Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

10 лютого 2022 року позивач комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР (м. Черкаси, вул. Дашковича, 62) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Станом на 01.11.2021 року борг відповідачів перед позивачем за спожиту теплову енергію складає 20564,81 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості, що виникла за відповідачами, нараховано інфляційні в сумі 620,89 грн. та 3% річних в сумі 207,82 грн. Невиконання відповідачами обов`язків, наносить шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 21393,52 грн. та судові витрати. 21 березня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала клопотання про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задоволити, не заперечувала проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подали. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8196/20 від 7 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8196/20 погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідно до змісту статей 13, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку визначеному КМУ. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Доданими до позовної заяви доказами підтверджено, що у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії як теплопостачальна організація. Суду не надано доказів від`єднання квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання з додержанням вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом № 4 від 22.11.2005 р. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України та Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом № 169 від 26.07.2019 р. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду у справі № 226/1437/16-ц від 19.08.2019 року. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Згідно відповіді органу реєстрації місця проживання особи, за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 09.12.1987 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 05.02.2014 року. Отже, зважаючи на вищенаведене, відповідачі за позовом є споживачами послуг по опаленню та гарячому водопостачанню квартири у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачі, фактично споживаючі вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених п. 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 р. та ст.ст. 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що Позивач надавав Відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Аналогічні висновки були зроблені у Постановах Верховного Суду у справах № 645/5401/17 від 29.11.2019 р. та № 465/5138/15-ц від 31.10.2019 р. З наданого позивачем розрахунку станом на 01.11.2021 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 20564,81 грн. Станом на 01.11.2021 року борг внаслідок інфляції зріс на 620,89 грн. та 3% річних в сумі 207,82 грн. Вказаний розрахунок є, по суті, випискою з особового рахунку, що є належним доказом по нарахуванням по особовому рахунку відповідачів, підписаний бухгалтером теплопостачальної організації, як спеціаліста відповідального за даний напрямок роботи та інші документи, а отже належним і допустимим доказом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВГСУ від 06.04.2017 р. у справі № 905/2009/15, в якій касаційний суд зазначив, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних операцій. Враховуючи надані суду докази, наявні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачі отримують комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються відповідачам, проте порушують встановлений законом і договором обов`язок щодо своєчасної оплати вказаних послуг, чим порушені права та законні інтереси позивача. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін щодо виконання грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 620,89 грн. та 3% річних в сумі 207,82 грн. Також підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача у рівних частках судові витрати в сумі 2481 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved