Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

У березні 2022 року перший заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Хмельницької обласної ради до [PERSON] , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - КНП «Хмельницька обласна лікарня», звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 21 квітня 2021 року [PERSON] , в порушення вимог ПДР, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України закрито. Внаслідок отримання тілесного ушкодження [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Хмельницька обласна лікарня» з 22 квітня по 06 травня 2021 року, на що було витрачено кошти в сумі 19 796 грн. 27 коп. В судове засідання прокурор подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Представник Хмельницької обласної ради та КНП Хмельницька обласна лікарня» в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року [PERSON] в порушення вимог ПДР, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України закрито. Внаслідок отримання тілесного ушкодження [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Хмельницька обласна лікарня» з 22 квітня по 06 травня 2021 року, на що було витрачено кошти в сумі 19 796 грн. 27 коп. Вказані обставини сторонами не оспорюються. За положеннями ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб. Згідно 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п. 3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, викладені в ухвалі Красилівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 1202124300000524 справа № 677/1436/21, зокрема факт завдання [PERSON] тілесного ушкодження [PERSON] , його тяжкість, локалізація, механізм утворення за встановлених у вказаній в ухвалі обставин. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що засновником комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» є Хмельницька обласна рада Хмельницької області. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у виді коштів, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] на користь Хмельницької обласної ради Хмельницької області. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК Україниу визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу,заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. З повідомлень Хмельницької обласної ради Хмельницької області від 06 січня 2022 року та КНП, вбачається, що обласна рада та КНП не звертались самостійно до суду з позовом про стягнення витрат на лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Верховим Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 18 березня 2020 року ухвалено постанову у справі № 464/2511/19 за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, у якій прийшов до висновку про підставність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 903/129/18 (провадження №12-72гс19)15 жовтня 2019 року дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає норма національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. У даному випадку суд приходить до висновку, що в зв`язку з тим, що Хмельницька обласна рада Хмельницької області та КНП протягом тривалого часу не звертаються до суду з позовом про стягнення витрат на лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для звернення з таким позовом до суду. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» на момент звернення позивача до суду із позовною заявою відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2481 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1240 грн. 50 коп.

Outcome: approved