Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування вимог зазначає, що 1 вересня 2017 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Пнівненській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області. Від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на спільне життя, ставлення до сім`ї, її потреб, відсутності спільних інтересів, взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. На цьому ґрунті у них почали виникати суперечки та непорозуміння. Шлюбні відносини фактично вже розірвані, спільного господарства вони не ведуть. Шлюб ґрунтується на взаємоповазі, любові один до одного, взаєморозуміння, чого між ними вже не існує. Збереження юридичного шлюбу за таких умов суперечить не тільки її бажанню, а й моральним засадам суспільства, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. За таких умов вживати заходи щодо примирення подружжя є недоцільним, а тому вона просить не надавати терміну для примирення, адже у цьому немає сенсу. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує повністю і просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] подав заяву, із змісту якої вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд встановив, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] з 1 вересня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 1 вересня 2017 року Пнівненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис № 7 (а.с. 4). У сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Як вбачається із змісту позовної заяви сторони проживають окремо, позивачка наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, про що подав особисто письмову заяву. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення, у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 496 грн. 20 коп., а інших 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 496 грн. 20 коп., належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved