Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою звернувся представник позивача адвокат Льовкін М.О. та просив суд визначити [PERSON] додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Свою вимогу обґрунтував тими, що він є онуком [PERSON] має право на спадщину, що відкрилася після її смерті, проте у зв`язку із хворобливим станом пропустив шестимісячний строк її прийняття, який може бути поновлений в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Свої заперечення мотивувала тим, що у позивача відсутні поважні причини пропуску шестимісячного строку прийняття спадщини [PERSON] , оскільки він перебуваючи в Сквирській психоневрологічному інтернаті знав про смерть останньої, міг та повинен був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач не міг в шестимісячний строк прийняти спадщину спадкодавця. У цей період він їздив у домашні відпустки до своїх родичів, самостійно розпоряджався своїми коштами та речами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, [INFO] померла [PERSON] , яка позивачу та відповідачу являється бабою по батьківській лінії. Як вбачається з копії спадкової справи №197/2015 [PERSON] 17 березня 2008 року заповіла все своє майно своєму синові [PERSON] . Проте [PERSON] , який являється батьком сторін по справі, помер [INFO] . Таким чином як позивач так і відповідач у відповідності до ст. 1266 Цивільного кодексу України є спадкоємцями [PERSON] за правом представлення, та мають право на спадщину на те майно, яке б належало за заповітом їх батькові\~ [PERSON] , якби він був живим на час відкриття спадщин [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи №197/2015 після смерті [PERSON] заяву на прийняття спадщини в строк передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України подав лише [PERSON] (відповідач у справі). При цьому, у заяві про прийняття спадщини, [PERSON] достеменно знаючи про наявність іншого спадкоємця за правом представлення, а саме позивача, повідомив нотаріуса про відсутність інших спадкоємців. Тобто, відповідач продемонстрував недобросовісну поведінку по відношенню до позивача, та повідомив нотаріусу недостовірну інформацію про відсутність інших спадкоємців. Листом державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 10 липня 2019 року № 786/01-16 роз`яснено, що [PERSON] звернувся 10 липня 2019 року до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області з питань оформлення спадщини за законом після смерті померлої [INFO] його баби [PERSON] , в чому йому було відмовлено, у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини, оскільки згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини особисто. Вищевказані дії вчинені не були, тому рекомендовано було звернутися до суду (а.с. 12). Таким чином позивач пропустив строк прийняття спадщини [PERSON] , передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, який у відповідності до ч. ст. 1272 Цивільного кодексу України може бути поновлений судом у випадку наявності поважних причин його пропуску. Згідно довідки виданої Сквирським психоневрологічним інтернатом від 23 вересня 2019 року № 515, [PERSON] , [INFO] дійсно перебуває на повному державному утриманні в установі з 24 липня 2000 року, являється інвалідом 2 групи Радянської Армії і прописаний на постійне проживання за адресою [ADDRESS] з 25 липня 2000 року по даний час (а.с. 13). Відповідно до довідки виданої Сквирським психоневрологічним інтернатом від 04 грудня 2019 року № 652 [PERSON] [INFO] дійсно перебуває на повному державному утриманні в установі з 26 липня 2000 року наказ № 33 по даний час. За висновком Білоцерківської МСЕК, по стану здоров`я може перебувати в будинку інтернаті для психохічно хворих. Рішення суду про його непрацездатність та опіку немає. Має діагноз: епілепсія з вираженим характерологічними змінами особистості вираженим зниженням інтелекту і пам`яті, судомними нападами середньої частоти, являється інвалідом 2 групи Радянської Армії. Прописаний на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 26 липня 2000 року по даний час. Часто їздить в домашні відпустки до своїх родичів, самостійно розпоряджається своїми коштами та речами, сам себе може обслуговувати (а.с. 14). Згідно довідки виданої Сквирським психоневрологічним інтернатом від 01 липня 2020 року № 275, [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває на повному державну утриманні в установі з 26 липня 2000 року по даний час. За станом здоров`я потребував та потребує постійного стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів у зв`язку з стійкими інтелектуальними та психічними порушеннями. У період з 10 квітня 2015 року по 10 жовтня 2015 року [PERSON] мав право на тимчасове вибуття з інтернату за наявності письмового зобов`язання родичів або інших осіб, які згодні його прийняти і забезпечити догляд за погодженням з адміністрацією та з урахуванням висновку лікаря про можливість виїзду. У вказаний період часу [PERSON] їздив у домашні відпустки до своїх родичів на наступний період: з 01 квітня 2015 року по 11 квітня 2015 року та з 04 серпня 2015 року по 02 вересня 2015 року (а.с. 15). Відповідно до довідки виданої 15 травня 2018 року № 277, що згідно запису по господарської книги № 9 за 2011-2015 роки власником будинку в [ADDRESS] була [PERSON] [INFO] , яка проживала у ньому до дня смерті [INFO] (а.с. 16). Із аналізу вищенаведених доказів вбачається, що позивач має стійкий хронічний розлад психічного здоров`я, та постійно перебуває в Сквирському психоневрологічному інтернаті, у зв`язку із чим в шестимісячний строк після смерті [PERSON] був обмеженим у можливості виїзду за межі інтернату, зокрема в травні, вересні та жовтні 2015 року, що на думку суду є поважною причиною пропуску цього строку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк прийняття спадщини його баби із поважних причин. При прийнятті рішення суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не був обмежений у праві виїзду із Сквирського психоневрологічного інтернату, оскільки із довідки цієї медичної установи вбачається, що він у період часу з 10.04 по 10.10 2015 мав право на тимчасове вибуття з інтернату лише за наявності письмового зобов`язання родичів або інших осіб. Які згодні його прийняти і забезпечити догляд, за погодженням із адміністрацією (а.с. 15). Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 1220, 1261, 1270, 1272, 1277 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved