Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНТАРГЕТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінтаргет» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Microcash» за № 21164. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кошти в розмірі 3 000,00 грн., строк надання кредиту з 16.12.2018 року по 15.01.2019 року на 30 календарних днів, проценти нараховуються на суму кредиту (а у разі часткового погашення - на непогашену частину) та встановлюються у розмірі 0,9 процентів в день, процентна ставка є фіксованою, додаткові проценти за прострочення заборгованості за Кредитом встановлюються у розмірі 3.4 проценти в день, повернення Кредиту здійснюється не пізніше останнього дня користування кредитом, а саме 15.01.2019 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 23881 від 25.12.2018 року виникла заборгованість в розмірі 64 269,3 грн. 10.11.2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що максимальна сума до стягнення за цим договором має становити: 3000 грн.-тіло кредиту, 810 грн.-заборгованість по відсоткам, 145,32-3% річних від простроченої суми та 133,98 грн. -індекс інфляції і в задоволенні позовних вимог просить суд відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити, крім того не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явилася повторно, причин неявки не повідомила та не подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 16.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінтаргет» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Microcash» за № 21164, який підписаний у формі електронного документу з використанням електронного підпису про надання кредиту в сумі 3 000,00 грн., що підтверджується Заявою-приєднанням № 21164. У вказаній заяві зазначено наступне: строк надання кредиту з 16.12.2018 року по 15.01.2019 року на 30 (тридцять) календарних днів, проценти нараховуються на суму кредиту (а у разі часткового погашення - на непогашену частину) та встановлюються у розмірі 0,9 процентів в день, процентна ставка є фіксованою, додаткові проценти за прострочення заборгованості за Кредитом встановлюються у розмірі 3.4 проценти в день, повернення Кредиту здійснюється не пізніше останнього дня користування кредитом, а саме: 15.01.2019 року. Отже, суд вважає доведеним той факт, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір на умовах, зазначених у Заяві-приєднання. Це повністю відповідає висновку Верховного Суду, який він зробив під час розгляду справи № 524/5556/19 провадження № 61-16243 св 20, де зазначив: Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зазначила наступне: Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн., відсотків, передбачених договором за час кредитування з 16.12.2018 року по 15.01.2019 року в розмірі 810 грн. 00 коп. та коштів, передбачених ст. 625 ЦК України - 3% річних в розмірі 145 грн. 32коп. та інфляційні втрати в розмірі 133 грн. 98 коп., що становить 4 089,3 грн. Доказів понесених витрат позивачем на отримання професійної правничої допомоги суду не надано, а тому суд підстав для її стягнення не вбачає. Судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial