Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2016 року, він є власником\~ квартири [ADDRESS] ,\~ в якій\~ зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] , попередній власник квартири, який 02.07.2016 року продав свою квартиру та мав знятися з реєстрації, однак до цього часу відповідач залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, хоча з дати продажу квартири по теперішній час не проживає в ній. Позивач зазначає,\~ що в добровільному порядку даний спір вирішити не можливо, а реєстрація відповідача в квартирі обмежує права позивача як власника, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, існують перешкоди щодо відчуження майна, отримання субсидії. Позивач просить в судовому порядку, визнати відповідача таким,\~ що втратив\~ право на користування житловим приміщенням квартири\~ [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.04.2022 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кузьменко Є.А. підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, також, суд викликав відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не подав суду відзив, клопотань чи заперечень, та відповідно до положень ст.ст. 128,130 ЦПК України, вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлової квартири [ADDRESS] ,\~ на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2016 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,\~ Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна\~ щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с. 9-11). Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м.Біла Церква\~\~ № 15.2-03/6756 від 17.03.2021\~ року, в квартирі [ADDRESS] ,\~ зареєстрована одна особа: [PERSON] , [INFO] (а.с.12). На підставі заяв позивача головою правління ОСББ «Зелена - 28,30» було складено\~ акти від 03.02.2020 року та 01.04.2021\~ року\~ в присутності\~ позвача\~ [PERSON] , та сусідів, які проживають в будинку під [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ,\~ за підписом\~ голови правління ОСББ «Зелена -28,30» Липової О.В., з даних\~ Акту вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований але фактично не проживає з 2019 року. (а.с.14,15) При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла [PERSON] має право вимагати визнання попереднього власника [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. При цьому слід зазначити, що доказів про існування домовленостей між сторонами щодо користування житлом не надано. Натомість позивач надав докази непроживання відповідача близько\~ 3-ох у вказаній квартирі, що свідчить про втрату інтересу до житла. Відповідач не заперечив позовних вимог,\~ не спростував поданих доказів. Реєстрація відповідача в помешканні, яке належить на праві власності позивачу, перешкоджає останньому користуватися та розпорядитися своїм майном. На підставі викладеного,\~ суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] \~\~ є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню з відповідача судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved