Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

31.05.2022 року до суду надійшла позовна заява\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2010 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Як вказує позивач, 21.02.2019 року шлюб між ним та відповідачем був розірваний відділом запису актів громадянського стану Нахімовського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя Республіки Крим, про що зазначеним відділом ЗАГС складено актовий запис про розірвання шлюбу №130199920000300113008 від 21.03.2019\~ року, який розірваний 01 липня 2017 року за рішенням суду про розірвання шлюбу від 29.05.2017 року, винесеним Судовою дільницею №14 Ленінського судового району міста Севастополя. Позивач звертався до Окнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для державної реєстрації розірвання шлюбу та отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, однак йому було відмовлено з огляду на те, що документи, а саме: свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане на території тимчасово не підконтрольній Україні, не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків і не може бути підставою для реєстрації розірвання шлюбу. Вказаним листом позивачу роз`яснено, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація розірвання шлюбу\~ проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання подружжя або одного з них за їх заявою, у випадку\~ розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей; у інших випадках питання розірвання шлюбу вирішується в судовому порядку.\~ Разом з тим, позивач зазначає, що вони з відповідачем на даний час не підтримують відносини як подружжя, фактично не проживають разом з 2016 року, відповідач розірвала з ним шлюб в органах окупованої території України у Криму, після чого створила нову сім`ю, зареєструвавши шлюб та території окупованого Криму, і в новій сім`ї народила дитину. Позивач, в свою чергу, також перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою бажає зареєструвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану, і тому просив шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою від 01.06.2022 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягав та просив його задовольнити /а.с.21/.\~ Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у відповідності до ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстрована на тимчасово окупованій території України. Судом також вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи іншими, доступними суду, методами, як то шляхом направлення виклику та документів по справі за допомогою застосунку «Viber» за наявним у позовній заяві номером телефону відповідача, після чого від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення /а.с.20/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 02 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис №197, між [PERSON] та [PERSON] \~ /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що на даний час відповідач проживає в м. Севастополь, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Крім того, остання розірвала шлюб з позивачем в органах, що знаходяться на території, не підконтрольній Україні та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом запису актів громадянського стану Нахімовського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя, згідно з актовим записом про розірвання шлюбу від 21.03.2019 року № 130199920000300113008 /а.с.9/. Також, у заяві відповідача про розгляд даної справи у її відсутність, остання вказує своє прізвище [PERSON] , тобто прізвище, яке вона набула у повторному шлюбі та яке вказав у позовній заяві позивач /а.с.20, 3/. Позивач, бажаючи оформити розірвання шлюбу з відповідачем на підставі документів, що отримані відповідачем на непідконтрольній території України, звертався в органи державної реєстрації актів цивільного стану України, зокрема, до Окнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області. Однак\~ у здійсненні реєстрації розірвання шлюбу органами реєстрації актів цивільного стану йому було відмовлено у зв`язку з тим, що «надане свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане на території тимчасово непідконтрольній Україні, не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків», тому він звернувся до суду з даним позовом.\~\~ Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видане на території, тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків, тому суд не бере його до уваги.\~ Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, позивач бажає створити нову сім`ю, то за таких обставин збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір на загальну суму 992,40 грн. (квитанція №0.0.2533668795.1 від 03.05.2022 року, через АТ «ПРИВАТБАНК» та квитанція №0.0.2545912943.1 від 16.05.2022 року, через АТ «ПРИВАТБАНК»)\~ /а.с.1,2/. Крім того, ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496,20 грн. (50% від 992,40 грн., сплаченого позивачем при поданні позову), а іншу частину судового збору у сумі 496,20 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved