Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

02.11.2021 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення 3 % річних, у розмірі 16119 грн. 39 коп. та інфляційних втрат у розмірі 41156 грн. 42 коп. В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.06.2008 року між ВАТ "Універсал Банк" (правонаступником якого є АТ "Універсал Банк") та [PERSON] був укладений кредитний договір №089-2008-2109, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 25300,00 грн. швейцарських франків та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Проте зазначені вимоги відповідачем виконанні не були. У зв`язку з чим 28.02.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, у справі №2-1130/11 за позовом ПАТ "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, було ухвалено рішення, яким позов задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у сумі 188850,35 грн. Оскільки на даний момент, рішення суду виконано не було, позивач просить стягнути інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, що становить 41156,42 грн. та 3% річних за аналогічний період часу - 16119,39 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 26.11.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Відповідачем заперечень не надано. Відповідно до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №089-2008-2109, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 25300,00 грн. швейцарських франків та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. З огляду на неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором №089-2008-2109 від 19.06.2008 року Банк звернувся до боржника із відповідним позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Центральним районним судом м. Миколаєва 28.02.2011 року, у справі за позовом ПАТ "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у сумі 188850,35 грн., а також судовий збір у розмірі 1700,00 грн. На виконання рішення Центрального районного\~суду м.\~Миколаєва від 28.02.2011 у справі № ц-12-1130/11 видано виконавчий лист від 06.08.2013 року. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись з даним позовом до суду, Банк наголосив на тому, що рішення суду від 28.02.2011 у справі №ц-12-1130/11 залишається невиконаним, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача нараховані за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, що становить 41156,42 грн. та 3% річних за аналогічний період часу - 16119,39 грн. Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів виконання рішення суду від 28.02.2011 у справі №ц-12-1130/11 та погашення заборгованості за кредитним договором № 089-2008-2109 від 19.06.2008 року, матеріали справи не містять, тобто зобов`язання зі сплати кредитних коштів та нарахованих на суму кредиту процентів триває. Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, відповідно до якої саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Відтак,\~за період\~прострочення підлягають\~стягненню проценти\~від суми\~позики (кредиту)\~відповідно до\~умов договору\~та частини\~першої статті\~1048\~ЦК України\~як плата\~за надану\~позику (кредит),\~а за\~період після\~такого прострочення\~підлягають стягненню\~річні проценти\~відповідно до\~частини другої\~статті 625\~ЦК України\~як грошова\~сума,\~яку боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання,\~тобто як\~міра відповідальності\~за порушення\~грошового зобов`язаннята інфляційні втрати. Дана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Отже, відповідно до\~розрахунку втрат\~від інфляційних\~процесів та\~3%\~річних на суму боргу 178940,94 грн. (станом на 13.09.2021\~року) за період прострочення з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, розмір інфляційних втрат становить 41156,42 грн., а 3% річних - 16119,39 грн. Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 41156,42 грн. інфляційних втрат та 16119,39 грн. трьох процентів річних. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved