Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача-адвокат Новікова Інна Станіславівна звернулася до суду із позовом до РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу № 215 від 08.12.2021 року про відсторонення від роботи [PERSON] , електромеханіка дільниці 2 групи з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку та зобов`язання регіональної філії "Львівська залізниця" виплатити [PERSON] невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09.12.2021 року. В обгрунтування доводів зазначає, що статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю і відсторонення від роботи може відбуватися виключно лише за актами законодавства України, що передбачено ст.46 КЗпП України. Також позивач зазначила, що ухвалення рішення про проведення обов"язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України та про те, що відповідачем було порушено порядок запровадження зміни умов праці. Суд своєю ухвалою від 31.12.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копію позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.01.2022 року суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання (за клопотанням представника відповідача-адвоката Борисової Г.Й., яка діє в інтересах АТ "Українська залізниця"). Відповідно до\~ухвали Свалявського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 28.02.2022\~року за\~клопотанням представника\~відповідача-адвоката\~Борисової Г.Й.,\~яка діє\~в інтересах\~АТ "Українська\~залізниця"\~забезпечено проведення судових засідань у цивільній справі № 306/2314/21 в режимі відеоконференції між Свалявським районним судом Закарпатської області та господарським судом Закарпатської області. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 31.03.2022 року за клопотанням представника позивача-адвоката Новікової І.С., яка діє в інтересах [PERSON] суд замінив відповідача регіональну філію "Львівська залізниця" у справі №306/2314/21 належним відповідачем - акціонерним товариством "Українська залізниця". Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.05.2022 року. 04.02.2022\~року представник\~відповідача-адвокат\~Борисова Г.Й.,\~яка діє\~в інтересах\~АТ "Українська\~залізниця"\~подала до\~суду відзив\~(вх.№833) на позовну заяву. В обгрунтування заперечень зазначає, що відповідач при здійсненні відсторонення [PERSON] від роботи діяв в межах наданих йому повноважень на підставі Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236, наказу МОЗ України № 2153 від 04.10.2021, наказу МОЗ України № 2393 від 01.11.2021 року. 30.11.2021 року позивачу був наданий лист -ознайомлення про обов"язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Від підписання листа-ознайомлення якого позивач відмовилася, що засвідчено актом про відмову від підпису в листі-ознайомленні про обов"язкове профілактичне щеплення проти COVID-19.Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Розгляд справи призначено на 13:00 годину 14.06.2022 року. Позивач заявлені вимоги підтримує в повому обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача заявлених вимог не визнала, просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права, невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 3 КЗпП України - трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Судом встановлено, що відповідач, відповідно до наказу № 215 від 8 грудня 2021 року здійснив відсторонення від роботи електромеханіка дільниці 2 групи бригади з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку [PERSON] з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Процедуру відсторонення позивача від роботи відповідачем було розпочато на підставі п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 за приписами якої керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій необхідно забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. За таких обставин, відповідач був зобов`язаний розпочати процедуру відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення щеплення. Посилання позивача на відстуність рішення щодо обов"язкового щеплення від СОVID-19 головного державного санітарного лікаря України суд вважає неспроможними, поскільки обов`язкові профілактичні щеплення проти COVID-19 такого рішення не потребують. Не бере суд до уваги і доводи позивача про те, що порядок відсторонення від роботи повинен бути врегульований виключно Законом і роботодавець не повинен був керуватися підзаконним актом з огляду на таке. Будь-які нормативні акти є обов"язковими для виконання керівниками підприємств, установ та організацій до визнання їх неконституційними або незаконними у встановленому Законом порядку. Даних щодо визнання п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 незаконним або неконституційним суду не надано. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити таке. За приписами вищезазначеного п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 відстороненню від роботи підлягають особи, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Наказ № 215 від 08.12.2021 року не містить даних про те, чи відмовилася чи ухиляється [PERSON] від проходження щеплення, що є порушенням Постанови КМУ від 09.12.2020 року. Також наказ № 215 від 08.12.2021 року містить посилання на наказ МОЗ України "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від 04.10.2021 року № 2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 01.11.2021 року № 2393. Однак, наказ МОЗ № 2393 від 01.11.2021 року, яким доповнено наказ № 2153 від 04.10.2021 року пунктом № 6 ( Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83) набув чинності 09.12.2021 року. Таким чином, станом на день винесення наказу про відсторонення позивача від роботи наказ МОЗ № 2393 від 01.11.2021 року не набув чинності і пункту 6 у наказі МОЗ № 2153 не існувало. Отже для підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави станом на 08.12.2021 року не існувало обов"язку профілактичних щеплень, в тому числі і від COVID-19. Такий обов"язок виник з 09.12.2021 року. Саме з цього часу, тобто після 09.12.2021 року, роботодавець повинен був роз"яснити працівникам наслідки, передбачені п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 і, у випадку відмови або ухилення від проведення щеплення, розпочати процедуру відсторонення. З цих підстав наказ № 215 від 08.12.2021 року є незаконним (винесений не на Законних підставах) і підлягає скасуванню. Зобов"язання відповідача виплатити [PERSON] заробітну плату є похідною вимогою, а отже така підлягає задоволенню. Аналіз решти доводів сторін щодо заявлених позовних вимог суд не вважає необхідним, поскільки такі не мають у даній справі вирішального значення та не впливають на рішення суду. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду\~на вищенаведені\~правові норми,\~оцінивши надані\~суду докази\~в їх\~сукупності,\~суддоходить висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved