Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 22 вересня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1845. Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні характери та між ними немає взаєморозуміння, зникло взаємне почуття поваги та любові. На даний час шлюб між нею та відповідачем носить лише формальний характер. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її немає можливості за жодних обставин. Також, від шлюбних відносин в них з відповідачем народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем, оскільки доньки вже тривалий час і по сьогоднішній день проживають разом з батьком. Окрім того, доньки [PERSON] та [PERSON] виявили бажання проживати разом з батьком, який після розірвання шлюбу зі слів відповідача готовий самостійно виховувати їхніх спільних доньок. Строку на примирення просить не надавати. Підтримуючи вищевикладене, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, також просила розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечує проти того, щоб малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишились і надалі проживати з батьком [PERSON] , [INFO] та перебувати на його вихованні, оскільки вона має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон в республіку Польща. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розірвати шлюб, строку на подання відзиву на позовну заяву непотрібно. Також не заперечує, проти того, щоб малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час перебувають на його вихованні, після розірвання шлюбу, і надалі залишились проживати разом з ним та перебувати на його вихованні, як їхнім батьком. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними в справі матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши заяви сторін, письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 вересня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1845, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 березня 2012 року. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбних відносин в сторін є двоє малолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу будуть проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] , на його вихованні. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання малолітніх доньок після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Саме, до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подав до суду заяву, в якій не заперечував проти того, щоб малолітні доньки проживали разом з батьком та знаходились на його вихованні. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з відповідачем [PERSON] , [INFO] , на його вихованні. Враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з батьком [PERSON] , [INFO] , на його вихованні. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved