Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

21.02.2022 від адвоката Яковлєва Андрія Вікторовича в інтересах позивача [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] , у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 162 139,28 грн, з яких 112 858,75 грн - основна сума боргу за договором позики від 15.02.2022, 15 954,99 грн - річних з простроченої суми, 33 325,54 грн - пеня, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 15.02.2020 укладено Договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 98 000 грн, що еквіваленті становило 3 995 доларів США. На підтвердження отримання коштів сторони склали розписку від 15.02.2022. Сторони погодили, що позика підлягає поверненню в національній валюті за курсом долару США до гривні та не пізніше 10.12.2020. Також сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує неустойку у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення, а за неповернення після збігу 30 днів на неповернуту суму нараховується 12% річних. На день звернення до суду відповідач не виконав свої зобов`язання. Ухвалою від 13.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення та заявив про намір подати протягом 5-ти днів з дня винесення рішення підтвердження понесення судових витрат позивачем. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, однак конверт з вкладенням повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву відповідач не скористався, заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 223, 280,281 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи у відсутності сторін. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2). За ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 98 000 грн. Ця обставина підтверджена укладеним 15.02.2020 між сторонами Договором позики (далі Договір) /а.с.8-9/, а також розпискою про одержання грошової суми за договором позики від 15.02.2020 (далі Розписка) /а.с.10/. За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Надані позивачем Договір та Розписка містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 30 червня 2021 року у справі № 61-7687св21. У Договорі сторони погодили, що 98 000 грн на день їх отримання позичальником в еквіваленті становить 3 995 доларів США (п.1 Договору). Також сторони домовились, що позика підлягає поверненню у національній валюті України у сумі, еквівалентній сумі в доларах США (п.3 Договору). Строк повернення позики - 10.12.2020 (п.4 Договору). Статтею 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором встановлений обов`язок повернення позичальником грошових коштів позикодавцю - до 10.12.2020. Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивачем до суду, відповідач у зазначений строк не виконав свої зобов`язання. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки під час дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами позики від 15.02.2020 щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 98 000 грн є обґрунтованою і такою, що підлягають задоволенню. Сторони погодили, що позика підлягає поверненню у національній валюті України у сумі, еквівалентній сумі в доларах США (п.3 Договору). Представник позивача надаючи розрахунок боргу відповідача у розмірі 98 000 грн вказує еквівалент у доларах США у розмірі 112 858,75 грн, посилаючись на встановлений курс долара США на день складання позову (12.02.2022 як зазначає позивач) у АТ «Укрсиббанк» - 28,04 грн. Частиною 2 статті 524 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Сторони не визначили, що визначення суми боргу в національній валюти визначається за офіційним курсом валют АТ «Укрсиббанк», а тому вказаний розрахунок позивача суд не приймає, та визначає суму 111 380,60 грн як еквівалент 3 995 грн з розрахунку 27,88 грн за один долар США, відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленому Національним банком України на 12.02.2022. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг 111 380,60 грн, що є еквівалентом 3 995 доларів США на день складання позову - 12.02.2022, як вказує позивач у позовній заяві. Отже, вимога про стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 33 325,54 грн. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, яка передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Пунктом 8 Договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення боргу, позивальник зобов`язується сплатити неустойку у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення, а за неповернення після збігу 30 календарних днів на неповернуту суму нараховується 12% річних. Таким чином, розмір пені та строк її нарахування погоджено сторонами у п. 8 Договору - 1% з 11.12.2020 (оскільки останнім днем виконання зобов`язання у Договорі визначено 10.12.2020) та протягом 30 днів, тобто до 09.01.2021. Станом на 10.12.2022 неповернута відповідачем сума 3 995 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ 28,04 грн за 1 долар США становила 112 019,80 грн. Розмір пені за наведеними вище умовами склав 33 605,94 грн. Отже, позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в межах, заявлених позивачем, а саме у розмірі 33 325,54 грн. Щодо стягнення 15 954,99 грн річних. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторонами визначено, що починаючи зі спливу 30 днів прострочення повернення, тобто починаючи з 09.01.2021 на неповернуту суму нараховується 12% річних. З 09.01.2021 по день складання позову (як вказано в позовній заяві - 12.02.2022) 12% річних складає 14 731,37 грн. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача 12% річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 14 731,37 грн. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що вказано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за договором позики від 15.02.2020 у розмірі 111 380,60 грн, а також законності та правомірності підстав нарахувань на вказану суму боргу пені у розмірі 33 325,54 грн та 12% річних у розмірі 14 731,37 грн. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували вимоги, заявлені позивачем. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 594,31 грн та 31,89 грн витрат по сплаті сервісного збору за оплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача заявив про намір подати протягом 5-ти днів з дня винесення рішення підтвердження понесення судових витрат позивачем, тому суд вважає за доцільне розгляд питання щодо розподілу судових витрат вирішити додатково.

Outcome: partial