Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому (після уточнення позовних вимог) просила визнати спільно нажитим майном подружжя (її та відповідача) трикімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Outlander; поділити вказану квартиру та визнати за нею право власності на 2/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частку спільно нажитого та самостійно проданого відповідачем майна, яка складається з вартості 2/3 частин автомобіля Mitsubishi Outlander; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення по суті позовних вимог, згідно яких майно вказані автомобіль та квартира було набуто під час шлюбу, і, отже, є спільною власністю подружжя. Автомобіль було відчужено без згоди позивачки, як члена подружжя. Тому позивач вважає, що вказане майно є спільним майном подружжя, що і просить визнати у позові, визнати за нею частки у праві власності, стягнути грошову компенсацію. Надав на підтвердження своєї позиції докази та документи, просив позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та подав зустрічний позов, у якому просив визнати спільно нажитим майном подружжя набуте під час шлюбу майно (побутові речі,техніку, меблі, посуд, тощо - перелік зазначено у позові, вартість визначено згідно проведеної ним оцінки майна); визнати за відповідачкою (позивачкою за первинним позовом) право власності на вказане майно та стягнути Ѕ частину його вартості у сумі 54950 грн; визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх заперечень на первинний позов та вимог зустрічного позову представники відповідача (за первинним позовом, позивача-за зустрічним) надали пояснення, згідно яких усе побутове майно, зазначене у зустрічному позові (побутові речі,техніку, меблі, посуд, тощо) було придбано під час шлюбу за спільні кошти родини, і, отже, воно є спільною власністю подружжя. У подальшому вказане майно було самовільно вивезене відповідачкою (за зустрічним позовом) з квартири, що є предметом спору та на даний час знаходиться у неї. Тому вони просять визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, залишити його відповідачці (за зустрічним позовом) та стягнути Ѕ частини його вартості. Стосовно квартири [ADDRESS] вказана квартира була придбана дійсно під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти, які він взяв у борг у своїх батьків, про що мається відповідна розписка. У нього з позивачем (за первинним позовом), як у подружжя, не було коштів на придбання квартири, оскільки в сім`ї працював лише він, дружина(позивач за первинним позовом) доглядала за дитиною, а його заробітної плати вистачало лише на придбання побутових товарів, ведення домашнього господарства, тощо, проте не вистачало на купівлю квартири. Автомобіль Mitsubishi Outlander, про розділ якого просить позивачка (за первинним позовом) було придбано відповідачем (за первинним позовом) під час шлюбу, але за гроші, які він отримав від продажу свого іншого автомобіля, придбаного ще до шлюбу, тобто за власні кошти, а не за кошти подружжя. Він продав свій легковий автомобіль, та й той же день взяв у борг у своїх батьків гроші та купив за них спірний Mitsubishi Outlander. На підтвердження своєї позиції надали докази та документи, викликали для надання свідчень свідків. Просили у первинному позові відмовити, зустрічний задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Показав, що частина речей, які вивезла відповідач (за зустрічним позовом) була речами першої необхідності для дитини, частину речей вона не вивозила і вони залишилися у позивача (за зустрічним позовом). Гроші на купівлю квартири давали батьки обох з подружжя, так же як і на купівлю машини, але ніяких розписок про це немає. Розписки позивача (за зустрічним позовом) написані «заднім числом». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, допитаних в судовому засіданні, та дослідивши докази, документи та матеріали, надані сторонами, доходить наступних висновків: Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17; від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 та ін. Як видно зі змісту позовних вимог первинного та зустрічного позовів, стороною відповідача (за первинним позовом) фактично спростовується зазначена презумпція в частині спірного майна машини та квартири. Стосовно іншого майна презумпція спільної сумісної власності подружжя не спростовується. Таким чином, суд доходить до висновку, що основним предметом, що підлягає з`ясуванню у даному провадженні, є з`ясування питання чи придбані спірні автомобіль Mitsubishi Outlander та квартира [ADDRESS] за спільні кошти подружжя, або ж за особисті кошти відповідача (за первинним позовом), і, отже, чи є вони спільною власністю подружжя, набутою під час шлюбу за спільні кошти подружжя. При вирішенні даного питання суд виходить з наступного: В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] , відповідач (за первинним позовом) є його пасинком. Після його шлюбу вони з дружиною (позивачемза первинним позовом) довго шукали квартиру для себе, знайшли варіант за 130 тис грн в районі «соцміста», але самостійно купити її не могли, бо в них не було коштів. Відповідач (за первинним позовом) тільки закінчив навчання у вищі, знайшов роботу, але заробітна плата була невеликою, його дружина не працювала. Тому вони звернулися до них, щоб вони з дружиною купили їм ту квартиру. Він перед тим виграв великий грошовий приз у «Лото Забава», 200000 грн, або приблизно 25000 доларів США на той час. Він поклав виграш в банк, а перед покупкою квартири зняв гроші. Гроші він зняв у лютому 2012 року, бо на той час відповідач (за первинним позовом) з дружиною знайшли першу квартиру, яку хотіли придбати, але її продавець почав підвищувати ціну, і вони відмовилися від покупки і потім пізніше купили спірну квартиру. Відповідач (за первинним позовом) писав йому розписку про отримання грошей в борг, частково повернув їх протягом 2019-2020 років, 4000 доларів США. Спірний автомобіль Mitsubishi Outlander також було куплено за його кошти. Відповідач (за первинним позовом) ще до шлюбу придбав автомобіль Mitsubishi Lancer. Потім, вже під час шлюбу, у 2012 році, він продав цей автомобіль його (свідка) іншому синові, а він (свідок) зняв з того ж банківського вкладу 75 тис грн і віддав відповідачу (за первинним позовом) для купівлі Mitsubishi Outlander. Різниця в ціні між ними складала приблизно 40000 грн, а решта пішла на купівлю нових шин, переоформлення, тощо. Автомобіль Mitsubishi Outlander був куплений у той же день, в який продано попередній автомобіль Mitsubishi Lancer. Про отримання грошей відповідач (за первинним позовом) також написав йому розписку. Грошей за автомобіль він віддати не зміг, і близько 2 років тому переоформив його на свою мати, його (свідка) дружину. При одруженні у 2010 році [PERSON] (позивач за первинним позовом) не працювала, до 2017 року була з дитиною. Її батьки у той час працювали на заводі «Констар», їм не платили зарплату, тому вони подружжю не допомагали грошима. Ремонт у придбаній квартирі, купівлю матеріалів для нього, тощо робили він та його дружина. Батьки [PERSON] (позивача за первинним позовом) не допомагали. Усі гроші, отримані в подарунок на весіллі, [PERSON] (позивач за первинним позовом) поклала на власний депозит, де вони й зараз знаходяться. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] відповідач (за первинним позовом) є її рідним сином. У подальшому надала покази, фактично аналогічні по суті вищевикладеним показам свідка [PERSON] . Крім того, додатково показала, що після припинення спільного проживання [PERSON] (позивач за первинним позовом) разом зі своїми родичами вивезла зі спірної квартири взагалі усі речі, залишила тільки ті, які не змогла відірвати від стін (на зразок вбудованих шаф), двері та полиці з яких також зняла та вивезла. Вона була присутня при цьому, вони викликали поліцію, складався акт про речі, які [PERSON] вивозила з квартири. Батьки [PERSON] грошима не допомагали взагалі, бо їм на роботі не платили зарплату. Гроші на ремонт спірної квартири вона знімала зі свого банківського рахунку. [PERSON] (позивач за первинним позовом) у 2010-2014 роках не працювала, пішла працювати у 2014 році. Зараз спірний автомобіль перереєстрований на неї у якості сплати боргу, вона ним користується. Оцінюючи вказані свідчення, суд зазначає, що обидва свідки є близькими родичами [PERSON] (відповідача за первинним позовом), і, отже, можуть мати зацікавленість у розгляді справи. Водночас, повідомлені ним свідчення є зв`язними, непротирічивими, повними та узгоджуються зі свідченнями інших учасників процесу (у т.ч.- свідків), долученими документами та доказами, а тому суд вважає за можливе прийняти їх у якості доказів у справі. Крім того, в судовому зсіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] (відповідача за первинним позовом) знає давно. [PERSON] купував у нього автомобіль Mitsubishi Outlander. При огляді автомобіля перед купівлею був його вітчим, [PERSON] , з яким вони обговорювали обставини купівлі. Він особисто чув, як [PERSON] казав, що зніме гроші з банківського вкладу та передасть [PERSON] для купівлі та переоформлення автомобіля. Переоформлення автомобіля у подальшому оплачував саме [PERSON] . [PERSON] він також знає давно, як вітчима [PERSON] . Вказані свідчення стосовно джерел та обставин придбання спірного автомобіля Mitsubishi Outlander відповідають раніше встановленим обставинам справи та доданим у якості доказів документам, що долучені до справи, а тому суд вважає за можливе прийняти їх у якості доказів. Окрім того, суд приймає та оцінює у якості доказів, що мають значення для вирішення справи, наступні документи та докази, надані стороною відповідача (за первинним позовом): Згідно договору купівлі-продажу автомобіля MitsubishiLancer (т.1, а.с.30-31), вказаний автомобіль був придбаний відповідачем (за первинним позовом) [PERSON] 10.06.2008 року, тобто до шлюбу з позивачкою (за первинним позовом). Згідно довідок-рахунків на продажу і видачу автомобілей (т.1, а.с.32,33), вказаний вище автомобіль Mitsubishi Lancer [PERSON] було продано, а спірний автомобіль Mitsubishi Outlander куплено в один день: 13.06.2012 року. У той же день відповідачем (за первинним позовом) [PERSON] було написано розписку про отримання в борг у [PERSON] грошових коштів у сумі 75000 грн для купівлі вищевказаного спірного автомобіля Mitsubishi Outlander (т.1, а.с.34). Згідно виписки з банківського рахунку [PERSON] (т.1, а.с.35), ним у той же день, коли було куплено спірний автомобіль Mitsubishi Outlander, було знято з рахунку 75000 грн. За таких обставин суд доходить до висновку, що спірний автомобіль Mitsubishi Outlander було придбано відповідачем (за первинним позовом) [PERSON] не за спільні кошти подружжя, а за кошти, отримані від реалізації його особистого майна, яке йому належало до шлюбу ( автомобіля MitsubishiLancer ) та грошових коштів, наданих особисто йому його вітчимом - [PERSON] в борг для купівлі даного авто. Вирішуючи питання стосовно придбання спірної квартири, суд виходить з наступного: Як видно з договору купівлі-продажу квартири (т.1, а.с.37,70), він був укладений 07.11.2012 року. Вартість спірної квартири згідно даного договору складає 130000 грн. При цьому, шлюб між позивачем та відповідачем було укладено 02.10.2012 року, тобто за 1 рік 11 місяців до цього. Як видно диплому магістра (т.1, а.с.45), позивачка (за первинним позовом) у 2010 році навчалася та отримала відповідний диплом. Як видно з довідок (т.1, а.с.44), позивачка (за первинним позовом) у 2011 році не працювала, соціальну допомогу не отримувала, тобто власних доходів не мала. Згідно довідок про доходи за основним місцем роботи (т.1, а.с.48-49), [PERSON] відповідач (за первинним позовом) за період з укладання шлюбу до моменту придбання квартири (тобто, за два роки) отримав заробітну плату у сумі 147208,22грн (без утримання податку). При цьому, суд вважає очевидним, що у відсутність іншого доходу, вказана заробітна плата безумовно витрачалася на побутові потреби сім`ї придбання продуктів харчування, товарів необхідності для дитини, одягу, меблів, побутової техніки, тощо. Будь-яких доказів того, що сім`я позивача та відповідача за період з укладення шлюбу до придбання квартири мала будь-які інші джерела доходів жодною зі сторін не надано. За таких обставин, суд доходить до висновку, що сім`я позивача та відповідача за період з укладення шлюбу до придбання квартири не мала власних грошових коштів для придбання вказаної спірної квартири, і, отже, дана квартира не могла бути придбана за спільні кошти подружжя у зв`язку з їх відсутністю. При цьому, вирішуючи питання, звідки були взяті такі кошти, суд доходить до висновку, що їх єдиним джерелом (в сенсі доказів, наданих сторонами та дослідженим судом) можуть бути саме грошові кошти, які свідок [PERSON] зняв зі свого банківського рахунку саме для придбання квартири для подружжя. В матеріалах справи (т.1, а.с.75-76) маються банківські квитанції про зняття [PERSON] зі свого банківського рахунку 121\~714,6грн 02.02.2012 року. Вказана сума достатньо еквівалентна сумі, яка необхідна для придбання вказаної квартири. Стосовно того, що вказана сума була знята свідком [PERSON] зі свого банківського рахунку за суттєвий період часу до укладення договору купівлі вказаної квартири, суд зазначає, що даний факт, безумовно, викликає певні сумніви, однак при цьому суд приймає до уваги як покази учасників процесу щодо того, що вказана сума була знята для придбання іншої квартири, угода щодо якої укладена не була, так і той факт, що жодною зі сторін в ході судового розгляду справи не надано жодних доказів щодо того, що у подружжя позивача та відповідача були чи могли бути жодні інші доходи чи грошові кошти для такого придбання квартири,і, отже, вказані грошові кошти, зняті свідком [PERSON] зі свого банківського рахунку, є єдиним підтвердженим документально джерелом фінансів для придбання спірної квартири (в сенсі доказів та матеріалів, що маються у справі). Крім того, факт придбання квартири за вказані кошти також підтверджується розпискою [PERSON] , відповідача (за первинним позовом), про отримання в борг від [PERSON] 130000 грн для купівлі квартири від.07.11.2012 року (т.1, а.с.41). Посилання ж сторони позивача (за первинним позовом), що на вказану квартиру давали гроші батьки обох з подружжя а також були витрачені грошові кошти, отримані в подарунок на весілля, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодним доказом, окрім показів сторони. Такими ж бездоказовими суд визнає і показання тієї ж сторони про написання зазначених вище розписок «заднім числом», оскільки ніяких доказів на підтвердження цього стороною не надано, клопотань про їх витребування чи долучення не заявлено, тощо. Оцінюючи наведені вище міркування з точки зору вимог Закону, суд зазначає, що обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі №6-843 цс 17 та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі №372/504/17-ц). Придбане за власні кошти майно поділу не підлягає Все майно подружжя є спільним, окрім того, що було придбане за особисті кошти чоловіка чи дружини. Особистими можуть бути кошти або майно, які один з подружжя отримав до укладення шлюбу, що має підтверджуватися належними документами (договір купівлі-продажу майна, виписка з банківського рахунку тощо). Відповідно до наведених вище позицій Верховного Суду, належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки за фактом придбання його під час шлюбу, але й за спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності, суд встановлює як факт набуття майна під час шлюбу, так і те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, головними критеріями поділу майна будуть час його набуття та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, у постанові від 16 грудня 2015 р. у справі №6- 2641цс15 та у рішенні від 24 січня 2020 р. у справі №546/912/16-ц. Суд доходить до висновку, що визначення «особисті кошти одного з подружжя», слід тлумачити, як кошти, які були отримані одним з подружжя до реєстрації шлюбу, або ж отримані саме одним з подружжя (а не спільно подружжям) у спадок, особистий подарунок, тощо. Це має підтверджуватися доказами, а отже, джерело походження коштів на придбання спірного майна має бути повністю розкрите. За таких обставин, суд доходить до висновку, що спірні автомобіль Mitsubishi Outlander та квартира [ADDRESS] були придбані хоча і у період шлюбу позивача з відповідачем, однак не за спільні кошти подружжя, а за особисті кошти відповідача (за первинним позовом) [PERSON] та за кошти, надані особисто йому для придбання зазначеного майна його близьким родичем вітчимом [PERSON] , і, отже, вказані грошові кошти не можуть бути грошовими коштами подружжя, а тому спірні автомобіль MitsubishiOutlander та квартира [ADDRESS] не можуть вважатися спільною власністю подружжя, і, отже, не підлягають розділу при розлучення між подружжям. За таких обставин, вимоги первинного позову задоволенню не підлягають. Стосовно ж будь-якого іншого майна, що є предметом розгляду у даному позові, сторонами не надано жодного доказу щодо того, що вказане майно не було придбано за спільні кошти подружжя, і, фактично, вказана обставина ніким не оспорюється, а тому у суду немає жодних підстав сумніватися, що усе зазначене майно є спільним майном подружжя, набутим в період шлюбу, і, отже, підлягає поділу. Вартість та кількість зазначеного майна суд приймає відповідно до акту (т.1, а.с.42-43) та звіту про оцінку майна (т.1, а.с.117-145), оскільки жодною зі сторін вказані документи жодним чином не спростовано, інших доказів з даного приводу не надано. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved