Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У позові вказувала, що 08.08.2020 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрували у Вижницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №86. У шлюбі, [INFO] народився син, [PERSON] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Посилалася на те, що подружнє життя не склалося, немає взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та виховання сина. Внаслідок цього припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, які мають істотне значення. Також відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання спільного сина. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, він працездатний, інших дітей та утриманців немає, наскільки їй відомо - має мінливий заробіток та отримує доходи, які повністю витрачає на свої потреби. Просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 08.08.2020 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №86; стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. У позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримує повністю. До початку судового засідання представник позивачки [PERSON] надала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив та не подав у встановлений судом строк відзив на позов. З письмової згоди представника позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 08.08.2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у Вижницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №86, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.08.2020 року вказаним відділом. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] . У шлюбі, [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 19.01.2021 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З безпосередньо досліджених та наданих позивачкою доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Позивачка довела, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, їх сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на її користь судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Також судом установлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка про склад сім`ї №166 від 03.02.2022 року та акт обстеження матеріально-побутових умов №7 від 03.02.2022 року, видані Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області. Відповідач належної допомоги на утримання дитини не надає, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на його утримання у належному розмірі не надає. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ним повноліття. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами того, що не має реальної можливості сплачувати аліменти на неповнолітню дитину у зазначеному розмірі. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню із стягненням з відповідача в доход держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112, 114, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved