Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за Договором про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № О6612122/1 від 19.11.2018 року у розмірі 22302,58 гривень та судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 31.01.2017 року укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № 6612122, відповідно до умов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної карти, банк встановлює по рахунку клієнта № [NUMBER] , ліміт кредитування в сумі на строк та умовах визначених Договором та Тарифами банку для Тарифного пакету SТART, на умовах якого обслуговується рахунок. Відповідно до п.1.2. договору, необхідними, але не виключними умовами для отримання кредитів в межах встановленого банком ліміту кредитування є: передбачені цим договором та або додатками до нього, обсяги надходжень коштів на рахунок у вигляді: заробітної плати/пенсії/отриманих від підприємницької діяльності та інших регулярних грошових надходжень. Згідно з п.1.3. договору, банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 30000,0 гривень при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених у п.1.2. договору за кожен один календарний місяць впродовж перших чотирьох календарних місяців з дати укладення договору про встановлення ліміту кредитування, в сумі, що становить або перевищує 1000,0 гривень. 24.10.2017 року між АТ «Кредобанк» до відповідачем [PERSON] укладено Додаток до Договору про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № 6612122. У зв`язку із переведенням з 24.10.2017 року рахунку № [NUMBER] на обслуговування на умовах визначених тарифним пакетом START, банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,0 гривень при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених у п.1.7. договору за кожен один календарний місяць впродовж перших чотирьох календарних місяців з дати укладення договору про встановлення ліміту кредитування, в сумі, що становить або перевищує 2000,0 гривень. Своїх договірних зобов`язань відповідач не виконав, як наслідок виникла заборгованість. Датою утворення Овердрафту по рахунку відповідача є 19.11.2018 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 27.10.2021 року має заборгованість у розмірі 22302,58 гривень, з яких: 13776,30 гривень - неповернута сума кредиту, 8526,28 гривень - прострочені відсотки. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Кредобанк». 16.09.2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за договором до [PERSON] . Однак, відповідач не вжив жодних заходів спрямованих на мирне врегулювання спору. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати. Позовна заява поступила до суду 12.01.2022 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також відмовлено у клопотанні представника позивача про розгляд справи без виклику сторін. У зв`язку з неявкою учасників справи судові засідання 09.03.2022 року та 05.05.2022 року були відкладені. Представник позивача 14.06.2022 року в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, разом з тим, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 14.06.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.01.2017 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № 6612122 (а.с.16). Згідно з п.1.3. Договору, банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку у розмірі 30000, 0 гривень при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених у п.1.2. договору за кожен один календарний місяць впродовж перших чотирьох календарних місяців з дати укладення договору про встановлення ліміту кредитування, в сумі, що становить або перевищує 1000,0 гривень. Відповідно до п.1.16 Договору за користування кредитом, отриманим по цьому Договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Пунктом 1.18 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в терміни, передбачені цим Договором (п.1.15) та/або в останній день дії трудових (цивільно-правових) відносин з організацією, та/або в інших випадках визначених Правилами та цим Договором, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Згідно з п.1.30 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.14 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. 24 жовтня 2017 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Додаток до Договору про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № 6612122 (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що датою утворення Овердрафту по рахунку [PERSON] є 19.11.2018 року. 27 жовтня 2021 року банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку відповідача та віднесено прострочений кредит за Договором № О6612122/1 (Автоматичний овердрафт) від 19.11.2018 року, що вбачається з меморіального ордеру № 12952081 від 04.03.2020 року, який підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та в подальшому нарахування відсотків на прострочену суму (а.с.15). Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 22302,58 гривень, з яких: 13776,30 гривень - неповернута сума кредиту, 8526,28 гривень - прострочені відсотки, що підтверджується випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості (а.с.6-14). 16 вересня 2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за договором до відповідача [PERSON] . Однак, відповідач не вжив заходів спрямованих на врегулювання спору (а.с.20). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт), згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором не виконав. Загальна сума боргу відповідача станом на 27.10.2021 року становить 22302,58 гривень. Таким чином, виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач порушив умови договору, тому з останнього на користь банку слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2270,0 гривні, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5). З огляду на задоволення позову, понесені відповідачем судові витрати в силу вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. У своєму попередньому розрахунку позивач також вказав про те, що він очікує понести витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Розрахунок судових витрат на правову допомогу складає 2230,25 гривень. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. У випадку, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення рішення суду за результатами розгляду справи, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність відповідної заяви (клопотання) до ухвалення судом рішення. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18 та ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі № 918/560/16. Встановлено, що до матеріалів справи позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року (а.с.31). Однак, з долученого до матеріалів справи договору про надання правової допомоги неможливо встановити, вартість та обсяг наданих послуг за даним договором, та чи надавались такі послуги взагалі. Крім того, позивач не надав до суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Неподання стороною на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку - детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правової допомоги позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Враховуючи те, що позивачем не надано суду розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг або витрати, необхідні для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial