Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів встановлених за рішенням суду. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 04.04.2009 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] від зазначеного шлюбу народився син [PERSON] . 02.09.2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя розглянуто цивільну справу 333/5043/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказаний позов задоволено повністю, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2014 набрало законної сили. 22.07.2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя розглянуто цивільну справу 333/5176/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ухвалив рішення, яким вказаний позов [PERSON] задовольнив повністю та стягнув з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. 09.11.2015 року Комунарським ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження №49289940 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . 05.05.2018 року [PERSON] повернувся з Республіки Польща, де до цього проживав. У червні 2018 року сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] були фактично поновлені. 11.06.2018 року мати позивача [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . З дозволу [PERSON] (матері [PERSON] ), а саме з 11.06.2018 року [PERSON] , [PERSON] , та їхній син [PERSON] проживаємо в даній квартирі. 25.06.2018 року [PERSON] за вказаною адресою зареєструвала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проживаючи в квартирі за вказаною адресою вони мали спільний бюджет, за рахунок якого утримали малолітнього сина [PERSON] . У період часу з 31.08.2018 року до 13.08.2020 року на час проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] їхній син [PERSON] навчався у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №84. У зв`язку з фактичним поновленням сімейних відносин відповідач подала до державної виконавчої службу заяву про повернення виконавчого документу стягувачу. Наприкінці липня 2020 року фактичні сімейні відносини між позивачем та відповідачем були припинені. У зв`язку з чим [PERSON] наприкінці липня повторно звернулася до Комунарського ВДВС у м.Запоріжжя із заявою про примусове виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З урахуванням того, що у період часу з 11.06.2018 року до 27.07.2020 року включно вони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, за рахунок якого утримували малолітнього сина [PERSON] позивач вважає, що його потрібно звільнити від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за вище вказаний період. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, за якими вона повністю заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідач дійсно проживала з позивачем в період 11.06.2018 року по 03.06.2020 року, а не по 27.07.2020 як стверджує позивач. Однак, хоча і проживали в одному житловому приміщенні, але не мали спільного бюджету, спільного харчування, не купували майна для спільного користування, не приймали спільної участі в утриманні житла, не піклувалися один про одного, не допомагали один одному, не мали взаємних прав та обов`язків. В цей період часу відповідач не має з відповідачем взагалі жодних відносин, що могли б хоча б віддалено охарактеризувати їх однією сім`єю. Позивач жодного разу не надав коштів на утримання дитини, жодним чином не приймав участі у вихованні дитини. Факт проживання відповідача та позивача в одному житловому приміщенні сам по собі не звільняє [PERSON] від обов`язку утримувати дитину. В свою чергу, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що підтвердив би обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позову. Також позивач не надав жодного доказу, що підтвердив би факт реального виконання ним обов`язку щодо утримання сина протягом спірного періоду. Обставини, на які посилається [PERSON] в обґрунтуванні позову, не є підставою для звільнення його від сплати аліментів за період з 11.06.2018 по 27.07.2020 року. З 03.06.2020 року відповідач за сімейними обставинами переїхала жити до своєї матері у селище Комиш-Зоря на постійне місце проживання разом з всіма речами, де вже проживав її син [PERSON] . В літку відповідач перевела спільного з позивачем сина до Комиш-Зорянської загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів, про що свідчить підтвердження надане директором школи, копія якого додається до відзиву. Ці факти заперечують вимогу позивача у тому, щоб звільнити його від сплати аліментів у період з червня 2018 року до 27.07.2020 року, бо фактично їхній син проживав у селищі Комиш-Зоря з березня 2020 року, а відповідач з червня 2020 року. На підставі цих фактів відповідач просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. 27.05.2021 року від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив. Відповідно до якого зазначено, що відповідач у своєму відзиві просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. При цьому визнає обставину щодо спільного проживання у період часу з 11.06.2018 року до 03.06.2020 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Також відповідач визнає у відзиві обставину щодо проживання сина [PERSON] , у період часу з 11.06.2018 року до початку березня 2020 року разом із позивачем (батьком) та відповідачем (матір`ю). Таким чином оскільки відповідач визнає ці обставини, спільного проживання у вказаній квартирі, то вони не потребують доказування. У своєму відзиві відповідач не надає жодних, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин на які вона посилається. 14.06.2021 року на адресу суду через канцелярію надійшли заперечення на відповідь на відзив направлені представником відповідача. В яких проти позову заперечують в повному обсязі спираючись на факти наведені в відзиві, а також на правову позицію висновку Верховного Суду у постанові від 22.04.2021 року згідно якої «обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту проживання спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин». У судовому засіданні представник позивача адвокат Железняк А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Крамаренко А.А. просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав визначених у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні 02.12.2021 року відповідач додатково до відзиву зазначила, що позивач жодним чином її матеріально не забезпечував, з червня 2018 року по червень 2020 року жили в одній квартирі, але спільного побуту не мали, дитині позивач ніколи нічого не покупав. Заяву про повернення виконавчого документу стягувачу вона написала на прохання позивача, адже він мав намір виїхати на заробітки до Польщі. Суд, заслухавши пояснення сторін і покази свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] (том 1 а.с.8). \~ \~ \~ \~Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (том 1 а.с.9-11). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (том 1 а.с.12-15). 28.07.2020 року повторно відкрито виконавче про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (том 1 а.с.23). За договором купівлі-продажу від 11.06.2018 року [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с.18-20). Згідно довідки за №37 від 05.04.2021 року [PERSON] навчався в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №84 Запорізької міської ради Запорізької області з 31.08.2018 року по 13.08.2020 року (том 1 а.с.22) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона матір позивача. У 2018 році придбала квартиру для її сина і колишньої невістки, які майже відразу до неї заселилися. В подальшому вони жили разом з онуком. Мешкали вони разом після вселення до червня 2020 року, мали спільний бюджет. Її син покупав продукти харчування, одяг для дитини. Свідку невідомо випадки за два роки, коли вони мешкали разом, про їх спільні поїздки на море або якійсь екскурсії. Разів за п`ять приходили до них у гості. Їй відомо, що її син не сплачував аліменти на утримання неповнолітного сина. Загалом син працював приблизно п`ять років на заводі, а потім поїхав на заробітки до Польщі на незначний час. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона приходиться тіткою позивачу. Її сестра [PERSON] придбала для позивача і його колишньої дружини квартиру, до якої останні вселилися і вели спільний побут. Сестра допомагала їм продуктами харчування, іноді купувала одяг для онука. Вже коли вони разом мешкали, [PERSON] їздив приблизно на три місяці на заробітки до Польщі, по поверненню десь підробляв неофіційно. З позивачем і відповідачем вона майже не спілкувалася, в гості до них не ходила, безпосередньо не бачила як вони разом гуляли або відвідували магазини. Їй все відомо зі слів сестри [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона мешкає по сусідству із матір`ю позивача [PERSON] . Зі слів останньої їй відомо, що у 2018 році позивач і відповідач почали разом мешкати у квартирі, придбаній [PERSON] , і проживали на протязі двох років. За цей період вона бачила їх близько п`яти разів, коли вони приходили у гості до [PERSON] . У зв`язку із тим , що вони приходили разом, зробила висновок, що вони мешкають однією сім`єю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач приходиться їй донькою, а позивач її колишній чоловік. В 2018 році [PERSON] придбала житловий будинок у м.Запоріжжі і переїхали туди жити разом з дитиною. Через незначний час житло виявилося непридатним для проживання і її донька переїхала до квартири, в якій мешкав позивач. Дану квартиру придбала [PERSON] . Під час проживання у квартирі позивача і відповідача вони спільного побуту і бюджету не мали, [PERSON] жодним чином матеріально не допомагав утримувати їх спільну дитину. Навпаки, донька скаржилася, що він оформив кредит на її ім`я. Крім того, у неї почали пропадати речі. [PERSON] скаржився, що батько неодноразово здавав його телефон до ломбарду. Загалом донька була у скрутному матеріальному становищі. Також свідок повідомила, що їй декілька разів телефонували невідомі і просили повідомити [PERSON] щоб той погасив кредит. Мешкала [PERSON] у цій квартирі до червня 2020 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач приходиться йому племінницею. З червня 2018 року по червень 2020 року вона з дитиною мешкала у м.Запоріжжя у квартирі, яка належить свекрові [PERSON] . У квартирі також мешкав колишній чоловік племінниці [PERSON] . У 2020 році він разом із сестрою [PERSON] приїздили до них. Відповідач скаржилася, що вона сама утримує себе і дитину, допомоги від колишнього чоловіка на утримання дитини не отримує, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Свідок також зазначив, що живе поруч із [PERSON] і жодного разу не бачив, щоб [PERSON] приїздив до свого сина, який з початку 2020 року мешкав у неї. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Вислухавши пояснення\~представника позивача\~та відповідача\~і його\~представника,\~допитавши свідків,\~вивчивши матеріали\~справи і\~дослідивши письмові\~докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Так, позивачем та його представником не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження, крім спільного проживання з [PERSON] та сином [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , який не ким не оспорюється, спільного бюджету, спільного харчування, приймання участі у матеріальних витратах на дитину, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Позивач не надав суду доказів отримання ним будь-яких доходів за час спільного проживання у квартирі із відповідачем. Також не надано доказів спільного сімейного відпочинку, проявів піклування батька над дитиною. Покази допитаних у судовому засіданні свідків жодним чином не доводять цих фактів. Жодний зі свідків не зазначив детальний опис обставин, які б свідчили про реальність сімейних відносин. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] , проживає разом з нею. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували можливість звільнення його від сплати аліментів у період часу з 11.06.2018 року по 27.07.2020 року, суд вбачає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed