Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

у грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку під літ. «А», житлового будинку під літ. «К», гараж під літ. «З», погріб під літ. «Ж», альтанку під літ. «Л», літньої кухні під літ. «М»; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на гараж під літ. «Е», що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:241:0017; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку під літ. «А», житлового будинку під літ. «К», гараж під літ. «З», погріб під літ. «Ж», альтанку під літ. «Л», літньої кухні під літ. «М»; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:241:0017. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку під літ. «А», житлового будинку під літ. «К», з відповідними надвірними будівлями та спорудами, та земельної ділянки, площею 0,0912 га, а також гаража під літ. «Е», що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належали спадкодавцю на підставі договору дарування від 03.03.1978 року. 23.08.2006 року [PERSON] складено заповіт, згідно якого спадкоємцем є в тому числі [PERSON] . Звернувшись до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв?язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок під літ. «К» за адресою: [ADDRESS] , а також у зв?язку із невизначеністю часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 85). 06.01.2022 року Другою київською державною нотаріальною конторою направлено до суду листа про розгляд справи у відсутність представника (а.с. 90). 25.01.2022 року від Київської міської ради надійшли до суду письмові пояснення, у яких представник просив розглянути справу у його відсутність та постановити рішення по суті спору згідно норм чинного законодавства (а.с. 92-93). 15.02.2022 року від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 96). 15.02.2022 року позивач подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній на раніше заявлених підставах просив суд: - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - виділити у користування [PERSON] наступні приміщення будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] : житлова прибудова А2, площею 39,1 кв.м.; житлова прибудова А4, площею 31,2 кв.м.; житлова прибудова а5, площею 11,1 кв.м., житлова прибудова А6, площею 33,3 кв.м., ґанок а11, площею 5,4 кв.м., житлового будинку К1, площею 34,8 кв.м., ґанок к2, площею 2,7 кв.м., гараж Е1, площею 60,7 кв.м., погріб Ж1, площею 11,6 кв.м., альтанка Л1, площею 9,0 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] наступні приміщення будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок А1, площею 40,0 кв.м., житлової прибудови А3, площею 51,2 кв.м., мансарди А3, площею 87,8 кв.м., прибудови а7, площею 10,2 кв.м., надбудови а8, площею 7,0 кв.м., ґанок а9, площею 1 кв.м., сходів а10, площею 7,8 кв.м., погрібу Б1, площею 8,8 кв.м., гаража З1, площею 19,4 кв.м., літньої кухні М1, площею 34,5 кв.м., тамбура м2, площею 2,0 кв.м. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги за заявою про зміну предмету позову повністю. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві та порядок користування домоволодінням, що склався між сторонами. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що одна друга частина житлового будинку з відповідними надвірним будівлями за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори 03.03.1978 року за реєстровим номером 3498 (а.с. 14-15). Згідно змісту вказаного вище договору даруванн, загальна жила площа будинку, розташованого на земельній ділянці, розміром 780 кв.м, в цілому 60,3 кв.м. В користування обдаровуваного переходить: дві жилі кімнати розміром 16,0 кв.м. та 15,9 кв.м., зазначені на пані І-7 та І-8, кухня розміром 10,3 кв.м., зазначена на плані І-10, коридор розміром 5,7 кв.м., зазначений на плані І-9, кладова розміром 5,3 кв.м., зазначена на плані І-13, ванна розміром 3,3 кв.м., зазначена на плані І-11, та земельна ділянка, що прилягає до цієї частини жилого будинку. 10.03.1978 року право власності [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації із записом у реєстрову книгу № 7096-а (а.с.16). Також судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0912 га, кадастровий номер 8000000000:79:241:0017, з цільовим призначенням - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належала [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-КВ № 143474 (а.с. 17). [INFO] [PERSON] помер, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.03.2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та Ѕ частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 23.08.2006 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 3-269, за змістом якого на випадок своєї смерті [PERSON] заповів належну йому Ѕ частку житлового будинку під літерою «А», житловий будинок під літерою «К», які розташовані по [ADDRESS] , з відповідними надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,0912 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] ; належний гараж під літерою «Е», який розташований в [ADDRESS] , - [PERSON] (а.с. 10). Судовим розглядом встановлено, що інші спадкоємці, окрім [PERSON] , відсутні. Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 17.07.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку не містить зазначення конкретних часток співвласників земельної ділянки у праві спільної часткової власності (а.с. 12). Крім того, постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 01.10.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок під літерою «К», який згідно чинного законодавства було введено в експлуатацію, однак не проведено державну реєстрацію права власності (а.с. 11). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, законом передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначеніу частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємцівза заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходитьдо інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються. Проаналізувавши викладене, судом встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] , спадщину після [PERSON] у порядку й у строки, визначені законом, не прийняла, відтак суд надходить до висновку, що її частина у спадщині за заповітом переходить до іншого спадкоємця - позивача у справі [PERSON] відповідно до частини першої статті 1275 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтвата склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. З огляду на вказане, враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом, а тому суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову в частині визнання за ним визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримуватиз цього користь, вигоду. Розпорядженнямайном це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Правовий режим спільної часткової власності визначаєтьсяГлавою 26ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, при цьому закон визначає її як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ст. 358 ч. З ЦК України передбачено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ч. 1, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 14 постанови № 20 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 постанови № 7 Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Розподіл (порядок користування майном) може бути здійснено і в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання (незалежно від його мотивів) здійснити такий поділ майна, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації цього права будь- яким шляхом. Такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ спільного майна і таке право підлягає судовому захисту, так як відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 08.01.2020 року Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» проведено інвентаризацію житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що житлові будинки за вказаною адресою містять наступні показники. Житловий будинок літ. «А», загальна площа 243,3 кв.м., житлова площа - 157,7 кв.м. Житловий будинок літ. «К», загальна площа 27,8 кв.м., житлова площа -12,5 кв.м. Згідно витягу з рішення виконкому Московської райради народних депутатів № 70 від 22.01.1990 року, згідно розпорядження Московської райдержадміністрації м. Києва № 550 від 17.05.2000 року, згідно з актом прийняття в експлуатацію від 14.12.2005 року, затвердженого розпорядженням Голосіївської райдержадміністрації м. Києва № 31 від 23.01.2006 року та розпорядженням Голосіївської райдержадміністрації м. Києва № 338 від 05.0.2006 року прийнято в експлуатацію житловий будинок літ. «А» загальною площею 239,8 кв.м., житловою площею 159,5 кв.м., гараж літ. «Е», гараж літ. «З», сарай літ. «Д». Житловий будинок літ. «К» прийняти й в експлуатацію згідно дозволу УДАБК № 245 від 07.07.2005 року, загальною площею 27, кв.м., житловою площею 12,5 кв.м. Зведення на земельній ділянці погріба літ. «Ж» та альтанки літ. «Л», переобладнання житлової 2-6 площею 10,3 кв.м. з кухні, кухні 4-1 площею 7,9 кв.м. з житлової, санвузла 4-2 площею 3,3 кв.м. з житлової, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406 відноситься до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Наведені обставини стверджуються довідкою про показники об?єкта нерухомого майна № ПБ-2019 № 2259, складеної Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 31.01.2020 року (а.с. 34). Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 08.01.2020 року (а.с. 23-32), домоволодіння складається з наступних приміщень: - житловий будинок літера «А1», площею 40,0 кв.м.; - житлова прибудова літера «А2», площею 39,0 кв.м.; - житлова прибудова літера «А3», площею 51,2 кв.м.; - мансарда літера «А3», площею 87,8 кв.м.; - житлова прибудова літера «А4», площею 31,2 кв.м.; - прибудова літера «а5», площею 11,1 кв.м.; - житлова прибудова літера «А6», площею 33,3 кв.м.; - прибудова літера «а7», площею 10,2 кв.м.; - надбудова літера «а8», площею 7,0 кв.м.; - ґанок літера «а9», площею 1,0 кв.м.; - сходи літера «а10», площею 7,8 кв.м.; - ґанок літера «а11», площею 5,4 кв.м.; - житловий будинок літера «К1» (основна частина), площею 34,8 кв.м.; - ґанок літера «к2», площею 2,7 кв.м.; - погріб (основна частина) літера «Б1», площею 8,8 кв.м.; - гараж (основна частина) літера «Е1», площею 60,7 кв.м.; - погріб (основна частина) літера «Ж1», площею 11,6 кв.м.; - гараж (основна частина) літера «З1», площею 19,4 кв.м.; - альтанка (основна частина) літера «Л1», площею 9,0 кв.м.; - літня кухня (основна частина) літера «М1», площею 34,5 кв.м.; - тамбур літера «м2», площею 2,0 кв.м.; - хвіртка № 1; - огорожа № 2. 07.07.2005 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON], [PERSON] видано дозвіл № 245 на введення в експлуатацію закінченого будівництвом приватного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Об?єкт, що приймається в експлуатацію за технічним паспортом БТ має наступні будівельні показники: житловий будинок літера «К», загальною площею 27,8 кв.м. (а.с. 33). Крім того, розпорядженням Московської районної державної адміністрації міста Києва № 550 від 17.05.2000 року надано дозвіл на узаконення самовільно збудованого гаража літ. «Е» на території садиби по [ADDRESS] на ім? я[PERSON] (а.с. 35). Запропонований позивачем порядок користування будинком та надвірними будівлями і спорудами, а також земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , відповідає порядку користування нерухомим майном, що склався між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , відтак надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визначення порядку користування зазначеним вище нерухомим майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved