Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 18.09.2017 року, яка станом на 01.02.2021 року становить 20 507,30 грн. і складається з 14 200,00 грн. - сума основної заборгованості, 1 137,95 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання, 2 329,35 - інфляційні втрати, 2 840,00 - штраф. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 18.09.2017 року [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 14 200,00 грн., що підтверджується виданою відповідачем розпискою від 23.04.2018 року, та зобов`язувався повернути кошти в повному обсязі до 01.06.2018 року, проте свої зобов`язання не виконав. 29.08.2019 року було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор [PERSON] відступила [PERSON] право вимоги від боржника [PERSON] виконання зобов`язань за розпискою від 23.04.2018 року. 05.08.2020 року позивач направила відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з вимогою про повернення заборгованості. Відповідач отримав зазначене повідомлення 11.08.2021 року, однак у добровільному порядку кошти не повернув, що стало причиною для звернення позивача до суду. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв`язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та вважає за можливе постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Окрім того, представник відповідача ознайомлювався з матеріалами справи, про що в справі містяться відповідні докази, однак будь-яких заяв не надав. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, встановив наступне. 18.09.2017 року [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 14 200,00 грн., що підтверджується виданою відповідачем розпискою від 23.04.2018 року, та зобов`язувався повернути кошти в повному обсязі до 01.06.2018 року, проте свої зобов`язання не виконав. Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). 29.08.2019 року було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор [PERSON] відступила [PERSON] право вимоги від боржника [PERSON] виконання зобов`язань за розпискою від 23.04.2018 року. Згідно з п. 2 договору про відступлення вимоги від 29.08.2019 року до нового кредитора перейшло право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного виконання зобов`язань, викладених у розписці від 23.04.2018 року. На виконання п. 4 договору про відступлення вимоги первісний кредитор передав новому кредитору оригінал розписки від 23.04.2018 року. 05.08.2020 року новим кредитором поштовим відправленням було направлено боржнику лист з повідомленням про заміну кредитора у зобов`язанні з вимогою про погашення заборгованості, копією розписки від 23.04.2018 року, а також договором про відступлення права вимоги. Боржник отримав вищевказаний лист 11.08.2020 року, що підтверджується інформацією про трекінг поштового відправлення № 7901104118332 з веб-сайту Укрпошти. Однак, станом на момент звернення до суду з позовною заявою [PERSON] не повернув суму позики ані первісному кредитору, ані новому кредитору. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника в свою чергу підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оригінал розписки від 23.04.2018 був переданий первісним кредитором позивачу 29.08.2019 року при укладенні договору відступлення вимоги та знаходиться у неї, що свідчить про наявність між сторонами позикових відносин, а також про невиконання відповідачем умов договору позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору позики, підтвердженого розпискою від 23.04.2018 року, у випадку прострочення повернення суми позики відповідач зобов`язувався сплатити штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми несвоєчасно повернутих коштів. Згідно розрахунків позивача у відповідача станом на 01.02.2021 року існує заборгованість у розмірі 20 507,30 грн. і складається з 14 200,00 грн. - сума основної заборгованості, 1 137,95 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання, 2 329,35 - інфляційні втрати, 2 840,00 - штраф. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved