Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

14.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації, в обґрунтування якого зазначала, що вона та відповідач є спадкоємцями щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме позивач успадкувала 25/72 частин квартири [ADDRESS] , а відповідач 11/72 частин цієї ж квартири. Разом із тим, відповідач не бере участі в утриманні даного майна, позивач самостійно оплачує комунальні послуги по квартирі. За період з листопада 2018 р. по травень 2021 р. позивачем витрачено 31\~132,50 грн. Отже, відповідач має компенсувати їй сплачені грошові кошти на комунальні послуги у розмірі, що відповідає її частці, що становить 4\~756,40 грн., а також 3% річних від цієї суми 350,64 грн. та інфляційні втрати 699,13 грн. Крім того, позивач самостійно здійснила поховання спадкодавця та облаштувала місце поховання. Відповідно до тарифів на ритуальні послуги СКП «Запорізька ритуальна служба» станом на день смерті спадкодавця, вартість поховання складала 314,46 грн. Отже, відповідач має компенсувати їй половину від цієї суми розміром 157,23 грн., 3% річних 59,99 грн. та втрати від інфляції 398,20 грн. На встановлення та виготовлення пам`ятника померлій позивач витратила 9\~270 грн. Таким чином, відповідач також має компенсувати їй половину від зазначеної суми 4\~635 грн., 3% річних 414,20 грн. та інфляційні втрати 984,50 грн. З наведених підстав просила стягнути з відповідача на її користь загальну суму компенсації розміром 12\~455,12 грн., а також судові витрати (а.с. 7577). Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Василеги І.М. з позовом не погодилась, оскільки відповідач не оформила право власності на 11/72 частин вищезазначеної квартири, а тому не є їх власником і не зобов`язана нести витрати на утримання вказаного майна. У неї з позивачем відсутня домовленість щодо розподілу витрат на житлово-комунальні послуги по квартирі, квартирою одноосібно користується позивач, яка і є споживачем даних послуг. Надані позивачем докази понесення вказаних витрат не містять підтверджень з урахуванням встановлених тарифів на послуги. Позивач не визнає відповідача в якості спадкоємця вказаного майна, неодноразово з цього приводу зверталась до суду. Після смерті спадкодавця минуло 13 років, а тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення компенсації витрат на поховання спадкодавця. Просила в задоволенні позову відмовити (а.с. 97101). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.07.2021 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення її недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали (а.с. 71). 05.08.2021до суду надійшла заява про усунення недоліків, а також уточнена позовна заява [PERSON] (а.с. 7479). Ухвалою від 09.08.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в загальному порядку, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання на 28.09.2021, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 80). 11.10.2021 надійшов відзив відповідача на позов з доданими до нього матеріалами (а.с. 97114). 22.10.2021 надійшла відповідь позивача на відзив (а.с. 115117), а також клопотання позивача про залучення до участі у цій справі Запорізької міської ради в якості третьої особи на стороні відповідача (а.с. 118). Ухвалою суду від 26.10.2021 у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення третьої особи відмовлено (а.с. 124). Ухвалою суду від 07.06.2022 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 29.06.2022 (а.с. 144). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином через її представника, а також шляхом розміщення 07.06.2022 оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Причини неявки у судове засіданні відповідач не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надавала. 29.06.2022 до суду надійшла заява [PERSON] про те, що вона наразі не представляє інтереси [PERSON] та знаходиться поза межами м. Запоріжжя. Інформації щодо залучення іншого представника відповідачем станом на 29.06.2022 суду не надано. Враховуючи вказані обставини, а також відсутність визначених ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) підстав для відкладення судового розгляду, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з урахуванням наданих її представником у підготовчому судовому засіданні відзиву та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 05.10.2008, актовий запис № 6933, [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років (а.с. 19). Відповідно до копії свідоцтва № 6 про право власності на житло від 21.10.1993 право власності на квартиру [ADDRESS] , а також копії технічного паспорту на цю квартиру, дана квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј частці кожному (а.с. 20, 102). Позивач [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] та [PERSON] 11/36 часток квартири та 7/9 часток квартири, про що державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом №№ в реєстрі 2-161, 2-160 від 22.08.2014 (а.с. 22, 24). Таким чином, [PERSON] є власником 25/72 часток вказаної квартири в порядку спадкування, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2014 № 25929641 (а.с. 21). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2014 у справі № 335/10597/13-ц, що набрало законної сили 27.03.2014, [PERSON] визначено додатковий строк у 3\~місяці для подання заяви про прийняття\~спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішення набрало законної сили 27.03.2014 (а.с. 103104). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2020 у справі № 335/8541/19, що набрало законної сили 17.09.2020, позов [PERSON] до [PERSON] , Третьої Запорізької державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 11/72 часток квартири залишено без задоволення (а.с. 109110). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, станом на час розгляду цієї справи не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 11/72 часток квартири. Разом із тим, згідно з положеннями ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у строк, визначений рішенням Орджонікідзевського районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~10.02.2014\~у справі\~№ 335/10597/13-ц,\~що набрало\~законної сили\~27.03.2014,і протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не відкликала її та не відмовилась від її прийняття. Отже, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час, ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проаналізувавши наведені положення ЦК України, суд доходить висновку, що не виконання [PERSON] обов`язку щодо отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не може свідчити про відсутність у [PERSON] відповідних прав на цю спадщину, яка належить їй як спадкоємцю з часу її відкриття. Обов`язок власника нерухомого майна, набутого як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Отже, у [PERSON] як спадкоємця 11/72 часток квартири виник обов`язок з моменту прийняття спадщини (тобто у даному випадку з моменту подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини) оплачувати житлово-комунальні послуги, надані у квартиру, у розмірі, що відповідає її частці. Разом із тим, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось і представником відповідача у відзиві на позов, що [PERSON] не здійснювала оплати житлово-комунальних послуг по вказаній квартирі. Згідно із наданими позивачем [PERSON] квитанціями, нею протягом періоду листопад 2018 року травень 2021 року було сплачено за послуги опалення квартири та утримання будинку загальну суму 31\~132,50 грн. (а.с. 2760, 66). Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 544 ЦК України позивач вправі вимагати від відповідача в порядку регресу грошові кошти, сплачені нею в якості оплати житлово-комунальних послуг, у відповідній частці. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 4\~756,40 грн. (11/72 від 31\~132,50 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У даному випадку обов`язок [PERSON] з оплати за житлово-комунальні послуги виник перед надавачами таких послуг. Оплату за ці послуги вносила позивач у відповідні платіжні періоди, тобто виконувала, у тому числі, і обов`язок [PERSON] з їх сплати. Разом із тим, визначаючи розмір вказаної відповідальності, представник позивача здійснив розрахунок 3% річних за період з 29.11.2018 по 15.05.2021, виходячи із загальної суми боргу 4\~756,00 грн. Аналогічно здійснено розрахунок інфляційних втрат, виходячи із загальної суми, яка підлягає стягненню в порядку регресу. Разом із тим, оплата за комунальні послуги здійснюється щомісяця за встановленими тарифами. Таким чином, розрахунок 3% річних та втрат від інфляції мав бути проведений щодо кожного щомісячного платежу, який не було внесено [PERSON] своєчасно. Зазначений висновок суду підтверджується і тим, що станом на момент початку розрахунку 29.11.2018 у [PERSON] був відсутній обов`язок оплатити одразу всю суму 4\~756,00 грн., оскільки вона повинна була щомісячно вносити (або надавати [PERSON] для здійснення) оплату за відповідну житлово-комунальну послугу у розмірі, визначеному затвердженими тарифами. Крім того, [PERSON] не надала суду доказів того, що вона направляла [PERSON] відповідну вимогу про сплату суми грошового зобов`язання з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних розміром 305,64 грн. та інфляційних втрат розміром 699,13 грн. від суми боргу 4\~756,40 грн. за період з 08.07.2018 по 30.06.2021 не є обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Таким чином, [PERSON] , яка є одним зі спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON] і у встановленому законом порядку прийняла спадщину, подавши заяву про її прийняття, в силу ст. 1232 ЦК України зобов`язана відшкодувати розумні витрати на поховання спадкодавця, у разі доведеності факту, що ці витрати є розумними і їх понесла позивач [PERSON] , яка є другим спадкоємцем. Доказів наявності інших спадкоємців щодо майна [PERSON] , окрім сторін по справи, матеріали справи не містять. Суд зауважує, що цивільним законодавством України обов`язок спадкоємця відшкодувати витрати на поховання іншому спадкоємцю, який їх поніс, не ставиться у залежність від факту отримання як спадщини конкретного майна та його вартості, оскільки в даному випадку не йде мова про спадкування обов`язків спадкодавця, розмір яких відповідно до положень ЦК України залежить від вартості успадкованого майна. З досліджених судом доказів встановлено, що позивач [PERSON] у 2018 році встановила пам`ятник [PERSON] . Загальна вартість витрат по виготовленню, встановленню пам`ятника становить 9 270 грн., що підтверджується договором підряду № У-77/18 від 08.07.2018, актом приймання-передачі виконаних робіт за договором підряду, специфікацією до договору підряду, квитанціями про сплату грошових коштів ПП «Чернецький Р.А.» від 08.07.2018, 04.10.2018, 30.07.2018, 02.09.2018, 01.11.2018 (а.с. 6165). Отже, на кожного зі спадкоємців приходиться по 4\~635 грн. Стаття 1232 ЦК України містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Оцінюючи витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] суд вважає, що такі витрати є необхідними, оскільки вони понесені з метою належного облаштування та утримання місця поховання спадкодавця. Що стосується розумності розміру вказаних витрат, то суд виходить із того, що вказані витрати вже були понесені одним із спадкоємців, а відповідачем з урахуванням вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено того факту, що витрати, які понесла [PERSON] , не є розумними. Отже, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] частини витрат на встановлення пам`ятника спадкодавцю розміром 4\~635 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає недоведеними позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат розміром 984,50 грн. та 3% річних розміром 414,20 грн., нарахованих на суму 4\~635 грн., за період з 08.07.2018 по 30.06.2021 на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання в разі прострочення його виконання. При цьому, строки виконання зобов`язання, передбаченого ст. 1232 ЦК України, законодавством не визначаються. [PERSON] , своєю чергою, не надала суду доказів звернення до [PERSON] із вимогою про виконання цього зобов`язання. Також суду не надано доказів того, що [PERSON] інформувала [PERSON] про намір встановлення нею пам`ятника спадкодавцеві, та що [PERSON] взагалі було відомо про те, що [PERSON] уклала договір підряду та понесла витрати на встановлення цього пам`ятника. Також суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на поховання спадкодавця на суму 314,46 грн. та похідні від них вимог про стягнення 3% річних розміром 59,99 грн. та інфляційних втрат розміром 398,20 грн., нарахованих на вказану суму за період з 05.10.2008 по 30.06.2021, оскільки суду не надано доказів понесення цих витрат на поховання та їх розміру. Посилання позивача на те, що вартість поховання становила на час смерті спадкодавця 314,46 грн. відповідно до тарифів, встановлених рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.11.2007 № 475, не може бути взято до уваги, оскільки суду не надано доказів, що ці витрати понесла саме позивач як спадкоємець померлої [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.11.2007 № 475 не є засобом доказування у розумінні вказаних положень ЦПК України, а є локальним нормативним актом. У той же час, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, за відсутності відповідних доказів понесення витрат на поховання спадкодавця, посилання на їх здійснення носить характер припущення. Крім того, суд також вважає слушними заперечення представника відповідача у відзиві на позов щодо пропуску позивачем строку позовної давності за цією вимогою у три роки, визначеного ст. 257 ЦК України, адже спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а до суду із даним позовом [PERSON] звернулась 14.07.2021. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на її користь витрат на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] за період з листопада 2018 р. по травень 2021 р. розміром 4\~756,40 грн., а також на встановлення пам`ятника спадкодавцю розміром 4\~635,00 грн., а всього 9\~391,40 грн. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 681,00 грн. (75% від 908,00 грн.). В порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача зроблено заяву про подання доказів понесених судових витрат на правничу допомогу протягом 5-ти днів з дня ухвалення цього рішення.

Outcome: partial