Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області про виплату недоотриманої пенсії, як спадкового майна. Свої вимоги, враховуючи відповідь на пояснення, обґрунтовує тим, що неодноразово звертався до відповідача про здійснення виплати недоотриманої пенсії матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , як набутого спадкового майна. Вказує, що листами-відповідями відповідача йому відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії матері, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, дата звернення за недоотриманою пенсією є пізнішою дати видачі довідки нотаріуса, а відтак, до виплати підлягає сума, яка відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за три роки перед зверненням спадкоємця з усіма необхідними документами, та становить 62954,07 грн. Вважає такі дії зі сторони відповідача, як державного органу, який має виконувати повноваження виключно у відповідності до закону, є протиправними, та такими, що перешкоджають йому в отриманні недоотриманої пенсії матері, яка входить до спадщини та належить йому до отримання за весь період нарахування, однак не отримання зазначеної пенсії його матір`ю. На підставі наведеного, враховуючи вимоги викладені у відповіді на пояснення, просить суд, зобов`язати відповідача виплатити грошові кошти, що належали [PERSON] , як нарахована, але не виплачена пенсія за весь період перебування на обліку в Пенсійному фонді України, а саме з 01.07.2016 року по 18.03.2021 року. У письмових поясненнях, відповідач заперечує позовні вимоги позивача, оскільки, враховуючи вимоги ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проводити виплату пенсії померлої [PERSON] за період з 01.07.2016 року по 19.09.2018 рік немає підстав, а розмір недоотриманої пенсії, з врахуванням трирічного терміну, буде залежати від дати звернення спадкоємця з необхідними документами. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року клопотання позивача задоволено, звільнено останнього від сплати судового збору. Ухвалю суду від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 15 травня 2022 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду 15 червня 2022 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, як внутрішньо переміщена особа з 01.01.2016 року. Місце фактичного проживання/перебування переміщеної особи, визначено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.11.2015 року №760000119 (а.с. 60). Виплата пенсії проводилась по 01 липня 2016 року на підставі вказаної довідки та була припинена у зв`язку зі зняттям з обліку в органах соціального захисту населення. Судом встановлено, що позивач, після смерті матері, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії матері за період з 01.07.2016 року по день її смерті. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28 травня 2021 року [PERSON] відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії [PERSON] у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує факт його проживання з матір`ю на день її смерті, а тому недоотримана пенсія входить до складу спадщини (а.с. 21). У зв`язку з цим, позивач у визначений законом строк звернувся із заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину. 29 квітня 2021 року державним нотаріусом витребувано із Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області інформацію про розмір пенсії, яка не була отримана за життя [PERSON] (а.с. 61). На запит державного нотаріуса Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 17 травня 2021 року, повідомило, що сума недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , складає 74393,29 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.03.2021 року та звернено увагу на те, що вказаний розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, яка має право на спадщину (а.с. 62). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 21 вересня 2021 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] на грошові кошти у розмірі 74393, 29 грн., як нарахована але не виплачена пенсія, що належала померлій (а.с. 25). В подальшому, позивач знову звернувся до відповідача для виплати йому недоотриманої пенсії матері, як спадкового майна, однак, листами від 02 листопада 2021 року, 28 грудня 2021 року йому повідомлено, що сума, яка підлягає до виплати йому як спадкоємцю майна після смерті матері [PERSON] , складає 62954,07 грн., тобто за період з 19 вересня 2018 року (з рахуванням дати звернення позивача до відділу обслуговування громадян №1 Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві із заявою про виплату недоотриманої пенсії 21 вересня 2021 року (три роки до дати звернення)) по 31 березня 2021 року, підстав на виплати пенсії померлої [PERSON] за період з 01 липня 2016 року по 19 вересня 2021 року немає (а.с. 16-18). Однак, суд не погоджується з такими діями відповідача, виходячи з наступного. Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті матері права на спадкування недоотриманої суми пенсії за весь період її неотримання [PERSON] . Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №428/6685/19 від 23.09.2020 року. Під час розгляду справи, судом встановлено, що розмір нарахованої але недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсії внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , яка померла [INFO] за період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2021 року становить 103506, 86 грн. (а.с. 76) та входить до складу спадщини. Відтак, в даному випадку, суд вважає, що позивач має право на спадкове майно - пенсію матері за період з 01 липня 2016 року по 31 березня 2021 року в розмірі 103506,86 грн., відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у даних правовідносинах. При цьому, суд враховує ту обставину, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, сума пенсії становить 74393,29 грн., згідно довідки відповідача від 17.05.2021 року, наданої на запит державного нотаріуса, без врахування інформації здобутої судом в ході розгляду зазначеної справи. Відтак, на думку суду, саме суму недоотриманої пенсії в розмірі 103506,86 грн., слід брати до уваги. Таким чином, враховуючи викладені обставини, практику Верховного Суду та у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останньою за життя за весь період її недоотримання, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а саме, слід зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоотриману пенсію у розмірі 103506,86 грн., що належати [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved