Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №11567 виданого 12.06.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О. Ю., позивач [PERSON] є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються відомостями, які містяться в інформаційній довідці №171357503 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна сформованою 23.06 2019 року. Прилюдні торги, переможцями яких став позивач, були проведені на підставі виконавчого напису нотаріуса №161 від 14.02.2019 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергієм Анатолійовичем про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, як зазначено позивачем, попередній власник квартири [PERSON] не впускає його до квартири, яка йому належить, змінює замки від вхідної двері, чинить перешкоди у користуванні майном та й взагалі погрожує. В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа № 638/13885/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення [PERSON] . Тобто, склалася ситуація, де позивач придбав майно у 2019 році, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак через перепони зі сторони відповідача по сьогоднішній день не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном. Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій зі сторони відповідача (перешкоди у користуванні), він зазнав значних грошових втрат (ціна, яку сплатив позивач за квартиру, перевищує півмільйона гривень). Протягом тривалого часу, у зв`язку з судовим розглядом справи, душевних переживань, позивач не міг вночі спокійно спати, це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану постраждали крім самого позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у його родині. Оскільки проблема з квартирою не вирішується, розгляд справи у суді фактично не просувається, проблеми зі здоров`ям позивача значно погіршилися. Так, з 19.06.2021 р. позивач знаходився на лікуванні у клініці ЛДЦ «ЛОРІТОМ», що призвело до додаткових витрат на лікування. На теперішній час позивач втратив здатність організму витримувати відповідне фізичне і нервово- психологічне навантаження та забезпечувати нормальний хід трудового процесу. Своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: а саме: переживання фізичних незручностей; відірваність від активного соціального життя; знижений та нестійкий настрій; порушення сну, неприємні сновидіння; емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я; душевні страждання пережиті внаслідок втрати значної суми грошей. Розмір спричиненої позивачу моральної шкоди він оцінює у розмірі 30000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації завданої моральної шкоди. Також, позивач в зв`язку з юридичною необізненістю вимушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката, яким надано позивачу відповідні юридичні послуги, розмір гонорару адвоката становить 6000,00 грн., цю суму позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації матеріальної шкоди. В зв`язку з чим позивач просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Своїм правом надання відзиву не скористався та відзив від нього до суду не надходив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з двох кімнат, житловою площею 30,0 кв.м., загальною площею 43,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке придбано [PERSON] за суму 513692,00 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Палєвою О.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 11.02.2005 року, за реєстровим номером 85, право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» 11.02.2005 року, реєстраційний номер: 218804, номер запису: 56958 в книзі: 1, що підтверджується свідоцтвом від 12 червня 2019 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №11567 (а.с 6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2019 року за №170264415, право власності на вищезазначене майно зареєстроване за [PERSON] , номер запису про право власності: 31973367, дата державної реєстрації: 12.06.2019 (а.с.7). Пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 21.03.2017 р. Пенсійним фондом України, підтверджено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням по опорно-руховому апарату, термін дії: довічно (а.с.8). З довідки за №7 від 23 червня 2021 року, виданої лікувально-диагностичним центром «Лорітом» Міністерства охорони здоров`я, вбачається, що [PERSON] знаходився на лікуванні в клініці ЛДЦ «Лорітом» з 19.06.2021 р. по теперішній час (станом на 23.06.2021 р.) з діагнозом: ішемічний (лакунарний) інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з правосторонньою пірамідною недостатністю, дизартрією. Гіпертонічна і атеросклеротична дисциркуляторна, дисметаболічна енцефалопатія II ст. з вестибуло-атактичним синдромом. Гіпертонічна хвороба III с, ризик дуже високий. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Атеросклероз аорти, вінцевих артерій серця. СН І ст. Цукровий діабет 2 тип, важка форма. Ожиріння II ст. Діабетична нефропатія. Хронічна хвороба нирок За ст (СКD)-ЕРІ-52,8 мл/хв/1,73м2, 21.06.2021). Діабетична дистальна полінейропатія. Дифузний зоб І ст. Еутиреоз. Дисліпідемія. Неалкогольна жирова хвороба печінки. Стеатогепатоз. ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит, ст. ремісії. Хронічний панкреатит, з зовнішньосекреторною та інкреторною недостатністю, ст. ремісії. Хронічний пієлонефрит ст. ремісії. Мікроуроліаз. (а.с.10). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № б/н від 19.06.2021, від 22.06.2021 р., [PERSON] сплачено за медичні послуги 12000,00 грн. та 10295,00 грн. (а.с. 9). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач в своєму позові зазначає, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку з перешкодами зі сторони відповідача у користуванні квартирою, в нього виник пригнічений стан, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, від такого стану постраждали крім самого позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у його родині, оскільки проблема з квартирою не вирішується, розгляд справи у суді фактично не просувається, проблеми зі здоров`ям позивача значно погіршилися. Він, з 19.06.2021 р. знаходився на лікуванні у клініці ЛДЦ «ЛОРІТОМ», що призвело до додаткових витрат на лікування, на теперішній час позивач втратив здатність організму витримувати відповідне фізичне і нервово- психологічне навантаження та забезпечувати нормальний хід трудового процесу. Своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: а саме: переживання фізичних незручностей; відірваність від активного соціального життя; знижений та нестійкий настрій; порушення сну, неприємні сновидіння; емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я; душевні страждання пережиті внаслідок втрати значної суми грошей. В якості доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, позивачем надано суду: пенсійне посвідчення про те, що позивач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням по опорно-руховому апарату, термін дії: довічно; довідку лікувально-диагностичного центру «Лорітом» Міністерства охорони здоров`я про те, що позивач з 19.06.2021 р. станом на момент видачі довідки - 23.06.2021 р. знаходився на лікуванні з встановленими в нього діагнозами; квитанції до прибуткового касового ордеру про проведення плати за медичні послуги. При цьому, пенсійне посвідчення хоча дійсно підтверджує факт того, що позивачу встановлено інвалідність 2 групи, але інвалідність встановлено з 2017 року, тоді як придбання позивачем квартири і, на його думку, порушення його прав відповідачем відбулося в 2019 році. Довідкою лікувально-диагностичного центру «Лорітом» дійсно підтверджено знаходження позивача на лікуванні в цьому центрі та встановлення йому відповідних діагнозів, але в ній не зафіксовано, коли саме у позивача виникли ці хвороби та що вони виникли саме в зв`язку з діями відповідача та спричинили цим самим позивачу шкоду. Інших доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, позивачем суду не надано. З огляду на викладене, належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено, що дії відповідача у даному випадку були протиправними і цими протиправними діями позивачу було завдано саме моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, до предмета доказування у справі входить склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)). Також, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту надання позивачу правової допомоги надано лише договір про надання правової допомоги від 24.06.2021 р., укладений між [PERSON] , як клієнтом, та ФОП [PERSON] , як виконавцем. Оплата послуг виконавця за цим договором складає 6000,00 грн. При цьому, з умов цього договору неможливо визначити, що позивачу було надано правову допомогу саме в зв`язку зі зверненням до суду з цим позовом. Статус гр-на [PERSON] , як адвоката, та представника позивача за цією справою, не є підтвердженим. Позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (відповідних розрахунків матеріали справи не містять), не надано доказів про сплату позивачем вартості наданої правової допомоги. Вищезазначене позбавляє суд можливості перевірити надані адвокатом розрахунки й оцінити співмірність сплаченої позивачем суми витрат характеру виконаної представником роботи та наданих ним послуг. На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed