Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач звернувся\~до Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Одеська універсальна\~товарна біржа\~«Центр»,\~про визнання\~договору купівлі-продажу\~нерухомого майна\~дійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 травня 1995 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна № НУ95-0089 від 27.05 1995 р., який був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр». Зазначений Договір купівлі-продажу нерухомого майна сторонами нотаріально посвідчений не був, оскільки, Відповідачі ухилились від його нотаріального посвідчення, зв`язку із тим, що договором було встановлено про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу Позивачу було роз`яснено, що він має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, оскільки на момент укладення зазначеного договору був чинним Закон України «Про товарну біржу» відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. В силу юридичної необізнаності Позивач не знав про обов`язкове нотаріальне посвідчення правочинів при відчуженні нерухомості, тому не вважали за необхідне оформлювати правочин нотаріально. Між тим, на даний час Позивач не має можливості розпоряджатися квартирою, на власний розсуд з причин, що не залежать від них, оскільки дізнався про те, що чинне законодавство України передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна і нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у Позивачів, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним і необхідно в судовому порядку визнати його дійсність. За такої причини Позивачі не можуть реалізувати своє право власності у повному обсязі. Ухвалою від 04.05.2022 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання. У судове засідання 03 червня 2022 учасники справи не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 30 червня 2022 року. У судове засідання 30 червня 2022 учасники справи не з`явилися , позивач просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі сповіщені про час, дату і місце розгляду справи належним чином. Так, рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1995 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна № НУ95-0089 від 27.05 1995 р., який був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр». Відповідно до п.п. 1 та 2 зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна Відповідачі продали, а Позивач купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 152,2 кв.м., яка складається з п`яти кімнат, житловою площею - 106,2 кв.м., а також : кухні, туалету, ванної, 2-х коридорів, комори. Зазначена квартира належала Відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 25.10.1993 р., за № 11- 1603, зареєстрованого в Одеському МЕТІ та РОН 11.11.1993 р. під № 486 стор.34 кн. 36 пр. Відповідно до п. 6 зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна, квартира була продана з торгів за 430 000 000 (чотириста тридцять мільйонів) карбованців. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрацій договорів по об`єктам нерухомості», реєстраційний № Н/95-0089 від 27 травня 1995 року. Договір купівлі-продажу нерухомого майна за № Н/95-0089 від 27.05.1995 р., на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований 29 травня 1995 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під № 486 стор.94 кн. 132 пр.. Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу"). Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". За твердженням позивача сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, позивач сплатив відповідачам вказані у договорі кошти, відповідачі після відчуження проданої квартири виселилась з неї, позивач вселився в квартиру, користується нею в повному обсязі, сплачує комунальні платежі та інші послуги. Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в травні 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі. На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України. За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved