Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» та просить: -стягнути з Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» 336\~104 гривні 06 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року; -в силу частини 2 статті 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку; -вирішити питання пов`язані з розподілом судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 вересня 2015 року його обрано головою профспілкового комітету Бурштинської ТЕС терміном - 5 років на платній основі. 12 червня 2018 року видано розпорядження, яким звільнено його з роботи з 18 квітня 2018 року. При звільнені йому не виплачено всіх належних сум заробітної плати. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь його користь заробітну плату в частині невиплаченого окладу у розмірі 63 870 грн. 11 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року його апеляційну скаргу задоволено. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення з ППО «Бурштинської ТЕС» премії скасовано та ухвалено нове рішення. Позов про стягнення премії задоволено. Стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на його користь невиплачену премію за період з 01 жовтня 2017 року по 18 квітня 2018 року в розмірі 55 507 грн. 97 грн. Стягнуту рішеннями суду суму йому відповідачем виплачено 13 липня 2021 року. Враховуючи затримку\~розрахунку при\~звільненні,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні,\~зокрема,\~і за\~період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід брати як вихідні дані, заробітну плату за останні два місяці його роботи, а саме вересень-жовтень 2017 року. Така становить 56 240 грн. 70 коп. Середньоденна заробітна плата за цей період становить 1339 грн. 06 коп. Період затримки\~розрахунку з 01\~січня 2020\~року по\~31\~грудня 2020\~року становить 251 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за цей період становить 336 104 гривні 06 копійок, які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у такому. Додатково зазначив, що рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі ЄУН 341/1890/19 за його позовом до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за період по 18 квітня 2018 року включно стягнуто з відповідача 63 870 грн. 11 коп. не виплаченого окладу та 55 507 грн. 97 коп. премії. За судовими рішеннями відповідачем здійснено остаточний розрахунок виплачена заробітна плата 13 липня 2021 року. Вважає, що визначений КЗпП України трьох місячний строк звернення до суду ним не пропущений з огляду на звернення до суду 12 жовтня 2021 року. Представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позов, яким представник позов заперечив. Заперечуючи позов покликався на те, що зазначений спір не є трудовий, враховуючи суб`єктний склад позов до профспілкового комітету, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в силу статті 233 КЗпП України може бути подано протягом трьох місяців з часу проведення роботодавцем остаточного розрахунку. Такий позивачем пропущено. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов заперечили. Просили відмовити у такому з підстав пропуску відповідачем трьохмісячного строку звернення до суду. Зазначили, що неоспорювана сума заробітної плати, як остаточний розрахунок, виплачена позивачу у листопаді 2018 року. З цього часу слід обраховувати трьох місячний строк звернення до суду. Позивачем такий пропущений. 2.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що постановою № 3 від 17 вересня 2015 року звітно-виборної конференції Бурштинської ТЕС [PERSON] обрано головою профспілкового комітету Бурштинської ТЕС терміном на 5 років на платній основі з окладом згідно штатного розпису. Розпорядженням профспілкового представника ППО «Бурштинської ТЕС» від 18 квітня 2018 року № 7 введено в дію розпорядження ЦК Укрелектропрофспілки від 25 вересня 2017 року № 02-28/60 «Про звільнення з посади [PERSON] » саме з 18 квітня 2018 року. Визначено порядок дій щодо проведення остаточного розрахунку (пункт 2 розпорядження). 15 листопада 2018 року ППО «Бурштинська ТЕС» виплачено Карвацькому 27 328 грн. 06 коп. та 3 186 грн. 09 коп. заробітної плати. 22 листопада 2018 року ППО «Бурштинська ТЕС» виплачено Карвацькому 213 грн. 03 коп. заробітної плати. Дані суми виплачені в порядку розрахунку після звільнення, що визнається сторонами. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь [PERSON] заробітну плату в частині невиплаченого окладу у розмірі 63 870 грн. 11 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з ППО «Бурштинської ТЕС» премії скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення премії задоволено. Стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь [PERSON] невиплачену премію за період з 01 жовтня 2017 року по 18 квітня 2018 року в розмірі 55 507 грн. 97 грн. Рішенням Галицького районного суду від 21 жовтня 2021 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь [PERSON] 50000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2018 року по 21 жовтня 2018 року. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ППО «Бурштинської ТЕС» задоволено. Рішення Галицького районного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано та постановлено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку - відмовлено. Постанова мотивована тим, що з огляду на встановлені по справі обставини, колегія суддів зауважує, що позивач, розпоряджаючись своїм процесуальним правом щодо предмета спору на власний розсуд, 02 вересня 2020 року пред`явив позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплаченої при звільненні суми заробітної плати у розмірі 30727,18 грн) виключно за період з 19квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року, пропустив передбачений статтею 233 КЗпП України, трьохмісячний строк звернення з таким позовом до суду, підстав для поновлення вказаного строку не встановлено, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Постановою встановлено факт проведення повного розрахунку з [PERSON] 22 листопада 2018 року. 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предметом спору у даній справі, є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку\~\~з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону\~№\~108/95-ВР,\~тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц. У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-426цс15 зроблено висновок, «що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, пребіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору- з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення -з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення- з дня видані книжки (місячний строк звернення до суду). Позивач звільнений з роботи 18 квітня 2018 року. 22 листопада 2018 року йому виплачено безспірну суму заробітної плати належної при звільненні. Даний факт встановлено постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом [PERSON] до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку (ЄУН 341/1362/20). Даною постановою відмовлено у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року, з підстав пропуску передбаченого статтею 233 КЗпП України, трьохмісячного строку звернення з таким позовом до суду. Постановою встановлено факт проведення повного розрахунку з [PERSON] 22 листопада 2018 року. Спірний період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року період за межами повного розрахунку при звільненні - виплати безспірної суми заробітної плати належної при звільненні. Відтак, в позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Доводи представників відповідача про пропуск трьох місячного строку звернення до суду, який слід розраховувати з часу виплати неоспорюваної суми заробітної плати, що мало місце у листопаді 2018 року не слід брати до уваги, оскільки предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Протягом трьох місяців\~з листопада\~2018\~року, позивач не міг вважати порушеними свої права у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Протягом трьох місяців з листопада 2018 року даний спір не міг виникнути, відповідно позивач в цей період не міг звернутись з зазначеним позовом.

Outcome: approved