Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У березні 2022 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради, в інтересах дитини [PERSON] , звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: - позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] ; - стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на території Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , проживає малолітній [PERSON] , [INFO] , який виховується дідом [PERSON] , [INFO] , та бабою г[PERSON] , 1954 р.н.. [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Губиниської селищної ради із заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав його доньки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків. Вивчивши документи додані до заяви було встановлено, що [PERSON] дійсно є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.05.2012 року. Згідно довідки виконкому Миколаївської сільської ради № 952 від 24.05.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , але фактично там не проживає. Згідно довідки Миколаївського старостинського округу № 1224 від 17.12.2021 року, виданої на підставі акту від грудня 2021 року, складеного депутатом Губиниської селищної ради Селезньовою О.М. та затверджено старостою Миколаївського старостинського округу - Лимар Т.В., в присутності сусідів: [PERSON] , та [PERSON] в тім, що громадянка [PERSON] з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2016 року [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні свого сина, не піклується про стан його здоров`я, не цікавилась успіхами у його навчанні, не надавала матеріальну допомогу на утримання сина, тим самим самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини [PERSON] , [INFO] , згідно довідки слідчого відділу Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про початок досудового розслідування 11.10.2014 року знаходиться в розшуку (у вересні 2011 року пішов з дому та не повернувся). Служба у справах дітей Губиниської селищної ради звернулась до начальника Дніпропетровського районного управління поліції з клопотанням про надання інформації про результат досудового розслідування по кримінальному провадженню №12014040670004024, відкритого за заявою гр.. [PERSON] , про вжиття заходів по розшуку її чоловіка. Станом на 09.03.2022 року жодної інформації та/або довідок у відповідь не надходило. З вересня 2011 року жодної інформації про місце перебування громадянина [PERSON] або засобів зв`язку з ним немає. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , із дідом гр. [PERSON] , [INFO] , та бабою гр.. [PERSON] , 1954 р.н., які утримують дитину за власні кошти, дбають про здоров`я дитини, контролюють навчальний процес та займаються його вихованням, згідно довідки № 411 від 15.12.2021 року та характеристики Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради. Беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини стали підставою для звернення саме органу опіки та піклування до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 23 березня 2022 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. (а.с. 30) У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав детальні пояснення щодо обставин, викладених у позові, які стали підставою для звернення до суду відповідного органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Треті особи в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення про те, що їх дочка - відповідач по справі протягом тривалого часу не піклується про свого сина, майже з самого народження [PERSON] виховується ними. Бв нетривалий час, коли матір дитини забрала його від них на своє виховання, однак сам малолітній [PERSON] знайшов можливість зателефонувати до них та просив забрати його додому, оскільки маті не цікавилася його життям взагалі. Наразі третім особам відомо, що їх дочка перебуває за межами України, однак точного місця перебування їм не відомо, вона не вітала свого сина з днем народження, не надає йому ніякої допомоги, не утримує матеріально, не цікавиться його життям взагалі. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , згідно повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.05.2012 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідачі свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Суду надано копію характеристики учня 7-Б класу Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] , 2008 року народження, у відповідності до якої навчанням та вихованням [PERSON] займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Вони завжди цікавляться навчанням та поведінкою онука в школі, відвідують батьківські збори. [PERSON] прислухається до їх порад, допомагає вдома по господарству. Мати [PERSON] не цікавиться життям та навчанням сина, зі слів бабусі, не допомагає у забезпеченні син шкільним приладдям та одягом. (а.с. 10) Суду надано копію акту, складеного депутатом Губиниської селищної ради Слезньовою Оксаною Миколаївною, в присутності сусідів [PERSON] , та [PERSON] в тім, що гр.. [PERSON] з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12-13) Суду надано копію довідки-характеристики № 1223 від 17.12.2021року, виданої Миколаївським старостинським округом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якої [PERSON] разом з чоловіком займаються вихованням онуків з самого народження, трудолюбиві, доброзичливі, приділябть багато уваги вихованню дітей, створюють всі умови для проживання, навчання та розвитку онуків.(а.с. 19) Згідно висновку Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] », Виконавчий комітет служби у справах дітей Губиниської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24) При цьому, суду не надано належних доказів того, що відповідачкою створено належні умови для розвитку дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні була з`ясована думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , останній надав суду пояснення про те, що дідусь та бабуся замінили йому батьків, саме вони виховують його людиною та створюють для нього всі умови для успішного навчання, для розвитку різних здібностей тощо. Матір ним не цікавиться зовсім, не телефонує йому, не надає ніякої допомоги, не знає чим він живе та захоплюється. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. [PERSON] , за таких обставин, зростає без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачами по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з [PERSON] на користь закладу (особи), де будуть знаходитись дитина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача щомісяця, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення ддитиною повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial