагалі. [INFO] помер наймач житлового помешкання [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті наймача помешкання у вказаній кімнаті гуртожитку залишились проживати лише три особи - дружина наймача [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] , які, як члени його родини, постійно проживають там з дня своєї реєстрації і до цього часу. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, а так як відповідачка добровільно вибула на інше місце проживання з листопада 2012 року, то з цього часу вона не сплачує зазначені платежі, не несе жодних витрат з утримання квартири. Наразі дана квартира гуртожитку не приватизована, наймачем якої продовжує залишатись померлий [PERSON] , на якого до цього часу оформлено особовий рахунок, проте комунальні платежі фактично сплачує позивачка. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачці не чинили, вона добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин, а тому фактично з власної ініціативи втратила право на приватизацію житла у даному гуртожитку. Реєстрація Відповідачки у вказаному неприватизовану житловому приміщенні гуртожитку перешкоджає Позивачці та іншим членам родини, які тривалий час постійно проживають у даному помешканні, використати своє право на його приватизацію. Наявність зареєстрованої особи у вказаному житловому приміщенні змушує заявника сплачувати підвищені комунальні платежі та не дає можливості отримати субсидію, через відсутність можливості подати декларації та довідки про доходи усіх зареєстрованих осіб. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.06.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не скерувала. Позивачка та її представник адвокат Руднічук Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена, із заявами до суду не зверталася. Треті особи в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, із заявами до суду не зверталися. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши позивача, адвоката позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] було надано [PERSON] з родиною, яка складалася із 4 осіб. Підставою видачі ордера було рішення адміністрації, профсоюзного комітету і комітету комсомолу від 21.01.1991 року. Відповідно до Довідки КП «Соснівська СУБ» ЧМР Дільниця № 3 від 24.07.2010 № 2354 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] наймач житлового помешкання [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 11.05.2021 року. За відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 19.11.2021 року, станом на 19.11.2021 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , з 07.06.1991; [PERSON] , з 07.06.1991; [PERSON] , з 07.06.1991; [PERSON] , з 27.08.1993. Водночас, Актом опитування сусідів № 949 від 23.02.2022 року встановлено, що [PERSON] , 1982 р.н., фактично не проживає з листопада 2012 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] , власних речей за даною адресою не має та до помешкання не навідувалася. Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] близько 15 років, її речей немає, місце її перебування не відоме. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позову та про можливість їх задоволення.

Outcome: approved