Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Біляївської міської Ради, як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. З 25 квітня 2020 року [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 47, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 422 від 25.09.2020). Після укладення шлюбу Позивач та відповідач проживали в орендованій квартирі. Через декілька місяців Відповідач зник, тому на початку серпня 2020 року Позивач, будучи вагітною, вимушена була з`їхати з орендованого житла та переїхала жити до батьків за адресою: [ADDRESS] , де проживає по теперішній час. З родильного будинку Позивача з новонародженою дитиною зустрічала та забирала її мати. На сьогоднішній день в Суворовському районному суді м. Одеси, знаходиться цивільна справа № 523/16871/21 за позовом [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про розірвання шлюбу. Ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 06.10.2021 року відкрито провадження по даній справі № 523/16871/21, та призначено судове засідання на 16 листопада 2021 року, в яке Відповідач не з`явився. Відповідач не забирав доньку з родильного будинку та взагалі не допомагав Позивачу і не брав участі у матеріальному забезпеченні доньки, тому 11.02.2021 року Позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з Відповідача аліментів на спільну дитину, про що 02.03.2021 року видано судовий наказ (справа № 523/2389/21. 20.04.2021 Другим Суворівським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65125414, згідно якого Боржником є [PERSON] [INFO] (Відповідач), Стягувачем є [PERSON] (Позивач), про що наявна інформація в автоматизованій системі виконавчого провадження. Отже, тільки після відкриття виконавчого провадження № 65125414, а саме 30.07.2021 року Відповідач сплатив заборгованість по аліментах та почав сплачувати на користь Позивача аліменти на спільну малолітню дитину, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 19.10.2021 року. Майже півтора року Позивач та Відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спільна дитина Сторін від народження фактично проживає з Позивачем (матір`ю), разом з батьками Позивача, в будинку, який належить батькам позивача, з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, про що свідчить Акт обстеження житлово-побутових умов Позивача, складений 16.01.2021 року. На думку Позивача, її донька повинна проживати саме з нею, оскільки малолітня дитина у віці 1 (одного) року насамперед потребує постійної опіки та піклування, а також щоденного фізичного та емоційного контакту з матір`ю. Позивач не має шкідливих звичок, не зловживає спиртними напоями, за місцем роботи характеризується позитивно. Позивач, як мати, активно приймає участь у житті своєї дитини, проводить разом з донькою дозвілля та іншим чином піклується про неї, здійснює належний догляд за дитиною та забезпечує її всім необхідним, їй не байдуже в яких умовах проживає її дитина. Також, доказом того, що дитина проживає саме з Позивачем, яка піклується про здоров`я доньки, є Декларація № 0001-А1КХ-71 АО, укладена з лікарем-педіатром в м. Біляївка Одеської обл. ТОВ «Центр сімейної медицини та педіатрії «Смайл». Крім того, матір Позивача (бабуся дитини), з якою вони разом проживають, є кваліфікованим педагогом та працює вчителем у місцевій школі, що позитивно відображається на вихованні дитини Позивача, як на теперішній час, так і в майбутньому. Крім того, матір та батько Позивача мають сили та бажання доглядати за своєю онукою у разі необхідності та на випадок відсутності Позивача. Позивач самостійно виховує доньку, піклується про неї, слідкує за станом її здоров`я, всіляко сприяє її вихованню та організовує проведення дозвілля доньки, створює умови для її соціального та культурного розвитку. Натомість Відповідач не бере участі у догляді за донькою, у вихованні доньки та в її розвитку, про дитину не піклується. Позивач вважає, що проживання з нею відповідає інтересам доньки. Вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з донькою, і готова зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена спілкування з батьком. На підставі викладеного, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] . В процесі розгляду справи адвокат Печериця М.П., яка представляє інтереси позивачки підтримала позовні вимоги у повному обсязі. В останнє судове зідання подала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, віздзив на позов не подавав. Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчий комітет Біляївської міської Ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представники Виконавчого комітету Біляївської міської Ради подали до суду клопотання, в якому просили справу розглянути у їх відсутність, а також задовольнити позовні вимоги. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Встановлені судом встановлені обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що З 25 квітня 2020 року [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 47, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 422 від 25.09.2020). Після укладення шлюбу Позивач та відповідач проживали в орендованій квартирі. Через декілька місяців взаємовідносини були припинені. Позивачка, будучи вагітною, вимушена була з`їхати з орендованого житла та переїхала жити до батьків за адресою: [ADDRESS] , де проживає по теперішній час. З родильного будинку Позивача з новонародженою дитиною зустрічала та забирала її мати. Відповідач не забирав доньку з родильного будинку та взагалі не допомагав Позивачу і не брав участі у матеріальному забезпеченні доньки, тому 11.02.2021 року Позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з Відповідача аліментів на спільну дитину, про що 02.03.2021 року видано судовий наказ (справа № 523/2389/21. 20.04.2021 Другим Суворівським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65125414, згідно якого Боржником є [PERSON] [INFO] (Відповідач), Стягувачем є [PERSON] (Позивач), про що наявна інформація в автоматизованій системі виконавчого провадження. Отже, тільки після відкриття виконавчого провадження № 65125414, а саме 30.07.2021 року Відповідач сплатив заборгованість по аліментах та почав сплачувати на користь Позивача аліменти на спільну малолітню дитину, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 19.10.2021 року. Майже півтора року Позивач та Відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спільна дитина Сторін від народження фактично проживає з Позивачем (матір`ю), разом з батьками Позивача, в будинку, який належить батькам позивача, з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, про що свідчить Акт обстеження житлово-побутових умов Позивача, складений 16.01.2021 року. На думку Позивача, її донька повинна проживати саме з нею, оскільки малолітня дитина у віці 1 (одного) року насамперед потребує постійної опіки та піклування, а також щоденного фізичного та емоційного контакту з матір`ю. Позивач не має шкідливих звичок, не зловживає спиртними напоями, за місцем роботи характеризується позитивно. Позивач, як мати, активно приймає участь у житті своєї дитини, проводить разом з донькою дозвілля та іншим чином піклується про неї, здійснює належний догляд за дитиною та забезпечує її всім необхідним, їй не байдуже в яких умовах проживає її дитина. Також, доказом того, що дитина проживає саме з Позивачем, яка піклується про здоров`я доньки, є Декларація № 0001-А1КХ-71 АО, укладена з лікарем-педіатром в м. Біляївка Одеської обл. ТОВ «Центр сімейної медицини та педіатрії «Смайл». Крім того, матір Позивача (бабуся дитини), з якою вони разом проживають, є кваліфікованим педагогом та працює вчителем у місцевій школі, що позитивно відображається на вихованні дитини Позивача, як на теперішній час, так і в майбутньому. Крім того, матір та батько Позивача мають сили та бажання доглядати за своєю онукою у разі необхідності та на випадок відсутності Позивача. Позивач самостійно виховує доньку, піклується про неї, слідкує за станом її здоров`я, всіляко сприяє її вихованню та організовує проведення дозвілля доньки, створює умови для її соціального та культурного розвитку. Натомість Відповідач не бере участі у догляді за донькою, у вихованні доньки та в її розвитку, про дитину не піклується. Позивач вважає, що проживання з нею відповідає інтересам доньки. Вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з донькою, і готова зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена спілкування з батьком. Правові підстави ухваленого рішення. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частина 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч.2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Преамбулою указаної вище Конвенції визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Таким чином, суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дотримавшись вимог сімейного законодавства України, законодавства України про охорону дитинства, вважає за доцільне застосувати положення Конвенції про права дитини із врахуванням рішення ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно дост.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК Украйни місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Висновки суду. 1.Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши у сукупності надані докази, вважає, що в якнайкращих інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] необхідно визначити місце проживання спільно з матір`ю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved