Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Адвокат Штефан Д.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із заявою 20 грудня 2021 року, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкувала як спадкоємець четвертої черги в порядку спадкування за законом, частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки була зареєстрована та мешкала разом з ним однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . За життя вони були співвласниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому значилось зареєстрованим їх місце проживання з 22 жовтня 1976 року по день їх смерті. Окрім них більше ніхто в квартирі зареєстрованим не значився та не проживав. [PERSON] та [PERSON] більш ніж 40 років мешкали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, власних дітей не мали. 01 березня 2016 року вони склали заповіти, посвідчені приватним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В., за якими усе належне їм за життя майно, у тому числі частки квартири за адресою: [ADDRESS] , кожен з них заповів [PERSON] . Після їх смерті [INFO] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Донченко В.Л. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом заведено спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з огляду на відсутність документального підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , які з 22 жовтня 1976 року мешкали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Представник зазначає, що [PERSON] успадкувала як спадкоємець четвертої черги в порядку спадкування за законом частку вказаної квартири, належної за життя [PERSON] , оскільки вони мешкали разом з ним однією сім`єю понад 40 років до дня його смерті як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу: вони доглядали один за одним, спілкувались, мали спільний бюджет, майно, купували разом продукти, ліки, разом утримували належне їм майно. На підтвердження сталих родинних стосунків вони разом приватизували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у якій значились зареєстрованими та мешкали разом. Після смерті [PERSON] саме [PERSON] разом із [PERSON] взяли на себе організацію та витрати за поховання. Таким чином, [PERSON] , будучи спадкоємицею четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , фактично успадкувала належну йому за життя 1/2 частку вказаної квартири, ставши після цього одноособовим її власником, а заявник, будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] - претендує на успадкування цієї квартири. Однак, з огляду на відсутність доказів наявності між спадкодавцями стосунків, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому з метою забезпечення реалізації своїх спадкових прав в подальшому адвокат Штефан Д.Ю., діючи в інтересах останньої, вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду в порядку окремого провадження. Задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів - у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Донченко В.Л. копій спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.19, 21-22). Інших заяв, клопотань не заявлено. Інші процесуальні дії по справі судом не вчинялись. Правом на участь в судовому засіданні заявник та її представник - адвокат Штефан Д.Ю. не скористались, останній подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні пред`явлених ним вимог наполягав. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Дядюк М.В. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішення справи покладалась на розсуд суду. За даних обставин, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи на підставі обсягу наявних у справі письмових доказів та їх позиції, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом даної категорії справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог заяви з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мала Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.8). З 22 жовтня 1976 року та до моменту смерті [PERSON] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Вербівка Городищенського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 09 квітня 2021 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.9). З 22 жовтня 1976 року та до момент смерті [PERSON] значилась зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність шляхом безоплатної приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. Право власності підтверджується виданим на їх ім`я Управлінням ЖКГ Криворізької міської Ради народних депутатів свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 10 лютого 2006 року (а.с.12) та зареєстроване в КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 13 лютого 2006 року, запис №318 в книзі 241П-318 (а.с.13). 01 березня 2006 року на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. (зареєстрований в реєстрі за №1019), за яким належну йому частину квартири [ADDRESS] , а також усе інше належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів [PERSON] (а.с.10). Аналогічний заповіт було складено цього ж дня [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. (зареєстрований в реєстрі за №1020) (а.с.11). Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), зазначені заповіти є чинними (а.с.39, 65). Дослідженням витребуваної судом спадкової справи №143/2021 (номер у Спадковому реєстрі 68435671), заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Донченко В.Л. (а.с.30-47) встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом 07 жовтня 2021 року звернулася [PERSON] . Нотаріусом заведено спадкову справу, перевірено чинність заповіту, складеного спадкодавцем на ім`я [PERSON] , перевірено наявність інших спадкоємців та встановлено, що за життя [PERSON] в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебував, з 22 жовтня 1976 року та до моменту смерті значився зареєстрованим за однією адресою із [PERSON] по [ADDRESS] , яка прийняла спадщину після його смерті, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини. Дослідженням витребуваної судом спадкової справи №142/2021 (номер у Спадковому реєстрі 68435204), заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Донченко В.Л. (а.с.48-72) встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом 07 жовтня 2021 року звернулася [PERSON] . Нотаріусом заведено спадкову справу, перевірено чинність заповіту, складеного спадкодавицею на ім`я [PERSON] , наявність інших спадкоємців та встановлено, що за життя [PERSON] перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (свідоцтво про шлюб № [NUMBER] Крив. м/з від 01 липня 1949 року, а.с.62-зворот). З 22 жовтня 1976 року та до моменту смерті [PERSON] значилася зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) є онукою [PERSON] по лінії батька - [PERSON] , який був сином [PERSON] (свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 10 листопада 1950 року, а.с.61-зворот). Факт наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 03 травня 1973 року (а.с.83). Батько заявника [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 16 червня 2022 року (а.с.81). Однак, постановою від 30 листопада 2021 року (а.с.47) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] заявникові відмовлено, з огляду на відсутність документального підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , які з 22 жовтня 1976 року мешкали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п.5 ч.2 вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що звернення [PERSON] до суду з метою встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менше 5 років до моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] , є визначальним для реалізації нею права на спадкування після смерті [PERSON] . Так, на день смерті [PERSON] разом з ним значилась зареєстрованою та проживала [PERSON] , а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що фактично прийняла спадщину після його смерті у вигляді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та протягом визначеного законом строку для прийняття спадщини не заявила про відмову від неї. Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «…суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Згідно з ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, доведеними в ході судового розгляду є обставини того, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом до дня смерті останнього [INFO] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут, а відтак факт їх проживання однією сім`єю знайшов своє підтвердження. При цьому, встановлення факту проживання однією [PERSON] та [PERSON] , не дивлячись на припинення їх цивільної правоздатності у зв`язку зі смертю на момент розгляду справи, не суперечить нормам цивільного права, оскільки встановлення такого факту в порядку окремого провадження (за відсутності спору про право) не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, окрім як безпосередньо породжує для заявника [PERSON] юридичні наслідки - право на спадщину. Відтак існування цього юридичного факту передбачене у главі 6 Розділу IV ЦПК України як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Правова позиція з цього приводу також була висловлена Верховним Судом в постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21). Щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , то в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, оскільки цей факт ніким не оспорюється, а його встановлення саме по собі не породить для заявника жодних наслідків. Так, виходячи зі змісту постанови нотаріуса, визначальним для подальшої реалізації [PERSON] спадкових прав є доведеність саме факту проживання однією сім`єю спадкодавців не менш як 5 років до дня відкриття спадщини, в той час як факт прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України і так встановлено нотаріусом з наявних у спадкових справах матеріалів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial