Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

28 січня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що головним державним виконавцем Кобеляцького РВ ДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лисенко М.І. на підставі виконавчого напису № 4302 від 16.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 68354214, а також винесено наступні постанови, а саме: 1) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.01.2022 року в сумі 225,00 гривень; 2) про стягнення виконавчого збору від 26.01.2022 року; 3) про арешт майна боржника від 26.01.2022 року. Позивач вважає, що виконавчий напис № 4302 від 16.12.2021 року вчинений з порушенням чинного законодавства, оскільки наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача будь-які грошові, кредитні кошти, а також не укладав кредитні та/або інші договори з відповідачем. Заборгованість у сумі 12 585,60 гривень, яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами. Крім того, відповідачем не було надіслано на адресу позивача вимогу про погашення простроченої заборгованості із зазначенням суми погашення та не було повідомлено про зміну кредитора в зобов`язанні. Отже, відповідачем були порушені норми п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень (обов`язок стягувача щодо надання тридцяти днів на добровільне виконання вимоги) та норми п. 5 ч. 1 ст. 27 цього Закону (відсутність попередження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження). Тому позивач прохав суд визнати виконавчий напис, вчинений 16.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4302 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15-17). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бобрищева І.Р., будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від адвоката Бобрищевої І.Р. надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити в повному обсязі. Проти врегулювання спору за участю судді заперечує. Представник відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа, державний виконавець Кобеляцького відділу державної виконавчої служби в Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лисенко М.І., будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис № 4302 про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами», якому\~ ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», на підставі договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 75757128 від 19.05.2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] (а.с.10). Згідно даного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 25.10.2021 по 16.12.2021 року. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 12 585,60 грн., що складається з: 3700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8835,60 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.10). Державним виконавцем Кобеляцького відділу державної виконавчої служби в Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лисенко М.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2022 року (ВП № 68354214) на підставі виконавчого напису № 4302 від 16.12.2021 року (а.с.6). 26 січня 2022 року державним виконавцем було [PERSON] у виконавчому провадженні № 68354214 були винесені постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1258,56 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 225,00 грн. (а.с.7-8). 26 січня 2022 року державним виконавцем Лисенко М.І. у виконавчому провадженні № 68354214 було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належать боржнику [PERSON] (а.с.9). Ухвалою суду від 28 січня 2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, постановлено зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 68354214 від 26.01.2022 року про примусове виконання виконавчого напису № 4302 від 16.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною. У ході судового розгляду відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог, в тому числі не надано доказів того, що спірний кредитний договір № 75757128 від 19.05.2021 року дійсно був укладений між сторонами та він був нотаріально посвідчений. Ухвалами суду від 28.01.2022, 14.02.2022, 17.03.2022, 27.04.2022, 25.05.2022 року витребувано в ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» кредитний договір № 75757128 від 19.05.2021 року, на підставі якого було здійснено спірний виконавчий напис № 4302 від 16.12.2021 року. Однак суду вказаний кредитний договір не було надано, а тому суд не має можливості перевірити даний кредитний договір, що став підставою для видачі оспорюваного виконавчого напис. Відповідно до ст. 18 Цивілького кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктом 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Приватним нотаріусом Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно з ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017 року, отже і пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Оскільки\~ виконавчий напис, який є предметом спору в даній справі, вчинено 16 грудня 2021 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи відсутність належних, допустимих і достовірних доказів про те, що між сторонами укладався нотаріально посвідчений кредитний договір, який на момент вчинення приватним нотаріусом Солонець Т.М. виконавчого напису мав безспірну заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами», суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню обґрунтований та підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень та 496,20 гривень за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, в разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а саме 1488,60 гривень (992,40 грн. + 496,20 грн.). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, крім судового збору, судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу, акту приймання-передачі правничих послуг від 07.02.2022 року № 2/20222, квитанції від 07.02.2022 року, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 гривень. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 гривень.

Outcome: approved