Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у січні 2022 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що у грудні 2021 року позивач дізнався про те, що за виконавчим написом від 11.07.2017 № 6492, вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, з позивача як боржника стягується на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТ БАНК" заборгованість у розмірі 142610,19 грн. За адвокатським запитом державним виконавцем Конєвим Олександром Миколайовичем було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2021 про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»заборгованості на загальну суму 142610,19 грн; копію вищевказаного виконавчого напису від 11.07.2017 № 6492. У спірному виконавчому написі приватний нотаріус посилається на кредитний договір № SUXRRX07370109 від 14.09.2007, як на підставу вчинення виконавчого напису. Позивачу не відомо про існуючі кредитні чи боргові зобов`язання з розміром заборгованості у сумі 142610,19 грн перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень із розрахунками заборгованості, у тому числі з урахуванням сум коштів, спрямованих на погашення кредитної заборгованості не надходило. Позивачу невідомі підстави примусового стягнення заборгованості у сумі 142610,19 грн та з чого складається сума вказаної заборгованості. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 142610,19 грн. Ця заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 142610,19 грн та його сплату від відповідача позивачеві не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Крім того, представник позивача вказав, що трирічний строк позовної давності щодо оскарження спірного виконавчого напису було пропущено з поважних причин і початок його перебігу слід обраховувати як мінімум з грудня 2021 року, а як максимум з 27.10.2021 (з дня відкриття виконавчого провадження). Тому позивач має обґрунтовані підстави просити суд поновити даний процесуальний строк. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати поважними причини пропуску [PERSON] строку для звернення до суду з даним позовом; 2) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 11.07.2017 та зареєстрований у реєстрі за № 6492, про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 142610,19 грн таким, що не підлягає виконанню; 3) стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1488 грн 60 коп. та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 06.01.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 06.01.2022 за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 04.02.2022 за клопотанням представника позивача у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса витребувано письмові докази. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала частину витребуваних судом доказів. Разом з тим, відповідач не виконав вимоги ухвали суду про надання доказів. 13.06.2022 представницею відповідача був поданий відзив на позов, у якому остання просила поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву та відмовити позивачу в задоволенні позову із тих підстав, що відповідно до укладеного договору №SUXRRX07370109 від 14.09.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4800,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00/% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2008. Грошові зобов`язання [PERSON] належним чином не виконував, порушив строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, а тому банк як кредитодавець набув право стягнути заборгованість у позасудовому порядку. 11.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №6492, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007. Для вчинення виконавчого напису АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були надані нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості та є підставою для вчинення виконавчого напису. Через це є безпідставним і твердження позивача про визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також представник відповідача вказала, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису не було визнано незаконним та не чинним п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999, оскільки дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була зупинена ухвалою ВАСУ від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 якою було відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання, а тому відповідач правомірно звернувся до приватного нотаріуса за вчинення виконавчого напису. Крім того, представник відповідача зазначила, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ від 26.11.2014 за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності винесено не було, будь-які публікації у виді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Тому представник відповідача вважає, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства і підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Щодо заявлених вимог позивача про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, представник відповідача вказала, що справа з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відноситься до справ незначної складності, а обсяг матеріалів справи є незначним. Також представник відповідача зазначила, що стороною позивача не надано доказів про витрачений час на відповідні види робіт, що ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Крім того, представник відповідача вказала, що адвокатом завищено час роботи на складання заяви про забезпечення позову, складання запитів, на аналіз чинного законодавства та вивчення судової практики, а також на складання позовної заяви. Тому представник відповідача вважає, що вимога позивача про стягнення таких витрат є необґрунтованою. Щодо поважності пропущення строку для подання відзиву представник відповідача зазначила, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, роботу Тростянецького районного суду Сумської області було припинено та змінено територіальну підсудність розгляду справ. Відзив на позовну заяву був надісланий до суду після отримання відомостей про призначення справи до розгляду. 20.06.2022 представником позивача була подана відповідь на відзив, у якій останній просив відмовити відповідачу у поновленні пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Свою позицію представник обґрунтовував тим, що встановлений відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву сплив до настання форс-мажорних обставин у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому зміна територіальної підсудності розгляду справи не може бути поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку. Також представник вказав, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, на підставі якого вчинений спірний виконавчий напис нотаріуса, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, представник позивача зазначив, що його довіритель не отримував жодних документів про наявність заборгованості перед відповідачем, у тому числі письмової вимоги про сплату боргу в сумі 142610,19 грн. На час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірність вимог відповідача до позивача, тому виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норми закону. Таким чином у нотаріуса не було правових підстав для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки нотаріусом порушено процедуру його вчинення, відповідач не надав доказів безспірності заявленої до стягнення суми боргу. Протокольною ухвалою суду було відмовлено відповідачу в поновленні пропущеного строку на подання відзиву зважаючи на те, що вказаний процесуальний строк сплинув 02.02.2022, тобто задовго до початку обставин з якими відповідач обґрунтовує поважність пропуску. Тому суд залишив без розгляду відзив. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки. У відзиві на позов представник відповідача просив справу розглядати без його участі. Третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позицію щодо позову не вказала, письмові пояснення не подала. Третя особа, державний виконавець Конєв О.М. у судове засідання також не з`явився. Начальник Тростянецького відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олександр Шлімаков подав заяву у якій просив суд справу розглянути без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 11.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 6492, за яким нотаріусом звернено стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 142 610,19 грн, за кредитним договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299. Вказаний розмір заборгованості складається з наступного: залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 4800,00 грн; залишок заборгованості за відсотками - 81 628,68 грн; заборгованість з комісії - 1293,60 грн; пеня - 45 239,81 грн; штраф - 6 648,10 грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису - 3000,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 9 років 10 місяців 13 днів, а саме з 14.09.2007 по 27.06.2017 (а.с. 7). Згідно з наданими приватним нотаріусом Бондар І.М. документами, на виконання ухвали суду, виконавчий напис було вчинено на підставі: -заяви АТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Бондар І. М. від 11.07.2017 про вчинення виконавчого напису; - заява позичальника № SUXRRX07370109 від 14.09.2007 про отримання [PERSON] кредиту у розмірі 4800,00 грн з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 117,6 грн, та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 800 грн. Кредит надано на строк з 14.09.2007 по 13.09.2008; -виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості за договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 27.06.2017, відповідно до якої загальний розмір заборгованості становить 140 110,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4800,00 грн; заборгованості за процентами у розмірі 81 628,68 грн; комісії у розмірі 1293, 60 грн; заборгованості за пенею у розмірі 45 239,81 грн; заборгованості по штрафам ( фіксована частина) у розмірі 500,00 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6 648,10 грн; - письмової вимоги від 04.07.2017 про усунення порушень за кредитним договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007до [PERSON] з описом вкладення до цінного листа (а.с. 48-64, 91-107). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису вчиненого 11.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 6492, державним виконавцем Тростянецького відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєвим Олександром Миколайовичем 27.10.2021 було відкрито виконавче провадження за № 67274872 (а.с. 9). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до ч.2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача не надано суду, у тому числі на виконання ухвали суду від 04.02.2022 письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 139 610,19 грн, боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № SUXRRX07370109 від 14.09.2007,а також доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Надана приватним нотаріусом Бондар І.М. копія заяви позичальника № SUXRRX07370109 від 14.09.2007, не є нотаріально посвідченим договором, а тому не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Бондар І.М. керувалася пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте, як зазначав суд вище, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Бондар І.М. при вчиненні виконавчого напису 11.07.2017 не мала права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно наданої приватним нотаріусом Бондар І.М. копії заяви позичальника № SUXRRX07370109 від 14.09.2007, кредит [PERSON] було надано на строк з 14.09.2007 по 13.09.2008 включно, а за виконавчим написом стягується із позивача заборгованість за період із 14.09.2007 по 27.06.2017, тобто більше ніж за період дії кредитного договору, а доказів того, що цей кредитний договір був продовжений на інший строк матеріали справи не містять. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойку, комісію, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти, неустойка, комісія нараховуються в межах дії договору. Кредитор має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, нарахування за період указаний у виконавчому написі із 14.09.2008 по 27.06.2017, відсотків, комісії та неустойки за кредитним договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007є безпідставним. Крім того, суд враховує, що право вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про повернення боргу за кредитним договором виникло з моменту закінчення строку дії договору, а саме з 14.09.2008. Разом з тим, виконавчий напис вчинено 11.07.2017, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги, що також є підставою для визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від АТ КБ «Приватбанк». Надана відповідачем приватному нотаріусу письмова вимога від 04.07.2017 про усунення порушень за кредитним договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007до [PERSON] з описом вкладення до цінного листа, не містить доказів того, що ця письмова вимога була отримана боржником [PERSON] . Вказане свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу не було достеменно відомо, що заборгованість за кредитним договором є безспірною і з такою заборгованістю позивач погоджується. Отже, у судовому засіданні встановлено, що заборгованість за кредитним договором № SUXRRX07370109 від 14.09.2007 має спірний характер, що також є підставою для визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Щодо строку позовної давності для звернення до суду позивача із даним позовом суд зазначає про таке. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що судом не було установлено доказів на підтвердження обізнаності позивача із наявністю заборгованості, а також з наявністю оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 11.07.2017 за №6492, виконавче провадження за яким було відкрито 27.10.2021, суд вважає, що трирічний строк позовної давності щодо оскарження спірного виконавчого напису було пропущено позивачем з поважних причин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 1488 грн 60 коп., зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 992 грн 40 коп. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496 грн 20 коп. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 31.12.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 04.01.2022; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23.06.2022, квитанцію від 18.06.2022 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 12 000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 12000,00 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було доведено неспівмірність таких витрат. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Outcome: approved