Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - визнати 54/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , придбаних згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 15.07.2005, спільною сумісною власністю подружжя; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на 27/100 (двадцять сім сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за час її перебування в шлюбі з відповідачем, а саме 15 липня 2005 року було придбано 54/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що є їх спільною сумісною власністю. При цьому, право власності на вищевказану частину житлового будинку зареєстровано за [PERSON] . З огляду на неможливість у добровільному порядку вирішити питання поділу спільного сумісного майна, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 30 липня 2021 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі та надав суду відповідну письмову заяву. Заслухавши пояснення учасників підготовчого засідання, дослідивши подану відповідачем заяву про визнання позову та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06 травня 1995 року між [PERSON] , та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області, який 20 квітня 2018 року розірвано на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира у цивільній справі №296/1895/18. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8082318 від 17.08.2005 вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу частини будинку від 15 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1007, на праві приватної власності належить 54/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до звіту ПП "Бюро оцінки "ФЕНІКС-А" про оцінку нерухомого майна, ринкова вартість 54/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] , станом на 11.05.2021 складає 338 850 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 №2947-III (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до абз.1 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі - Постанова №11), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом пунктів 23, 24 Постанови №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з п.30 Постанови №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Положеннями частини третьої та четвертої статті 200 ЦПК України закріплено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.4, ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] відповідачем згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 15 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. за №1007, було придбано нерухоме майно - 54/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується та визнано відповідачем, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні підстави для визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 27/100 частин житлового будинку кожному, та задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача [PERSON] про визнання позову подана до суду до початку розгляду справи по суті, а саме в підготовчому засіданні, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 847,15 грн (1649,00 грн/2). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 847,15 грн (1649,00 грн/2).

Outcome: approved