Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

30.07.2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання. В обгрунтування позовної своєї посилається на те, що він, з 03.12.1974 року і по 24.02.2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , але 24.02.2000 року шлюб було розірвано, та вони продовжували проживати разом однією сім`єю в цивільному шлюбі без реєстрації, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Коли дружина захворіла, він оплачував її лікування, піклувався про неї. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 (однієї/ другої) частки квартири під [ADDRESS] . Фактично я прийняв спадщину після смерті Спадкодавця, оскільки ми проживали та були зареєстровані за однією адресою з померлою [PERSON] , у вищевказаній квартирі. 23.07.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим відкрито спадкову справу за №26/2021 до майна померлої [PERSON] , та нотаріусом йому було рекомендовано для встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем звернутись з позовом до суду. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси 27.08.2021 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2022 року призначено справу до судового розгляду. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 01.06.2022 року було призначено повторний авторозподіл справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року справу було прийнято до свого провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, пояснення на позов не надав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , та постійно бачила їх разом, ніхто інший в їх квартирі не жив, те що вони були розлучені не знала, вони жили як чоловік та дружина, часто заходила до них в гості та бувала в їх квартирі. Згідно з ч. 3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з поданням сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності та визнання відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 03.12.1974 року і по 24.02.2000 року позивач, [PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 24.02.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 (однієї/ другої) частки квартири під [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами спадкової справи наданої на ухвалу суду про витребування. 23.07.2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим відкрито спадкову справу за №26/2021 щодо майна померлої [PERSON] . 23.07.2021 року нотаріусом позивачу було повідомлено, що для встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем йому необхідно звернутись з позовом до суду. Так, предметом розгляду справи є встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визначення спадкоємцем четвертої черги, оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, позивач проживав зі спадкоємцем, підтримував її, за життя вони вели спільне господарство. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, судом враховується, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у\~ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 13.11.1996 року № 85848, зареєстрованого та записаного в реєстраційну книгу за № 11-8329, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності. Судом також дослідено Акт про проживання від 17.07.2021 року складеного та підписаного сусідами за адресою: [ADDRESS] , згідно якого зазначено, що [PERSON] проживав та вів спільне господарство зі своєю дружиною до її смерті. Також, обставини проживання однією сім`єю підтверджуються спільними фотографіями які датовані з 2017 по 2020 роки, декларацією від сімейного лікаря, квитанціями за оплату комунальних послуг. Згідно Договору-замовлення на поховання № 065766 від 30.11.2020 року та Договору-замовлення від 10.11.2020 [PERSON] , здійснив оплату за поховання [PERSON] . Отже, з огляду на досліджені докази, судом встановлено, що підтверджено письмовими доказами, письмовими поясненнями свідка, що позивач [PERSON] , дійсно з 2000 року проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, наданими доказами підтверджено ведення спільного господарства, та побуту, підтверджено ведення домогосподарства. Щодо вирішення позовних вимог про визнання спадкоємцем четвертої черги, суд виходить з наступного та враховує висновки зроблені в Постанові Верховного суду від 01.09.2021 року (справа № 523/9720/17), де Верховним Судом роз`яснено, що Пленум Верховного Суду України у пункті 21\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснив судам, що під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю становлять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен спливти на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин протягом не менш ніж п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.2\~ст.1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч.2\~ст.1258 ЦК України). Ст. 1264 ЦК\~визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, наданими в\~Постанові Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. N7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(п.21) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2\~ст. 3 СК\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У п. 6\~рішення від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України\~зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Для набуття права на спадкування за законом на підставі\~ст. 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на зазначене, судом було встановлено, що позивач у справі [PERSON] з 2000 року проживав з [PERSON] та вони вели спільне господарство. Так положення\~ст. 1264 ЦК\~та п. 21 вказаних вище роз`яснень ВСУ передбачають, що зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися саме до моменту відкриття спадщини. Таким чином, при визначенні періоду спільного проживання, а саме 5 років, для набуття прав спадкоємця четвертої черги такому спадкоємцю слід довести факт спільного проживання з спадкодавцем тривалістю понад п`ять років саме перед відкриттям спадщини, а не в будь-який інший період. Отже, судом встановлено, що у позивача виникло право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки позивачем доведено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше ніж п`ять років, до моменту відкриття спадщини, доведено факт ведення спільного господарства, факт участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, що в цілому відповідає ознакам та нормам визначеними\~ст. 2 СК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2\~ст.1220 ЦК України). Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Згідно з вимогами\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved