Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Представник позивачки адвокат Ткач В.В. 13 травня 2022р. через пошту направила до суду даний позов в якому просила стягнути на користь позивачки з відповідача аліменти на утримання трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожного з синів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому посилалась на те, що позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу є троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Відповідач не піклується про здоров дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, допомоги в утриманні дітей не надає. Ухвалою від 17 травня 2022 року було відкрито провадження по справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонами не подано клопотань про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи в їх відсутність де вказала, що не заперечує проти заочного рішення. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження, позов з додатками та роз`яснено строки і порядок подання клопотань та відзиву на позовну заяву. Відзиву на позов або клопотань до суду не подано. Поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд за відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24 жовтня 2009 року. У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , а 03 березня 2019 р. - [PERSON] , про що вчинено відповідні актові записи за №123, №148 та №108 відповідно. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2020р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу залишене дошлюбне прізвище відповідачки - [PERSON] . За довідками: №7704-7000331322 від 31 березня 2022р., №7704-7000554614 від 08 квітня 2022р., №7704-7000554722 від 08 квітня 2022р., №7704-7000554777 від 08 квітня 2022р., [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично перебувають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення також відображене і в\~ст. 180 СК України, відповідно до якої, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Посилання позивача на те що відповідач працює та отримує постійний дохід і на можливість відповідача надавати матеріальну допомогу саме у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожного з синів, тобто у розмірі ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача - не підтверджені жодними доказами. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, те, що відповідач не подав відзиву на позов, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково і стягнути з відповідача, на користь позивачки аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до досягнення старшою дитиною повноліття, у розмірі 1/2 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, починаючи з моменту подання позовної заяви тобто з 13 травня 2022 р. На вимогу ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України, та Закону України Про судовий збір, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial