Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частини якої належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності (підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №191775181. Відповідач [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] більше ніж 5 років. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, але на даний час відповідач з реєстраційного обліку не знявся, прохання подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання ігнорував. У зв`язку з даними обставинами, позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів, як співвласник квартири. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2021 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутность. На позовних вимогах наполягав. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але до суду надав заяву, де позовні вимоги визнав у повному обсязі, а справу прохав слухати у його відсутність. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2022 було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Сторони у призначене відкрите судове засідання не з`явились, попередно надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Окрім цього, відповідачем [PERSON] 20.01.2022 до суду було подано заяву про визнання позову, де останній зазначив, що повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти їх задовлення. Таким чином, відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2020, серія НОВ № 451688. Відповідно до Довідки про склад сімьї та/або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, проживаючих у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано 4 (четверо) осіб: [PERSON] , [INFO] - співвласник; [PERSON] , [INFO] - співласниця; [PERSON] , [INFO] син співвласників; [PERSON] , [INFO] , який не є членом сім`ї та родини. Відповідно до Акту №1 про не проживання особи з місцем реєстрації від 01.10.2021, який підписаний мешканцями квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , засвідчивши, що [PERSON] , [INFO] , з 05.12.2019 факти не проживає у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997, відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, на підставі наведеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з моменту реєстрації [PERSON] права приватної спільної часткової власності на вказану квартиру, а саме з 2019, тобто понад 5 років, його особистих речей в будинку немає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу в користуванні жилим приміщенням матеріали справи не містять. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності. Згідно п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З вищенаведеного вбачається, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Outcome: approved