Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що його квартира обтяжена арештом, який було накладено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2017 року під час розгляду цивільної справи № 523/6107/17 за позовом [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Позивач зазначає, що він є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , наявність арешту обмежує його права, як власника та чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав володіння, користування та розпорядження майном. На підставі викладеного позивач просить: скасувати арешт накладений на квартиру [ADDRESS] , на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2017 року у справі № 523/6107/17. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 31 січня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] та представник позивача адвокат Безбабна А.О., не з`явились, разом з цим, 14.04.2022 року (вх. № 6732) представник позивача звернулась на адресу суду з заявою про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначила,що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.30). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (а.с.32-33), в судове засідання не з`явився, згідно поштового повідомлення (кур`єрська служба доставки) відмовився отримувати повістку. Відзиву на позовну заяву не надав, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] до суду також не з`явились, 29.03.2022 року (вх. №6127, 6128) звернулись на адресу суду з заявами про можливість розгляду справи за їх відсутності в яких зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову (а.с.24-29). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позовна заява про скасування арешту підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Звертаючись до суду з позовними вимоги щодо скасування арешту, позивач зазначає, що ухвалою суду у цивільній справі № 523/6107/17, учасником провадження якого він не був, було накладено арешт на квартиру, яка є його власністю, та наявність арешту, перешкоджає йому, як власнику в повній мірі володіти та користуватись майном. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кот Ігор Володимирович прийняв спадщину, після померлої [INFO] [PERSON] , яка складається з Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі № 860 (а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2017 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.8). Право власності позивача на квартиру також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого за [PERSON] , зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири на підставі договору купівлі-продажу та на Ѕ частину квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9-10). Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що його власність обтяжена арештом, що перешкоджає йому, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись майном. Згідно Інформаціїї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 23.05.2017 року державним реєстратором на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2017 року у справі № 523/6107/17 внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.9-10). Судом досліджуються матеріали цивільної справи 523/6107/17, а саме ухвала суду від 28.04.2017 року, згідно якої судом задоволено заяву [PERSON] , про накладення арешту та накладено арешт на: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] було накладено арешт, та як встановлено матеріалами справи, дана квартира на праві власності належить [PERSON] , який, як встановлено матеріалами справи, не був стороною у справі 523/6107/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Право власності позивача на квартиру виникло раніше, ніж було забезпечено позов шляхом накладення арешту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п.2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено такий спосіб поновлення порушеного права, як скасування на підставі рішення суду запису про проведену державну реєстрацію обтяження речових прав. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна та заборону вчинення будь яких інших дій пов`язаних ним, а тому вбачається, наявність порушення прав позивача, як власника майна щодо реалізації свого права, зокрема, права володіння та користування майном. Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність арештів нерухомого майна, є порушенням наведених вище прав власника майна, гарантованих йому державою Україна. Таким чином, судом було накладено арешт на майно, яке перебувало у власності позивача, що не був часником цивільного провадження, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 523/6107/17, та, судом встановлено, що на цей час позивач позбавлений користуватись і розпоряджатись своїми правами, як власника цього майна, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, з урахуванням того, що звернення позивача до суду з цим позовом є єдиним можливим способом захисту його прав та інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не був учасником справи 523/6107/17 в ході якої було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, то інших способів захисту його прав немає, крім звернення з позовом про зняття арешту. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , про зняття арешту є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved