Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

У грудні 2009 року ТОВ КБ «Арма» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором. У квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» про внесення змін до кредитного договору №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2010року цивільну справу №2-4876/2010р. за позовом [PERSON] до ТОВ КБ «Арма» про внесення змін до кредитного договору та цивільну справу №2-7586/2009р. за позовом ТОВ КБ «Арма» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було об`єднано в одне провадження, присвоївши справі №2-4876/2010р. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011року позов [PERSON] до ТОВ КБ «Арма» про внесення змін до кредитного договору було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011 року позов ТОВ КБ «Арма» було задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року у розмірі 20 160 560грн. 80коп. В процесі виконання вказаного заочного рішення, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2012року, за заявою ТОВ «РК Фактор», було замінено сторону стягувача за заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011 року за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа №2-1082/11 від 05.03.2012року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ КБ «Арма» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року, сплаченого державного мита та судових витрат в сумі 120,00 на ТОВ «РК Фактор». Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012року вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011року було скасовано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2013 року позов ТОВ «РК Фактор» було задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «РК Фактор» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року у розмірі 9 051\~404 грн. 23 коп. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «РК Фактор» сплачене державне мито в розмірі 1700,00 грн. та судові витрати в сумі 120,00 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2014 року рішення Малиновського районного суду від 09 серпня 2013 року в частині стягнення на користь ТОВ «РК Фактор» (нова назва «Факторингова компанія «ФК Факторинг») заборгованості в розмірі 9 051 404,23 грн. в солідарному порядку за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і стягнення з них судових витрат в рівних частках скасовано. В цій частині позову ТОВ «ФК Фактор» відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2013 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позовну заяву ТОВ «ФК Фактор» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року було скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по чуті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року цивільну справу №1519/23504/12 за позовом ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки, було передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси для прийняття провадження, оскільки уточнені вимоги сторони позивача безпосередньо стосуються об`єктів нерухомого майна у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , та земельної ділянки [ADDRESS] , що територіально розташовані в Київському адміністративному районі міста Одеси. Згідно автоматичного розподілу справ між суддями, вищезазначену цивільну справу призначено судді Київського районного суду м. Одеси Прохорову П.А. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2015року вищезазначену цивільну справу №1519/23504/12-ц було прийнято до свого провадження суддею Київського районного суду м. Одеси Прохоровим П.А., та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. При новому розгляді справи, 02 серпня 2016року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» звернулось до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить суд: 1.стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» заборгованість у сумі 1 455 998,29 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016року становить 36 131 107,17гривень) та 20 385 132,94гривень, та складається з: 700 000,00 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016року становить 17 370 745,00 гривень) - прострочена заборгованість за кредитом; 411 600, 07 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016року становить 10 213 999,80 гривень) - заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2013 року; 344 398,22 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016року становить 8 546 362,45 гривень) - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016року; 20 142,36гривень нарахована комісія за управління кредитною заборгованістю; 146 242,51 гривні - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю; 314 026,33 гривень - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 158 838,70 гривень - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 3 222 777,60 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів; 1 119 020,00 гривень - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів; 6 734 928,09 гривень - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; 8 669 157,35 гривень інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків; 2.в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року, що становить 1 455 998,29 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016року становить 36 131 107,17гривень) та 20 385 132,94гривень, звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Договору іпотеки від 08.04.2008року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «АРМА» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, та перебуває у власності [PERSON] , а саме: домоволодіння під номером « [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку літ. Г, житловою площею 130,3 кв.м., та ІІ-мостіння, № 3, 8-10 огорожа, загальною площею 315,1 кв.м.; приватизовану земельну ділянку під номером «20», що знаходиться по [ADDRESS] площею 0,0526 га, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110136900:26:018:0026, шляхом його продажу Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з державних реєстрів) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки, звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, надати нотаріусу право зареєструвати право власності на предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та інше, а також просив стягнути з відповідачів судові витрати. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 частково задоволено позов ТОВ«Факторингова компанія «ФК Факторинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки\~та ухвалено: -стягнути з [PERSON] на користь ТОВ«Факторингова компанія «ФК Факторинг» загальну суму заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008року у розмірі 1 455 998 доларів США 29 центів, що станом на 27.07.2016року еквівалентно 36 131 107 грн. 17 коп., та 20 385 132 грн. 94 коп., яка складається з: -700 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 17 370 745 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; -411 600 доларів США 07 центів, що еквівалентно 10 213 999 грн. 80 коп.\~заборгованість по процентами, нарахованими до 21.01.2013року; -344 398 доларів США 22 центи, що еквівалентно 8 546 362 грн. 45 коп.\~заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016року; -20 142 грн. 36 коп.\~нарахована комісія за управління кредитної заборгованістю; -146 242 грн. 51 коп.\~прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю; -314 026 грн. 33 коп.\~пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; -158 838 грн. 70 коп.\~штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; -3 222 777 грн. 60 коп.\~пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів; -1 119 020 грн. 00 коп.\~штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів; -6 734 928 грн. 09 коп.\~інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; -8 669 157 грн. 35 коп.\~інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків. -В рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року, що становить 1 455 998 доларів США 29 центів, що станом на 27.07.2016року еквівалентно 36 131 107 грн. 17 коп., та 20 385 132 грн. 94 коп., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 08.04.2008року, який був укладений між ТОВ «Комерційний банк «АРМА» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, та перебуває у власності [PERSON] , а саме: на домоволодіння під номером « [ADDRESS] , та складається в цілому з житлового будинку літ. Г, житловою площею 130,3 кв.м., та ІІ-мостіння, № 3, 8-10 огорожа, загальною площею 315,1 кв.м., та на приватизовану земельну ділянку під номером « [ADDRESS] , площею 0,0526 га, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110136900:26:018:0026, шляхом його продажу ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з державних реєстрів) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки, звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі\~продажу, надати нотаріусу право зареєструвати право власності на предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та інше. -Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» 566 грн. 67 коп. державного мита та 40грн. 00 коп. витрат на інформаційно\~технічне забезпечення. -Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» 566 грн. 67 коп. державного мита та 40 грн. 00 коп. витрат на інформаційно\~технічне забезпечення. -Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» 566 грн. 67 коп. державного мита та 40 грн. 00 коп. витрат на інформаційно\~технічне забезпечення. -В решті позовних вимог\~відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.03.2017 року повернуто апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016. 03.11.2021 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 у цивільній справі №1519/23504/2012 за позовною заявою ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» доБалана О.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не була належним чином повідомлена про розгляд справи та не була присутня під час проголошення заочного рішення суду, саме через неналежне повідомлення про дату розгляду справи. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2021 заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. 17.11.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву ТОВ «Факторингова компанія «ФК ФАКТОРИНГ» про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відзив обґрунтовується тим, що Відповідач [PERSON] , є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладання між [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу щодо домоволодіння під номером « [ADDRESS] , та земельної ділянки під номером «20», що знаходиться по [ADDRESS] , площею 0,0526 га, кадастровий номер 5110136900:26:018:0026, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь які обмеження щодо даних об`єктів. А тому, оскільки [PERSON] не має жодних кредитних відносин з ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» та є добросовісним набувачем, то позовні вимоги щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 08.04.2008 року, який був укладений між ТОВ «Комерційний банк «АРМА» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, не підлягає задоволенню. 20.06.2022 року представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» надав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через програму «EasyCon», в обґрунтування якого зазначив, що на дату слухання справи відповідач не може з`явитися до суду через воєнний стан в Україні. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 у задоволенні заяви представника позивача ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовлено. У судове засідання 30.06.2022 року представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» не з`явився. У судове засідання 30.06.2022 року з`явився представник відповідача [PERSON] [PERSON] . Інші відповідачі про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином, проте у судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Третя особа про час та місце судових засідань також повідомлялася належним чином, у судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 08 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» та [PERSON] було укладено кредитний договір №33-14/11-08, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у формі відкличної поновлювальної кредитної лінії на поточні потреби з максимальним лімітом заборгованості у сумі 700 000,00доларів США. Кредитні кошти були надані строком по 07 квітня 2009року. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 14% річних. 08 квітня 2008року, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] , як майновим поручителем [PERSON] , було укладено договір іпотеки належного їй на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 08 квітня 2008року між ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] було укладено договір поруки №1, відповідно до якого, остання зобов`язалась відповідати по кредитному договору як солідарний боржник з [PERSON] 08 квітня 2008року між ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] було укладений договір поруки №2, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язалась відповідати по кредитному договору як солідарний боржник з [PERSON] . Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 ЦК України передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з договорів поруки, якими передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, суд зазначає, що позичальник [PERSON] та поручителі [PERSON] та [PERSON] є відповідальними перед кредитором ТОВ КБ «Арма» як солідарні боржники. 01 листопада 2011року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» було укладено біржову угоду Договір купівлі-продажу №01471, відповідно до якого, ТОВ «РК Фактор» прийняв майнові права за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року. 11 листопада 2011року ТОВ «РК Фактор» звернулось на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] з повідомленням про відступлення права грошової вимоги факторові, яке було отримано відповідачами 22.11.2011року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи (т.1 а.с.171-173). 03 жовтня 2012року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, предметом якого є всі права вимоги за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Таким чином, в силу положень ч. 4 ст. 338 ЦПК України, суд зазначає, що ТОВ «РК Фактор» набув право вимоги до [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони були повідомлені про переуступку права вимоги ТОВ «РК Фактор». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що поручитель [PERSON] була повідомлена про переуступку права вимоги ТОВ «РК Фактор», у зв`язку з чим, суд зазначає, що у ТОВ «РК Фактор» відсутнє право вимоги до неї. Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредиту, 31.05.2013року ТОВ «РК Фактор» звернулось на адресу відповідачів з вимогою про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року. П. 2.1.1. договорів поруки встановлені зобов`язання поручителів погасити основну суму кредиту не пізніше 07.04.2009 року. Матеріали справи не містять відомості про те, що до поручителів, в установленому законом порядку, ТОВ КБ «Арма» пред`являлися вимоги щодо усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором. Позовні вимоги до них первиннимПозивачем також не заявлялися. З позовом до поручителів звернулось ТОВ «РК Фактор» лише 30.01.2013року, а вимога до них була пред`явлена 31.05.2013року, тобто після звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, він є самостійним суб`єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договорів поруки (п. 6.2) про їх дії до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань не свідчать про те, що договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України. З цих підстав, суд вважає, що оскільки ТОВ «РК Фактор» пропущено строк пред`явлення вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , то позовні вимоги до них задоволенню не підлягають, оскільки договори поруки є припиненими. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РК Фактор» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг». Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008року, яка, станом на 27.07.2016року дорівнює 1 455 998,29 доларів США, що становить 36 131 107,17гривень та 20 385 132,94гривень, та складається з: 700 000,00 доларів США, що становить 17 370 745,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 411 600, 07 доларів США, що становить 10 213 999,80 гривень - заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2013 року; 344 398,22 доларів США, що становить 8 546 362,45 гривень - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016року; 20 142,36гривень нарахована комісія за управління кредитною заборгованістю; 146 242,51 гривні - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю; 314 026,33 гривень - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 158 838,70 гривень - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 3 222 777,60 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів; 1 119 020,00 гривень - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів; 6 734 928,09 гривень - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; 8 669 157,35 гривень інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем [PERSON] , в порушення вимог ст.60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. П.п. 4.1., 4.5. кредитного договору №33-14/11-08 від 08.04.2008року передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 процентів, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008року у розмірі 1 455 998,29 доларів США, що становить 36 131 107,17гривень та 20 385 132,94гривень, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обґрунтування суду в частині вимоги Позивача про звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна:домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] , які знаходиться у власності Відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, 08 квітня 2008року, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] , як майновим поручителем [PERSON] , було укладено договір іпотеки належного їй на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 2.1.5. договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем - майновим поручителем, боржником зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 3.2. договору іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником, іпотекодавцем - майновим поручителем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Відповідно до п. 3.3. договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит у повному обсязі. Згідно п.п. 4.1., 4.2. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем майновим поручителем при укладені цього договору, виявляться недостовірним та/або недійсним, а також у випадках передбачених п. 5.2.4. договору про іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, за рішенням суду або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя нанерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. 08.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 452 від 08.04.2013 року та договір купівлі-продажу № 451 від 08.04.2013 року, що посвідчені приватним\~нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ганченко О.М., відповідно до якого право власності надомоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] перейшли у власність третьої особи [PERSON] . В подальшому, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір№ 1751 від 04.11.2013 року, посвідченийприватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ланським А.В. На виконання\~умов попереднього\~договору,\~13.12.2013\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~ укладено\~договір купівлі-продажу\~№ 2172\~від 13.12.2013\~року та\~договір купівлі-продажу\~№ 2173\~від 13.12.2013\~року,\~що посвідчені\~ приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Одеської\~області Юхневич\~М.М.,\~відповідно до\~умов яких\~право власності\~надомоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] перейшли у власність [PERSON] , 20.12.2013, на підтвердження повного виконання своїх зобов`язань, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про розрахунок № 2231 від 20.12.2013 року та договір про розрахунок № 2232 від 20.12.2013 року, що посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юхневич М.М. Таким чином, домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] перейшли у власність відповідача [PERSON] . Проте, у відзиві на уточнену позовну заяву від 7.11.2021 представник відповідача [PERSON] - [PERSON] зазначає про необґрунтованість позовної вимоги про звернення стягнення на дане нерухоме майно, оскільки на момент переходу права власності на домоволодіння та земельну ділянку до [PERSON] жодних іпотек чи інших обмежень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься, оскільки такі обмеження були скасовані у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, зокрема, у разі: визнання іпотечного договору недійсним. Так судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ТОВ «КБ «Арма», [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору (справа №1522/15235/12). 19.07.2012 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №1522/15235/12 вирішено: - позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма», [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору задовольнити; - зобов`язати [PERSON] виконати належним чином умови договору грошової позики від 04.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а саме п. 4.2. такого договору; - визнати недійним іпотечний договір від 08 квітня 2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2478, відповідно до якого в іпотеку було передано домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,0526 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,що належать на праві власності [PERSON] ; - скасувати заборону відчуження нерухомого майна у вигляді домоволодіння під [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс Аллою Валеріївною, реєстровий №2479; - вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння під [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу БрандісА.В., реєстровий №2479, реєстраційний №6967934№ - вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку домоволодіння під [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967608; - скасувати заборону відчуження нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, що знаходитьсяза адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., реєстровий №2480; - вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження земельної ділянки,що знаходитьсяза адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON], накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу БрандісА.В., реєстровий №2480; - вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку земельної ділянки, що розташовані заадресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967725. До того ж, ухвалою від 16.04.2013 року по справі №1522/15235/12 Приморський районний суд м. Одеси ухвалив - роз`яснити, що виконання рішення суду від 19.07.2012 року по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма», [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору передбачає необхідність виконати Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції наступні дії: - скасувати заборону відчуження нерухомого майна у вигляді домоволодіння під [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0526 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:26:018:0026, які належать на праві власності [PERSON] ; - вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння під [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 6967934) та земельної ділянки, площею 0,0526 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:26:018:0026 (реєстраційний номер обтяження 6968036), які належать на праві власності [PERSON] ; - вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку домоволодіння під [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 6967608) та земельної ділянки, площею 0,0526 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:26:018:0026 (реєстраційний номер обтяження 6967725), які належать на праві власності [PERSON] . На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 по справі №1522/15235/12, реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки на об?єкт нерухомого майна домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19.07.2012 року по справі №1522/15235/2012. Також, на підставі даного рішення реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення обмеження, реєстраційний номер 464296, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №280575364 від 22.10.2021 року. На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 по справі №1522/15235/12, реєстратором Приваловою Є.Є. 25.04.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки на об`єкт нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 16.04.2013 року по справі №1522/15235/2012. Також, на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19.07.2012 року по справі №1522/15235/2012 реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення обмеження, реєстраційний номер 463535, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №280575038 від 22.10.2021 року. Таким чином, з 27.03.2013 року по дату прийняття даного рішення (30.06.2022) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об?єкт нерухомого майна домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, з 25.04.2013 по дату прийняття даного рішення (30.06.2022) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об`єкт нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року по справі №1522/15235/12 задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» та скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року скасував, а також в позовних вимогах [PERSON] до ТОВ КБ «АРМА», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг», [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору відмовив. Дані обставини підтверджують факт того, що на момент укладання договорів купівлі-продажу від 13.12.2013 та договорів про розрахунок від 20.12.2013 відповідно до договорів купівлі-продажу від 13.12.2013, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, були відсутні будь які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об?єкт нерухомого майна домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] та на об`єкт нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] , що вказує на те, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. Підтвердженням добросовісності [PERSON] є те, що Відповідач, як добросовісний покупець повністю розрахувалась по договорам купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 13.12.2013 року на загальну суму 2165308 (два мільйони сто шістдесят пять тисяч триста вісім) гривень, що свідчить про реальні зміни у майновому стані [PERSON] та її бажання щодо настання наслідків у вигляді переходу до неї права власності на вищевказане домоволодіння та земельну ділянку. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог жодним чином не доводить недобросовісність [PERSON] під час купівлі домоволодіння та земельної ділянки, а тому вимога Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задововленню. Дане обґрунтування також узгоджується з наявної судовою практикою Верховного суду. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 31 травня 2022 року по справі № 750/9652/20 зазначає наступне: Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Відповідно до частин першої та другої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, положеннями частини другої\~статті 328 ЦК України\~встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18) наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження№ 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, щодо деяких питань при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Конкретизація висновків полягала, зокрема у такому: «За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) викладено висновок про те, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду… У справі, що переглядається, відчуження спірної квартири здійснено, коли у відповідному Державному реєстрі немає певного запису про його обтяження іпотекою, що унеможливлює застосування\~статті 23 Закону України «Про іпотеку».» Таким чином, враховуючи те, що під час набуття [PERSON] права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутнібудь-які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об?єкти нерухомого майна: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:26:01860026, за адресою: [ADDRESS] , а також не доведення Позивачем недобросовісності [PERSON] , то за наведених обставин та враховуючи правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовуТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» в частині позовних вимог до добросовісного набувача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з припиненням права іпотеки.

Outcome: partial