Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюбу з відповідачем та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також просить стягнути з відповідача додаткові витрати на оздоровлення дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 30.07.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу у подружжя народився діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] У заяві позивач посилається на те, що подружжя фактично припинили шлюбні стосунки через те, що у позивача з відповідачем різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Крім того, відповідач, як батько неповнолітніх дітей, має обов`язок утримувати їх до досягнення ними повноліття а також брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами, тому позивач просить шлюб між сторонами розірвати, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину та стягнути із відповідача додаткові витрати у розмірі 5074, 55 грн. Зважаючи на те, що подружжя не підтримує сімейні відносини впродовж тривалого часу, позивач зазначає, що примирення з відповідачем неможливе. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.07.2011 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №1693 (а.с. 6). Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин послугувало те, що сторони, як виявилось під час подружнього життя, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Як наслідок. сторони втратили почуття любові і поваги один до одного. Шлюбні стосунки фактично припинені. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вирішила прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. Спорів щодо місця проживання дітей та з приводу поділу майна сторони не мають, діти проживають з позивачем. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. В період шлюбу, а саме: [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.8/ та [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 10/. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, який надає матеріальну допомогу дитині, однак самостійно не може повноцінно утримувати його, оскільки несе інші витрати пов`язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, молодого віку), рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дітей, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дітей) повинні забезпечити їм прожитковий мінімум, визначений державою. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дітей не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Окрім того позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей. Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року справа №487/3431/15-ц, від 17 травня 2018 справа № 643/11742/16-ц та від 26 вересня 2018 року № 761/6933/17. Позивачка зазначає, що протягом 2020 - 2021 років понесла додаткові витрати на розвиток здібностей сина. З медичної документації вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному спостереженні у кардіоревматолога з 15.09.2017 року з діагнозом: вроджена вада серця. Двостулковий аортальний клапан. По стану здоров`я дитина потребує нагляду кардіоревматолога, санаторно-курортне лікування 1 раз на рік. /а.с. 12/. Малолітній [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному спостереженні у кардіоревматолога з 29.01.2018 року з діагнозом: вроджена вада серця. Двостулковий аортальний клапан. По стану здоров`я дитина потребує нагляду кардіоревматолога, санаторно-курортне лікування 1 раз на рік. /а.с. 14/. Досліджуючи копію квитанції №0.0.2171522346.1 від 22.06.2021 р. встановлено, що [PERSON] оплатила 1075, 61 грн - прибуткового податку з путівки та 73, 15 грн військового збору з путівки. Досліджуючи копію квитанції № 0.0.2171516093.1 від 22.06.2021 р. встановлено, що [PERSON] здійснила часткову оплату за путівку в пансіонат у сумі - 9000 грн. /а.с. 18/. Загальна сума становить 10 149,11 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу співмірності, оскільки витрати понесені на утримання дитини, мають покладатися на обох батьків, відповідно, відповідач, як другий із батьків, повинен нести половину вартості додаткових витрат, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] понесені позивачем додаткові витрати в розмірі 5 074, 55 грн. (11 149,11 грн: 2 особи). Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №522/6424/16-ц та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1816, 00 грн (908,00 грн.+908, 00 грн) судового збору в дохід держави та 908,00 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: approved