Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Керівник Кам`янської окружної прокуратури Кузьменко С. в інтересах держави в особі Кам?янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам?янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. У своєму позові позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міської лікарні швидкої допомоги» (ЄДРПОУ 01985854) шкоду в сумі 4 869 грн. 57 коп., завдану кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину [PERSON] .. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.08.2021 у справі № 208/5396/21 (КП №12020040160000294), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. [PERSON] , 16.02.2020 року, приблизно о 19.50 годині, у темний час доби, при включеному міському електроосвітленні, керуючи технічно справним легковим автомобілем «ЗАЗ - DAEWOO T13110» державний знак [NUMBER] , зі швидкістю 40 км/год. здійснював рух в м. Кам`янське по вул. Романківській зі сторони вулиці Леонтовича в напрямку вул. Бузкова, по автодорозі, яка має двосторонню організацію руху, по одній смузі руху в кожному напрямку. Водій [PERSON] , керуючи технічно справним легковим автомобілем «ЗАЗ - DAEWOO T13110» р.н. [NUMBER] , рухаючись по вул. Романківській в м. Кам`янське, проявляючи злочинну недбалість, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на смузі руху керованого ним транспортного засобу пішохода, що рухався по проїзній частині, та застосувати гальмування або здійснити безпечний об`їзд пішохода, продовжував керування автомобілем не змінюючи параметрів руху, своєчасно гальмування не застосував та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався у попутному з ним напрямку вздовж правої частини дороги по ходу руху автомобіля. В результаті вказаної дорожньо-транспортної події, згідно висновку експерта № 356-Е від 05.03.2020, потерпілому [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 03 Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 16.02.2020 по 21.02.2020р.. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 4 869 грн. 57 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представники Кам?янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам?янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за відсутністю представника, вимоги підтримують. 3. Процесуальні дії по справі. 01 червня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.08.2021 у справі № 208/5396/21 (КП №12020040160000294), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а.с.18-19). В результаті дій відповідача [PERSON] потерпілому [PERSON] згідно висновку експерта № 356-Е від 05.03.2020, потерпілому [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка проводжувалась, відкритою черепно-мозковою травмою зі струсом головного мозку, ранами, саднами голови, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, перелом 2, 3, 11 грудних хребців, з саднами тулубу, закритим переломом правої малогомілкової кістки в нижній третині, саднами нижніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 03 Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 16.02.2020 по 21.02.2020 (а.с.59-65). Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Кам?янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 16.02.2020р. по 21.02.2020р., витрачено грошові кошти в розмірі 4\~869,57 грн. (а.с.39). Як вбачається\~з матеріалів\~справи відповідачем\~ [PERSON] кошти\~не повернуті\~Комунальному некомерційному\~підприємстві Кам?янської\~міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» по лікуванню потерпілого [PERSON] . 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадкам і в порядку, що визначені законом. З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави. Так, встановлюючи відсутність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, про те що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Враховуючи зазначене, вважаю, що позовні вимоги обґрунтовані належними нормами матеріального права, які узгоджуються та відповідає Конвенції та практиці ЄСПЛ. Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдані за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках потрібно захистити інтереси держави (справа «Менчинська проти Росії). Тому участь прокурора у даній справі, з урахуванням вище зазначеної практики Верховного суду та Європейського Суду з прав людини є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великого числа громадян. Таким чином, при порушенні або наявності загрози інтересам держави, бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування, компетенції якого віднесено відповідні повноваження, найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, буде саме представництво органів прокуратури інтересів держави в особі відповідачів. Аналогічної правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду під час розгляду 15.10.2019 справи № 903/129/18 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області до фізичної особи - підприємця про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду. Зокрема, у постанові зазначено, що незалежно від причин неспроможності самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення сільською радою до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтересам жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людині. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~суду вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України\~особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545\~(надалі Порядку), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Крім того,\~п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11\~«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором. Також, відповідно до вимог п. 3 вищевказаного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Згідно з ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ненадходження коштів до бюджету призводить до неналежного фінансування діяльності зазначеного лікувального закладу та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту. Відповідно до п. п. «а» та п.п. «а1» п.3 ч.1\~ст. 89 Бюджетного кодексу України\~до видатків,\~що здійснюються\~з бюджетів\~сільських,\~селищних,\~міських територіальних\~громад,\~належать видатки\~на: первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, а також дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги); первинну медичну допомогу (медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські і фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та інші заклади охорони здоров`я, що надають первинну медичну допомогу). 6.\~Висновки суду. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки Комунальним некомерційним підприємством Кам?янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» було понесено витрати на лікування потерпілого [PERSON] в розмірі 4\~869,57 гривень, з відповідача слід стягнути вказану суму на користь вказаного комунального закладу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~2006 року). 7.Розподіл\~судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, та на підставі ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідним стягнути судовий збір у розмірі 1 240,50 грн. з відповідача на користь держави, Враховуючи викладене та

Outcome: approved