Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ - КООП», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. Призначено судове засідання на 09.06.2022 для вирішення питання про судові витрати, понесені відповідачем [PERSON] на професійну правничу допомогу. Наданий стороні відповідача [PERSON] строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу. 06.06.2022 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Світлика О.М. про долучення доказів понесених судових витрат. У клопотанні зазначено, що судові витрати відповідача [PERSON] за розгляд даної цивільної справи складаються з витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір становить 10500 грн. На підтвердження цього до клопотання долучено договір про надання правової допомоги від 07.02.2022, договір про надання правової допомоги № 14/2022 від 07.04.2022, акти виконаних робіт від 02.06.2022 та від 03.06.2022, розписки від 07.02.2022, 07.04.2022, 05.05.2022, 31.05.2022, 03.06.2022. 09.06.2022 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області представник позивача адвокат Трачук З.І. подала відзив на клопотання про долучення доказів понесених відповідачем судових витрат. У відзиві представник зазначила, що представником відповідача не надані докази реальності понесених відповідачем витрат, не долучено перелік послуг (робіт) наданих (виконаних) адвокатом та у прохальній частині клопотання відсутня вимога щодо відшкодування судових витрат. Представник вважає необґрунтованим час на написання відзиву 5 год. та винагороду за це у розмірі 5000 грн. Також представник зазначає, що розписки не можуть підтверджувати факт оплати [PERSON] наданих адвокатами послуг. Крім цього, адвокат просить врахувати, що [PERSON] є особою, яка потерпіла від злочину, вчиненого сином відповідача - [PERSON] , і жодних коштів обвинуваченим за життя та у подальшому його родиною на відшкодування завданої шкоди позивачу сплачено не було. За таких підстав представник позивача вважає, що у задоволенні клопотання адвоката Світлика О.М. про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн слід відмовити. У судовому засіданні 09.06.2022 представник відповідача [PERSON] адвокат Світлик О.М. просив здійснити розподіл понесених відповідачем судових витрат у даній цивільній справі та стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн. Зазначив, що такі витрати підтверджуються відповідними доказами, які надані суду протягом п`яти днів з дня постановлення рішення суду, а саме 06.06.2022. Не заперечував, що докази направлені засобами електронного зв`язку на адресу суду о 23 год. 54 хв. Указав, що у зв`язку із зайнятістю в інших справах не мав можливості вчинити такі дії раніше. Також зауважив, що в акті виконаних робіт помилково зазначив дати усіх засідань, в яких він приймав участь, 11.04.2022, хоча вірними є дати 11.04.2022, 06.05.2022 та 01.06.2022. У судовому засіданні 09.06.2022 представник позивача [PERSON] адвокат Трачук З.І. підтримала свої заперечення, викладені у відзиві на клопотання, та просила відмовити у стягненні з позивача судових витрат на користь відповідача. У судове засідання 09.06.2022 інші учасники справи не з`явилися. Указане не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, що стосуються питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз. 2 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз. 3, 4, 5 пп. 31, абз. 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (ст. 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, суд встановив, що у поданому 15.02.2022 відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні 01.06.2022 до закінчення судових дебатів представник відповідача адвокат Світлик О.М. зробив усну заяву про подання доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Рішення суду ухвалене 01.06.2022. 06.06.2022 засобами електронного зв`язку адвокат Світлик О.М. направив до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання про долучення доказів понесених судових витрат, додатками до якого є: договір про надання правової допомоги від 07.02.2022, договір про надання правової допомоги № 14/2022 від 07.04.2022, акти виконаних робіт від 02.06.2022 та від 03.06.2022, розписки від 07.02.2022, 07.04.2022, 05.05.2022, 31.05.2022, 03.06.2022. При цьому суд враховує, що таке клопотання скероване представником відповідача на адресу суду о 23 год. 54 хв. та з урахуванням положень ч. 5, 6 ст. 124 ЦПК України доходить висновку про можливість прийняття до розгляду вказаного клопотання та доданих до нього доказів. Так, 07.02.2022 між [PERSON] та адвокатом Гриців О.Я. укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат Гриців О.Я. зобов`язалась надати [PERSON] правову допомогу та представляти права і законні інтереси клієнта, зокрема у судах. Пунктом 1.6 цього договору сторони визначили, що клієнт сплачує адвокату в день підписання договору гонорар в сумі 5000 грн. За попередньою домовленістю розмір гонорару може бути змінений шляхом укладення між сторонами додаткової письмової угоди. 07.02.2022 [PERSON] сплатила адвокату Гриців О.Я. гонорар в розмірі 5000 грн, що підтверджується розпискою від 07.02.2022. При цьому у постанові від 02.12.2021 у справі № 280/5176/20 Верховний Суд зазначив, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Указане спростовує доводи представника позивача щодо ненадання представником відповідача належного платіжного документа на підтвердження факту оплати [PERSON] наданих адвокатами послуг. 02.06.2022 між [PERSON] та адвокатом Гриців О.Я. підписано акт виконаних робіт (додаток до договору про надання правової допомоги від 07.02.2022), відповідно до якого за виконані роботи, які полягають у підготовці та поданні відзиву на позовну заяву, адвокатом витрачено 5 год. та вартість цих робіт складає 5000 грн. Разом з тим, як слідує з умов договору про надання правової допомоги від 07.02.2022, гонорар у сумі 5000 грн є оплатою послуг адвоката різного виду, зокрема, але не виключно: вивчення та складання процесуальних документів; оскарження судових рішень; звернення з адвокатськими запитами, представництво інтересів клієнта у суді тощо. При цьому доказів зміни розміру гонорару адвоката шляхом укладення додаткової письмової угоди суду надано не було. Відтак суд вважає, що визначення вартості надання послуг у виді підготовки та подання відзиву на позовну заяву у сумі 5000 грн, коли укладений між сторонами договір визначав загальний гонорар адвоката за усі послуги у сумі 5000 грн, не відповідає визначеним законом критеріям співмірності. З урахуванням заяви представника позивача суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Гриців О.Я., та вважає, що такий розмір має становити 1000 грн, що відповідає принципам співмірності, достовірності, пропорційності та обґрунтованості цих витрат. Указаний висновок суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.02.2022 у справі № 910/17183/20. Крім цього, як вбачається з копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000462 Світлик О.М. відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має право на заняття адвокатською діяльністю. 07.04.2022 між [PERSON] та адвокатом Світликом О.М. укладений договір про надання правової допомоги № 14/2022, відповідно до умов якого адвокат Світлик О.М. зобов`язався надати [PERSON] правову допомогу та представляти права і законні інтереси клієнта під час розгляду цивільної справи № 607/16536/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ - КООП», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Пунктом 4 цього договору сторони визначили, що за участь в судовому засіданні суду першої інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 1500 грн за кожне судове засідання. 07.04.2022, 05.05.2022, 31.05.2022 [PERSON] сплатила адвокату Світлику О.М. гонорар в розмірі по 1500 грн на загальну суму 4500 грн, що підтверджується відповідними розписками. 03.06.2022 між [PERSON] та адвокатом Світликом О.М. підписано акт виконаних робіт (додаток до договору про надання правової допомоги № 14/2022 від 07.04.2022), відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт, які полягають в участі у судових засіданнях 11.04.2022, 06.50.2022 та 01.06.2022 (дати зазначені з урахуванням уточнень адвоката, наданих у судовому засіданні, та виходячи з фактичних дат судових засідань, що мали місце під час розгляду цієї справи), складає 4500 грн. У додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 зроблено такі правові висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5. адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6. відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». З урахуванням викладеного суд вважає, що представником позивача не доведено нереальність понесених відповідачем [PERSON] витрат у цій частині, в той час як витрати на правничу допомогу у сумі 4500 грн, які відповідач понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] . Щодо «гонорару успіху» суд зазначає таке. За умовами п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 14/2022 від 07.04.2022 після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі клієнт сплачує адвокату «гонорар успіху» у сумі 1000 грн. 03.06.2022 такий гонорар був сплачений [PERSON] на користь адвоката Світлика О.М., що підтверджується відповідною розпискою. Разом з тим Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд приймає до уваги, що у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат не зазначалось про домовленість між клієнтом та адвокатом щодо можливості сплати додаткового гонорару за прийняття позитивного рішення на користь клієнта та розмір такого гонорару. Крім цього, суд враховує фактичні відносини, які склалися між учасниками справи, зокрема щодо того, що [PERSON] унаслідок протиправних дій сина відповідача [PERSON] - [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та жодна шкода, спричинена позивачу, відшкодована не була. Відтак суд доходить висновку, що судові витрати у виді «гонорару успіху», які понесла відповідач, не відповідають принципу справедливості та не є такими, що були неминучими, а тому стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають. При цьому суд ураховує правову позицію Верховного Суду, яка визначена у постанові від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21) та відповідно до якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved