Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Акціонерне товариство\~«Державний ощадний\~банк України»\~в особі\~філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розтлумачення змісту договору про іпотечний кредит. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит № 28, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 429000,00 грн. для придбання будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 7.8. кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника. Відповідач не погоджується з тією обставиною, що строк позовної давності був збільшений на три роки, тобто складає 6 років, а тому цей пункт договору трактує по іншому та вважає, що строк позовної давності щодо вимог про повернення отриманої суми кредиту складає три роки. На думку позивача пункт договору про збільшення строків позовної давності до 3 (трьох) років необхідно трактувати так строк позовної давності щодо вимог про виконання зобов`язань з повернення суми отриманого кредиту складає 6 років. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про тлумачення змісту укладеного правочину. Просить суд розтлумачити зміст Кредитного договору від 05.03.2008 року № 28, а саме пункт 7.8 щодо строків позовної давності для грошових зобов`язань [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пеня тощо, що передбачені умовами Договору про іпотечний кредит від 05.03.2008 року № 28. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 11 червня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився з невідомої суду причини. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Інші учасники процесу також в судове засідання не з`явилися. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази надані позивачем приходить до наступних висновків. 05 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 28, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 429000 грн. зі сплатою 14,00 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 04 березня 2028 року. Відповідно до п. 7.8. зазначеного кредитного договору, з приводу змісту якого звернувся позивач до суду, «Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі але не виключено, щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору (а.с. 11). Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а ПАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України». Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1ст.526 ЦК України зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін)\~(\~ч.\~1ст.\~530 ЦК України). Частиною 1ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Статтею 213\~ЦК України визначено, що тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. Частинами третьою, четвертою зазначеної статті передбачено правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору шляхом використання вузького кола засобів залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не створює, а лише роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто в розумінні наведених приписів на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. Тому тлумачення договору є можливе до початку виконання сторонами його умов. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 25.07.2018 у справі № 317/39/17, від 14.02.2018 у справі № 925/106/17, від 05.02.2020 у справі № 910/15161/18. В судовому засіданні встановлено, що сторони почали виконувати умови договору ще у 2008 році, крім того позивачем не надано докази того, що між сторонами наявний спору щодо угоди, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому витрати на оплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed