Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Москалюк О.О. звернулась в суд із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який 23 червня 2021 року було розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області у справі 170/206/21. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Донька від народження і по даний час зареєстрована та проживає із матір`ю, позивачем, по [ADDRESS] . Відповідач вже більше як рік не проживає з позивачем. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 150 СК України - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З травня 2020 відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї доньки не піклується, участі у вихованні та утриманні не бере. Весь цей період він не проявляв до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість, оскільки позивач жодним чином не перешкоджала йому у цьому. За весь цей період він жодного разу не приїхав до дитини, не поцікавився ні життям дитини, ні її здоров`ям, вже більше року він її не бачив. Доля доньки йому байдужа. Відповідач не бере і участі в утриманні доньки, що підтверджується рішенням Шацького районного суду Волинської області № 170/206/21 від 23.06.2021 (в частині стягнення аліментів з відповідача), а також розрахунками заборгованості зі сплати аліментів по виконавчих провадженнях, відкритих Рожищанським ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) ВП №66619523 та № 66619729. Тому позивач вважає, що дані обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав. Крім цього, представник позивача просила збільшити розмір стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з 2000 грн. в місяць, які були встановлено стягувати з відповідача вищезазначеним рішенням Шацького районного суду, до 2100 грн. Дану вимогу обгрунтовувала тим, що відповідно до ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум з 1 липня 2021 року на дитину віком до 6 років встановлений в розмірі 2013 грн, а з 01 листопада 2021 в розмірі 2100 грн. Позивач вважає, що відповідач має можливість кожного місяця сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 2100 грн., оскільки він є особою працездатного віку, фізично здоровим молодим чоловіком, постійно їздить на заробітки у Польщу. Вона, в свою чергу, на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шафран Д.В. подала відзив на позовну заяву. Відповідач заявляє, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вважає їх не обгрунтованими, передчасними, такими, що спростовуються обставинами викладеними у даному відзиві та долученими доказами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Дійсно між сторонами було укладено шлюб, від якого у них народилась дочка [PERSON] - [INFO] . Відповідач їздив на роботи за офіційними трудовими контрактами в Республіку Польща та здійснював грошові перекази на ім`я своєї, на той час, дружини, в підтвердження чого надав платіжні доручення від 09.11.2020 в сумі 1400 злотих, 13.12.2020 в сумі 101 злотий, від 14.02.2021 в сумі 91,10 злотий. Також відповідач направляв посилки на ім`я дружини з різного роду речами, у тому числі одягом для останньої та своєї дочки, зокрема посилка від 30.07.2020 вагою 5,01 кг, та від 04.09.2020 вагою 5,5 кг. Відповідач зазначає, що на даний час працевлаштований в Республіці Польща за офіційними трудовими контрактами в будівельній фірмі КВ "Конструкшн Каміл Будзілек". Щомісячний його дохід з урахуванням відрахувань та податків становить 1082,33 злотих (приблизно 7152,02 грн.) Також зазначає, що станом на момент отримання позовної заяви йому взагалі не було відомо про судовий розгляд справи про розірвання шлюбу з позивачем та стягнення аліментів на доньку, оскільки він перебував за кордоном та будь яких документів з суду не отримував, у зв`язку з цим про наявність заборгованості по аліментам йому відомо не було. Також зазначає, що він утримує дитину від попереднього шлюбу, сина [PERSON] , [INFO] , та зараз перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] , яка знаходиться у допологовій відпустці. Підсумовуючи зазначене, відповідач вважає, що внаслідок складнощів, які виникли у спілкуванні з матір`ю дитини та враховуючи те, що відповідач з 20.05.2020 по теперішній час постійно перебуває за кордоном, він піклується про свою дитину наскільки це можливо за даних обставин та зважаючи на надто малий вік дочки не може безпосередньо з нею спілкуватись, вважає себе батьком та має намір у подальшому піклуватись про дитину. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. З відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначає, що відповідач покинув доньку коли їй було два місяці, після цього жодного разу в Україну не повертався та доньки не бачив. На даний час вона навіть візуально не знає як виглядає її батько, для неї це стороння незнайома людина. Відповідач не надав доказів того, що він утримує сина [PERSON] , також не надано доказів того, що він утримує співмешканку [PERSON] . Позивачка давала відповідачу гроші на поїзду до Польщі в загальній сумі 12640 грн., що підтверджується дублікатами чеків з Приватбанку . Тому грошові перекази відповідача позивачу в загальній сумі 10523,78 грн є не що іншим, як часткове повернення боргу. Також в ході розгляду справи представником позивача подано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині збільшення стягнення розміру аліментів на малолітню дитину. Дана відмова прийнята судом. В судовому засіданні представник позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Шацької селищної ради, як органу опіки і піклування Загура Л.В. просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , відповідно до затвердженого висновку Рішенням виконавчого комітету Шацької селищної ради від 29.10.2021 року № 156. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Світязької сільської ради Шацького району Волинської області 23.03.2020 (а.с. 11). З довідки Шацької селищної ради № 418 від 13.09.2021 №418 вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , бабою [PERSON] , дідом [PERSON] , тіткою [PERSON] , дядьком [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Ст. 152 СК України визначає, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, ст.ст. 164, 165 цього кодексу передбачають, що за ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. В постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, зокрема в п. 16 зазначено: "ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти". Таким чином, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач покликається на те, що з травня 2020 року відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї дитини не піклується, участі у її вихованні та утриманні не бере. Він не проявляв до доньки щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість, оскільки позивач жодним чином не перешкоджала йому у цьому. Допитані в судових засіданнях свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають в одному будинку з позивачем та малолітньою [PERSON] показали, що батько дитини [PERSON] під час спільного проживання з позивачем не проявляв належної уваги до дитини, а після виїзду до Польщі жодного разу до [PERSON] не приїжджав, про життя доньки не цікавився. З відмітки в закордонному паспорті [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що відповідач виїхав до Республіки Польща 08.05.2020 року та після цього в Україну не повертався (а.с. 135). Тобто востаннє він бачився з дитиною, коли їй було неповних два місяці. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини підтверджуються дослідженим судом актом обстеження умов проживання від 25.10.2021 року, з якого вбачається, що колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] з травня 2020 року не відвідував доньки, не цікавився її станом здоров`я, не приймає участі в її вихованні, не утримує її (а.с. 40). Висновком органу піклування - Шацької селищної ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] " №156 від 29.10.2021 року було встановлена доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, стосовно своєї малолітньої дитини (а.с. 39-42). Суд відхиляє заперечення відповідача щодо хибності такого висновку з підстав того, що він складений за відлік часу з 23.06.2021 по дату подання позову, тобто за п`ять місяців, який не може бути інформативним для висновку, служба з даного приводу спілкувалась лише з позивачем та її близькими родичами, при цьому не враховано особливості відносин з відповідачем. Проте суд вважає, що п`ятимісячний строк ухилення батька від виконання своїх обов`язків є тривалим. Весь цей час відповідач перебував за кордоном і можливості спілкування з ним службі у справах дітей, зокрема і щодо відносин з відповідачем, не було. Відповідач працює за офіційним трудовим контрактом в будівельній фірмі КВ "Конструкшн Каміл Будзілек", середньомісячна заробітна плата становить 1140,55 злотих, що підтверджується довідкою КВ "Конструкшн Каміл Будзілек" №1/ІІІ/2022 від 15.03.2022. (а.с. 122). Перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 124). Заперечуючи позов відповідач зазначив, що в силу складнощів у спілкуванні з матір`ю дитини та те, що він з часу виїзду до Польщі по теперішній час постійно перебуває за кордоном, останній піклується про свою маленьку дитину на скільки це можливо за даних обставин та зважаючи на надто малий вік дочки не може безпосередньо з нею спілкуватись та має наміри в подальшому піклуватись про неї, брати участь у її вихованні та розвитку. Судом не встановлено фактів перешкоджання позивача щодо спілкування (побачень) батька з дитиною. Відповідач не зазначає яким чином він піклується про доньку, в чому це полягає. Також не зазначає яким чином він має намір в подальшому піклуватися про неї, брати участь у її вихованні та розвитку, коли він постійно проживає за кордоном, у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою мають спільну дитину. З приводу ствердження відповідача про надсилання коштів позивачу для утримання дитини судом встановлено наступне. В судовому засіданні в якості доказів дослідженні платіжні доручення: від 09.11.2020 року на суму 1400 злотих; від 13.12.2020 року на суму 101 злотих (725,90 грн.); від 14.02.2021 року на суму 91,10 злотих (676,36 грн.), надіслані [PERSON] [PERSON] (а.с. 56-59). В спростування того, що дані кошти спрямовувались на утримання дитини [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що не заперечує з приводу отримання коштів від відповідача в загальній сумі 10523,78 грн., однак зазначила, що дані кошти є ніщо іншим як часткове повернення боргу, наданого відповідачу до поїздки до Польщі. Суду надано дублікати чеків про переказ коштів [PERSON] [PERSON] на загальну суму 12640 грн. (а.с. 84-85). Крім цього, з приводу надіслання трьох посилок з Польщі, позивач зазначила, що [PERSON] присилав свої особисті речі, а з дитячих речей була лише одна маленька іграшка та один дитячий костюмчик. Додатково зазначила, що просила у відповідача кошти на день народження [PERSON] , щоб організувати святкування, проте він відмовився, коштів не надіслав. Дані твердження [PERSON] ні позивачем, ні його представником в судовому засіданні не спростовано. Посилання відповідача на те, що в разі приїзду в Україну для здійснення батьківських прав щодо неповнолітньої доньки він не матиме змоги повернутись до Польщі у зв`язку із обстановкою в державі (введенням воєнного стану) не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. В силу того, що окрім [PERSON] , яка народилась в шлюбі з [PERSON] та [PERSON] , що народилась під час фактичних шлюбних відносин з [PERSON] , у відповідача є ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с. 68). Так, чоловіки віком 18-60 років та жінки-військовослужбовці, на яких поширюється дія статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", можуть виїздити за межі України при пред`явлені таких документів: на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Варто зазначити, що за клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду визнано явку в судове засідання відповідача обов`язковою. Позивач клопотання мотивувала, тим що хоче дізнатись з уст відповідача яким чином він виконував свої батьківські обов`язки та як планує їх виконувати в майбутньому. Позивач надіялася, що відповідач все таки приїде в судове засідання, і вона зможе показати йому доньку, а доньці показати тата, а тому неодноразово брала доньку з собою в судові засідання. Однак відповідач в судові засідання не з`явився... Позивач зазначила, що відповідач цікавився життям доньки по телефону. Проте суд вважає, що прояв інтересу до життя власних дітей, лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування. В судовому засіданні встановлено, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] - 23.06.2021, аліменти останнім жодного разу не сплачувались. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.09.2021 року сукупний розмір заборгованості становить 10903,23 грн (а.с.17). Відтак, [PERSON] , який поїхав до Польщі заробляти кошти, працює та має дохід, проте кошти - аліменти на утримання дитини на користь позивача не перераховує. Крім того, вирішуючи питання, чи може вважатись виїзд до іншої країни проживання обставиною, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, слід враховувати, що відповідачем, свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачем саме після народження дитини, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що згодом негативно вплине на їх фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не утримував належним чином свою дитину, не приділяв достатньої уваги її розвитку. Суд переконаний, що особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Як було зазначено вище, у даній справі відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дитиною, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Сам факт заперечення позову відповідачем не є достатнім аргументом, який би свідчив, що відповідач не втрачає інтересу до дитини, а тим більше про утримання, виховання дитини. Отже, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, виходячи з встановлених судом обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Москалюк О.О. подано до суду такі документи: договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №62 від 06.09.2021, додаток №1 до вказаного договору, акт №1 від 04.10.2021 надання юридичних (професійних правничих) послуг відповідно до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №62 від 06.09.2021, згідно з яким загальна вартість послуг становить 4 900 гривень. На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, з відповідача на користь позивача, слід стягнути 4 900 гривень судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Крім цього, до закінчення судових дебатів у справі представник позивача [PERSON] подала заяву в якій зазначила, що докази щодо розміру додаткових витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, які позивач сплатила та має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, у відповідності до ст. 246 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в разі надходження від представника позивача доказів щодо розміру витрат, питання про судові витрати слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved