Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

01 лютого 2022 року, представник позивача - адвокат Алімова Т.М., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 15 грудня 2021р. [PERSON] (надалі - Позивач) є власником квартири [ADDRESS] . Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрований в реєстрі 15 грудня 2021р. за номером 6204. Продавцями квартири [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . На дату укладання Договору у ній були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] та її донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] у 2014 році виїхала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] , на постійне місце проживання до провінції Онтаріо, Канада, договір купівлі-продажу квартири від її імені підписувала її мати - [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31 серпня 2021 року. Відповідно до умов підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Договору, продавці зобов`язані в день підписання цього договору здійснити всі необхідні дії, необхідні для фактичної передачі квартири Покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування Покупцем, сплатити комунальні послуги, передати Покупцю ключі, зняти з реєстрації місця проживання всіх необхідним осіб та вчинити інші дії , необхідні для реєстрації Покупцем права власності у повному обсязі. [PERSON] була знята з реєстрації до укладання Договору, [PERSON] , [INFO] , була зняття з реєстрації місця проживання 16 грудня 2021 року, тобто на наступний день після укладання договору купівлі-продажу з позивачем. Наявність зареєстрованої у квартирі особи, яка не є його власником, не мешкає і не користується зазначеним жилим приміщенням на законних підставах, створює перешкоди у здійснені прав власника позивача, який не може вільно користуватись квартирою та вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів. З огляду на те, що відповідач добровільно не знялась з місця реєстрації, позивач за цим позовом вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації відповідача. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2022 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. У судове засідання відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причина неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за її відсутності відповідач до суду не зверталась. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 27 червня 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 6204 від 15 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 290529340 від 15 грудня 2021 року /а.с.3-5, 6/ [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте остання фактично не проживає за даною адресою з 2014 року по теперішній час. Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved