Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

16.10.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] у її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2019 по 31.08.2020 в сумі 62194 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 19.06.2003 вона з відповідачем перебувала в шлюбі, рішенням Бориславського міського суду від 29.08.2013 шлюб розірвано. У них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення суду від 29.08.2013 у справі №438/968/13-ц ухвалено: стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 до повноліття дітей. Протягом останніх двох років відповідач нерегулярно і не в повному обсязі оплачує аліменти, а позивачці важко утримувати дітей. Вона тимчасово не працює, їй допомагають батьки. Заборгованість зі сплати аліментів відповідача на утримання дітей станом на 01 вересня 2020 року становить 62194 грн, згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 14 серпня 2020 року за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року, виданого заступником начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) А.Л. Волянським та повідомлення від 02.09.2020 про внесення [PERSON] в Єдиний реєстр боржників, яке міститься на сайті Автоматизованої система виконавчих проваджень. Згідно розрахунку неустойки (пені) по аліментах [PERSON] на утримання дітей за період з 01.01.2019 по 31.08.2020 пеня склала 190458,52 грн, але з врахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України «не більше 100 відсотків заборгованості» пеня складе 62194 грн. Ухвалою судді від 17.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду письмове пояснення у заперечення доводів, міркувань та заявлених позивачем у справі позовних вимог, в якому зазначив наступне. Позивачка у справі просить суд стягнути із нього неустойку (пеню) за прострочення ним сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , за період з 01.01.2019 по 31.08.2020 в сумі 82194грн, що становить 100% розміру заборгованості по аліментах. Однак, така заборгованість виникла не з його вини. Він справно сплачував аліменти з дня їх присудження до стягнення судом до 2019р., оскільки такі стягувались за місцем праці по 1/2 частині із належного йому заробітку у встановленому судом розмірі. Проте, у 2018р. змушений звільнитися з роботи. З 2019р. по час отримання ним із Бориславського міського суду повідомлення про відкриття провадження у даній справі №438/1365/20, йому навіть нічого не було відомо про наявність такої заборгованості по сплаті аліментів перед позивачкою. Адже, як пояснив йому усно державний виконавець, коли відповідач звернувся до нього після звільнення із роботи, він як безробітний повинен сплачувати аліменти у розмірі не меншому 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відтак, відповідач практично щомісячно сплачував аліменти по 2100-2200 грн всередньому. Лише із позовної заяви, що є предметом розгляду у даній цивільній справі та доданого до цього позову копії Розрахунку заборгованості йому стало відомо, що у нього наявна заборгованість із сплати аліментів та ще й у розмірі 57679 грн. Вказаний у попередньому абзаці розрахунок заборгованості по аліментах не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки за період з 01.08.2020р. по даний час ним сплачено аліменти у загальній сумі 7034,18грн, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та становить 50% від його заробітної плати за новим місцем праці, яке з важкими зусиллями вдалось відшукати в період карантину. До цього часу з Бориславського міського відділу державної виконавчої служби йому не надходило жодного повідомлення про наявність заборгованості із сплати аліментів, жодного повідомлення та роз`яснення про необхідність сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж по 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, зокрема від розміру середньої зарплати в регіоні, що й призвело до такої заборгованості. Тому вважає, що заборгованість із сплати аліментів виникла не з його вини, а тому немає підстав для стягнення із нього заявленої позивачкою у справі неустойки. Крім цього, на його утриманні на даний час перебуває його малолітня дитина від другого любу, - син [PERSON] , [INFO] , який постійно хворіє та потребує лікування і ретельного догляду, дитина його дружини від першого шлюбу - син [PERSON] як [PERSON] , [INFO] , батько якого помер і він одружився із вдовою з малолітнім сином. Дані обставини свідчать про його скрутний матеріальний та сімейний стан, зважаючи ще й на економічну кризу в державі та карантин внаслідок світової пандемії коронавірусної інфекції COVID-19, а стягнення неустойки (пені) спричинить для нього та його нової сімї катастрофічну боргову яму. Водночас, він не ухилявся та не відмовляється на даний час сплачувати заборгованість із аліментів, що виникла за період з 01.01.2019 по 31.08.2020 не з його провини, і погоджується, щоб цю заборгованість стягували із його заробітної плати за місцем його праці, - вантажник магазину «Рукавичка», куди він зумів влаштуватися 18.09.2020, для чого надав відповідну інформацію про нове місце праці державному виконавцю. Зважаючи на викладене, просить відмовити в задоволенні позову. Позивач [PERSON] подала до суду додаткові пояснення від 11 серпня 2021 року, в яких не погоджується з твердженням відповідача про відсутність вини у виникненні заборгованості з аліментів за період з 01.01.2019 по 31.08.2020. Розрахунок заборгованості по аліментах за період з 12 липня 2013 року по 01 січня 2019 року їй не видали в зв`язку з відсутністю обліку цієї заборгованості у Бориславському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Аліменти їй перераховувалися з місця праці відповідача на Бориславській центральній базі виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта» до березня 2016 року, з березня 2016 року він не працював, спочатку перебував у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трьох років, а 12.07.2018 звільнився з роботи за згодою сторін і фактично працював за кордоном в Республіці Польща, але аліменти регулярно не сплачував. Виходячи з поданих відповідачем до матеріалів позовної заяви Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України його дохід за 2016 рік за місцем праці на Бориславській центральній базі виробничого обслуговування ПАТ «Укрнафта» склав лише 13102,52 грн., за 2017 - 3030,85 грн., за 2018 рік - 5239,38 грн., за 2019 рік та 2020 рік по серпень включно заробітна плата склала 0 грн. Але позивач не наполягала на відновлення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] за період до 01.01.2019, фактично простила йому борг, хоча цей борг, мабуть, вдвічі перевищив би борг за період з 01.01.2019 по 31.08.2020. Працевлаштувався відповідач у вересні 2020 року в ТОВ «Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод», він влаштувався на постійну роботу із систематичним заробітком в середньому близько 9000 грн, дружина його працює, її заробітна плата становить близько 15000 грн, на утримана сина від першого шлюбу отримує пенсію по втраті годувальника 1769 грн щомісячно. Але заборгованість по сплаті аліментів не зменшується. До сьогоднішнього дня [PERSON] особисто сплачує аліменти коли забажає, і в сумі - якій забажає. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та додаткових пояснень від 11 серпня 2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, дали пояснення, аналогічні змісту письмового пояснення у заперечення доводів, міркувань та заявлених позивачем у справі позовних вимог. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 29.08.2013, яке набрало законної сили 09.09.2013, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 29.08.2013 у справі №435/968/13-ц задоволено позов [PERSON] та ухвалено: стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 до повноліття дітей. 13 вересня 2013 року Бориславським міським судом видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 29.08.2013 у справі №435/968/13-ц про стягнення з відповідача аліментів. Виконавче провадження з приводу вказаного виконавчого листа перебуває у Бориславському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 14.08.2020 ВП-39828171, виданого заступником начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) А.Л. Волянським, заборгованість з січня 2019 року по серпень 2020 року становить 62194 грн. При цьому, за цей період боржником сплачено 26900 грн, зокрема, у лютому 2019 року - 2100 грн; у березні 2019 року - 2100 грн; у квітні 2019 року - 1000 грн; у травні 2019 року - 1500 грн; у червні 2019 року - 2100 грн; у липні 2019 року - 2100 грн; у серпні 2019 року - 2100 грн; жовтні 2019 2200 грн, у листопаді 2019 0 1500 грн., у грудні 2019 800 грн, у березні 2020 5000 грн, у квітні 2020 2200 грн, у червні 2020 2200 грн. При цьому, відсутні аліментні платежі у вересні 2019 року, січні 2020 року, лютому 2020 року, травні 2020 року, липні 2020 року, серпні 2020 року. Отже, заборгованість відповідача з аліментів з січня 2019 року по серпень 2020 року становила 62194 грн. Саме за вказаний період позивач просить суд вирішити питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно з якою: «неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості\~з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів». Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені на суму заборгованості по аліментам позивачем за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року нараховано пеню в сумі 190458,52 грн, та з урахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, просить стягнути пеню - 62194 грн, тобто не більше 100 відсотків заборгованості. У судовому засіданні відповідач не довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Обставини, на які він посилається як відсутність його вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, та долучені ним докази, не підтверджують відсутність його вини. При цьому, зміна матеріального або сімейного стану відповідача, на який він посилається, є підставами для зменшення в судовому порядку розміру аліментів, та не свідчать про відсутність вини у виникненні відповідної заборгованості. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність вини, оскільки сторони домовились про добровільне виконання зобов`язань відповідачем та позивачем був відкликаний виконавчий лист на виконання рішення суду від 29.08.2013 у справі №435/968/13-ц про стягнення з відповідача аліментів на певний період, виходячи з наступного. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Крім цього, із показів свідка [PERSON] , заступника начальника відділу Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), даними в судовому засіданні, вбачається, що останнім скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.09.2013 відразу після отримання ним ВП №39828171 відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження від 02.09.2020. Свідок не може пояснити підставу винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки дане виконавче провадження на час винесення даної постанови не перебувало в провадженні свідка. З урахуванням наведеного, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, яка не була спростована в судовому засіданні, позивач [PERSON] набула право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Вирішуючи питання щодо порядку обрахунку неустойки (пені) суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення: «Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів». Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Незалежно від способу стягнення аліментів: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Проведений позивачем обрахунок пені не суперечить вищевказаній правовій позиції Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц. Суд приймає розрахунок, що поданий позивачем. З урахуванням вищенаведеного, оскільки заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року виникла з вини відповідача, який зобов`язаний їх сплачувати на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 29.08.2013 у справі №435/968/13-ц, тому позивач - одержувач аліментів має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сума неустойки (пені) за вказаний період, розрахована позивачем, становить 190458,52 грн. Проте, оскільки ч.1 ст.196\~СК України обмежено розмір стягнення неустойки (пені) до розміру не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 62\~194 грн неустойки (пені), яка дорівнює розміру заборгованості. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5\~Закону України\~від 08\~липня 2011\~року №\~3674-VI\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відтак судовий збір за розгляд позовної заяви щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави в порядку ст. 141 ЦПК України\~в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved