Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

В листопаді 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті діда [PERSON] , померлого [INFO] , терміном в два місяці. В обгрунутвання позову посилається на те, що після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] . На день його смерті з ним проживала та була зареєстрована його дружина - рідна бабуся позивача [PERSON] , інші спадкоємці спадщину не приймали, оскільки вважали, що фактично спадщину прийняла його дружина. [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , і після її смерті стало відомо, що вона ен прийняла спадщину після [PERSON] , також стало відомо, що шлюб між ними був розірваний в 1989 році. Позивачка після смерті бабусі звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено через пропуск строку на прийняття спадщини. Так, причиною пропуску строку на прийняття спадщшини стала її необізанність щодо обставин розірвання шлюбу між бабусею та дідусем, оскільки на час своєї смерті вони проживали та були зареєстрвоані за однією адресою, а також карантинні обмеження, під час яких був значно ускладнений режим роботи багатьох установ. Вона після смерті дідуся та бабусі фактично вступила у спадщину, користувалася цією квратирою та сплачувала комунальні платежі. Оскільки іншим шляхом спір вирішити неможливо, звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою судді Гуденко О.А, від 29.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, витребувано спадкові справи. 01 лютого 2022 року на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаруса Міщенко М.В , надійшла копія спадкової справи . 10 лютого 2022 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій вона визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує, щоб її донька [PERSON] прийняла спадщину після смерті її батків, спадщину вона не приймала. Просить розглядати справу у її відсутність. Ухвалою суду від 24 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала вимоги позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , який був рідним дідусем позивачки. 23.08.1989 року він розірвав шлюб зі с воєю дружиною [PERSON] . [PERSON] , рідна бабуся позивачки, померла [INFO] . На час смерті, і [PERSON] , і [PERSON] , були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належала їм на підставі договору міни нерухомого майна № 3185 від 04.06.1998 року на праві спільної часткової власності в рівних частках. Відповідачка [PERSON] , ( мати позивачки і донька померлих) була на час їх смерті зареєстрована за іншою адресою. 12.10.2021 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі. Як вбачається з матеріалів спадковї справи № 24/2021 до майна померлої [PERSON] , більше ніхто зі спадкоємців з заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався. Згідно даних Спадкового реєстру , спадкова справа після смерті [PERSON] - не заводилася. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про те, що спадкоємець першої черги, який проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем і фактично мав прийняти спадщину, цю спадщину не прийняв , за умови, що інший спадкоємець першої черги - [PERSON] , яка є рідною донькою спадкодавця та рідною матір`ю позивачки, спадщину не прийняла та в всоїй заяві про визнання позову підтвердила наявність родинних домовленостей про прийняття спадщини саме онукою - таке є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини та наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім є двомісячний строк з моменту набрання законної сили цим рішенням. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved