Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

09 липня 2020 року Дніпровська міська рада поштою направила до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, визнання недійсними договорів та припинення права власності, який надійшов до суду 20 липня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року було вжито заходи забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року, було скасовано. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року [PERSON] у задоволенні заяви про закриття провадження відмовлено. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідно до рішення виконкому Дніпровської міської ради № 587 від 30 листопада 2016 року на балансі КП «Міськавтопарк» перебуває об`єкт благоустрою майданчик для паркування транспортних засобів, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Дніпра і жодній особі у користування не передавалася. Як стало відомо позивачеві, на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу дійсним було задоволено, визнано за [PERSON] право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , без додаткових актів введення в експлуатацію. На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року державним реєстратором КП «БТІ» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року скасовано і справу передано на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] було залишено без розгляду. При спробі доступу до об`єкту благоустрою паркувального майданчика, працівникам КП «Міськавтопарк» з боку невідомих осіб було вчинено перешкоди та повідомлено, що вони є власниками об`єктів нерухомого майна паркувального майданчика, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, земельна ділянка, яка перебуває у власності територіальної громади м. Дніпра, вибула з комунальної власності. Згідно з повідомленням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , була передана на підставі наступних договорів оренди землі: № 1223 від 11 вересня 2001 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, № 1223 від 01 січня 2002 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, № 3947 від 06 серпня 2003 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] , та № 40610400917 від 02 серпня 2006 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля. Спірна земельна ділянка у користування, чи у власність, [PERSON] не надавалася. Оскільки право власності на автомобільну стоянку виникло у відповідача [PERSON] на підставі судового рішення, яке було скасовано, тому у нього відсутні правові підстави для набуття права власності. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що після реєстрації права власності на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було вчинено низку правочинів: договір купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-472; договір купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-474; договір купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-495; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 березня 2018 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-101; договір про розірвання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 липня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-363; договір купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-485, на підставі якого Ѕ частина автозаправки перейшла у власність [PERSON] , та договір дарування від 05 липня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-364, відповідно до умов якого Ѕ частина заправки перейшла у власність [PERSON] . Оскільки земельна ділянка, яка перебуває у комунальній власності, та яка не була передана у власність або користування, перейшла у власність відповідача [PERSON] на підставі заочного рішення суду, яке було скасовано, таким чином [PERSON] не набув право власності на неї, тому у нього були відсутні правові підстави для розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна. За таких обставин, правочини мають бути визнані недійсними, оскільки земельна ділянка вибула з комунальної власності законного власника територіальної громади м. Дніпра поза волею власника. Просив суд визнати недійсними: договір купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-472; договір купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-474; договір купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-495; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 березня 2018 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-101; договір про розірвання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 липня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-363; договір купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-485, на підставі якого Ѕ частина автозаправки перейшла у власність [PERSON] , та договір дарування від 05 липня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 5-364, відповідно до умов якого Ѕ частина заправки перейшла у власність [PERSON] ; припинити право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності: за [PERSON] , зареєстроване на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року № 2020/4479/17 (номер запису права власності 22170592), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року (номер запису права власності 22202811), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року (номер запису права власності 22203258), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року (номер запису права власності 22247021), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 березня 2018 року (номер запису права власності 25175109), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 липня 2019 року (номер запису по право власності 32270478), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року (номер запису по право власності 22222988), за [PERSON] , зареєстроване на підставі договору дарування від 05 липня 2019 року (номер запису по право власності 32271344); зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан шляхом демонтажу самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна, стягнути судові витрати з відповідачів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, представник відповідача у своїй заяві справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив, відзив на позов не надав, у своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив, відзив на позов не надав, у своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив, відзив на позов не надав. Подав до суду клопотання, в якому зазначив, що предметом позову є припинення права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна автостоянки, загальною площею 3\~240,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження об`єкту нерухомого майна ФОП [PERSON] було складено акт про знесення № 1405-21/1/ЗН від 14 травня 2021 року. На підставі заяви відповідача рішенням державного реєстратора право власності [PERSON] було припинено. На теперішній час предмет спору відсутній. Представник відповідача у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності. Третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, письмових пояснень на позовну заяву не надала, у своїй заяві до суду справу просила розглядати за відсутності представника. Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника суду не повідомив, письмових пояснень не надав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 4/11-1879 від 10 червня 2020 року земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів оренди землі: № 1223 від 11 вересня 2001 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, № 1223 від 01 січня 2002 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, № 3947 від 06 серпня 2003 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] , та № 40610400917 від 02 серпня 2006 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ДКБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, була передана у користування під фактичне розміщення автостоянки (а.с. 11-13). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 червня 2020 року встановлено, що відповідно до рішення державного реєстратора КП «ДМБТІ» Василенка Б.В. від 05 вересня 2017 року на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченим П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованим у реєстрі за № 5-472, право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-474, право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-495, право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-101, право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору про розірвання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 липня 2019 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-363, право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , набув [PERSON] . Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] , посвідченим П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованим в реєстрі за № 5-485, на підставі якого Ѕ частина автозаправки перейшла у власність [PERSON] , та договору дарування від 05 липня 2019 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-364, відповідно до умов якого Ѕ частина заправки перейшла у власність [PERSON] , право власності на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у цілому зареєстровано за [PERSON] (а.с. 14-20). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2021 року, право власності [PERSON] на автостоянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , припинено на підставі акту про знесення № 1405-21/1/ЗН від 14 травня 2021 року (а.с. 163-166). Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки, особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14. Згідно з нормами ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 120\~ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ визначено, що суд загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього\~Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до\~положень ч.ч.\~1,\~2,\~3,\~4,\~5\~ст.\~203\~ЦК України\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсності. Відповідно до статей 215 та 216\~ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18), № 522/2201/15-ц (провадження №14-179цс18) та № 522/2110/15-ц (провадження №14-247цс18) ВП ВС погодилася з висновком ВСУ, висловленим у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15 про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Частиною 4 ст.\~263\~ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем судові не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які би дали підстави встановити фактичні обставини, вказані позивачем у позовній заяві події, зокрема до матеріалів справи не надано копії заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року, постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року про його скасування та копії ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року про залишення позовних вимог без розгляду. Також до матеріалів справи не додано копій оспорюваних правочинів, клопотання про їх витребування, у разі неможливості самостійно надати їх судові. Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог Дніпровській міській слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог Дніпровській міській раді відмовлено, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у загальному розмірі 19\~969 грн. (а.с. 1, 23), слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed