Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її донька [PERSON] 22 лютого 1991 року уклала шлюб з [PERSON] . Донька народила дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Її чоловік приблизно у 2003 році виїхав до Російської Федерації і на момент зачаття дітей з донькою не проживав. Офіційно шлюб не розірвали, у зв`язку з чим відповідач був записаний батьком дітей. [INFO] донька позивача померла. Відповідач 22 березня 2008 року написав письмову нотаріально посвідчені заяви про те, що він не визнає себе батьком дітей. Донька за життя не виключила запис про батька у свідоцтвах про народження дітей. Матеріально дітей відповідач ніколи не підтримував. Житлові умови у позивача задовільні, вона забезпечує дітей всім необхідним для нормального розвитку і проживання. Позивач отримує пенсію, якої не вистачає і вона потребує матеріальної допомоги для утримання дітей. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, призначити її піклувальником над дітьми і стягнути з нього на її користь аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивач до початку підготовчого судового засідання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Представник третьої особи до початку судового засідання надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно копій свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] і [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть підтверджується факт смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Відповідач 22 березня 2008 року написав письмову нотаріально посвідчені заяви про те, що він не визнає себе батьком дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затвердженого рішенням Синельниківської міської ради №126/0/8-22 від 28 квітня 2022 року, орган опіки та піклування Синельниківської міської ради дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування висновку зазначено, що [PERSON] самостійно виховувала і виховує дітей. Батька діти ніколи не бачили, матеріальної допомоги і моральної підтримки від нього не отримували. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст.150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Як вказано у ч.2, 3 ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з яким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, судом встановлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дітей не виконує, матеріально дітей не забезпечує, життям дітей не цікавиться, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав і призначення позивача піклувальником над дітьми задовольнити. Посилання як позивача, так і нотаріально посвідчені заяви відповідача про невизнання свого батьківства як підставу для відмови у задоволенні позову суд не може взяти до уваги. Так, відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Судом встановлено, що діти були зачаті і народжені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і батьком дітей записаний відповідач [PERSON] . Отже, згідно вимог діючого законодавства України відповідач вважається батьком дітей. В той же час згідно вимог ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Таким чином, якщо відповідач не визнає своє батьківство щодо дітей, він має право звернутися до суду з позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дітей. Відповідач з відповідним позовом до суду не звертався, судового рішення з цього приводу не існує, у зв`язку з чим суд вважає, що самих лише нотаріально посвідчених заяв про невизнання свого батьківства недостатньо для того, щоб не вважати відповідача батьком дітей і відповідно немає підстав для відмови у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги в частині призначення позивача піклувальником над неповнолітніми дітьми не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В обґрунтування позовних вимог в частині призначення позивача піклувальником над дітьми суду не було надано висновку органу опіки та піклування щодо доцільності призначення позивача піклувальником, а також інших доказів з метою підтвердження цих вимог. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача також підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Судом встановлено, що діти проживають разом з бабусею, яка є пенсіонером, на даний час є неповнолітніми, у зв`язку з чим відповідач, як батько, зобов`язаний надавати їм матеріальну допомогу на утримання. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, а остання в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги. У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) є обґрунтованою. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а за вимогу про стягнення аліментів судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial