Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва до [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 18.11.2021. Як зазначає позивач, їй стало відомо, що у належній їй на праві власності квартирі з 17.05.2014 зареєстрована невідома їй особа - відповідач по справі [PERSON] , разом з тим, вказану особу позивач ніколи не бачила та де мешкає останній - їй невідомо. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі порушує її права власника, вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном, змушена сплачувати за комунальні послуги у більшому розмірі, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому вона просить: усунути для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Ухвалою від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Вказала, що вона є власницею квартири [ADDRESS] 18.11.2021 на підставі Договору дарування квартири, відповідача вона не знає та ніколи не бачила, у квартирі його прописав батько на прохання відповідача, якому була потрібна на той час прописка, проте відповідач ніколи у квартирі не проживав, за комунальні послуги не сплачує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] , у цьому будинку мешкає з 1956 року, проте відповідача [PERSON] він ніколи не бачив, у квартирі, належній позивачу, відповідач не мешкає, він не знає, за яких обставин той був прописаний у квартирі позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає у будинку [ADDRESS] з 2008 року, проте протягом вказаного часу жодного разу не бачила відповідача за вказаною адресою, підстави реєстрації його місця мешкання за адресою: [ADDRESS] їй невідомі. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285529636 від 18.11.2021 та Договором дарування квартири від 18.11.2021, зареєстрованим в реєстрі за №878. Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 75760390 від 14.12.2021, наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Листа Оболонського УП ГУНП у м. Києві №Б-6384/125/51-05-21 від 23.11.2021вбачається, що перевіркою встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з грудня 2014 року. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У зв`язку з тим, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі, належній позивачу, не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та позивачем немає, реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, розпоряджатися та користуватися своїм майном, суд дійшов висновку про те, що позивачем надані належні докази того, що відповідачем порушуються її права власника житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved