Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

07 жовтня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про зняття арешту з майна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2021 року цивільну справу № 753/20408/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу передано судді 12 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 р. відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 01 грудня 2021 року. 08 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Підготовче засідання 01 грудня 2021 року було відкладено на 18 січня 2022 року на 09 год. 30 хв. 14 січня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшли клопотання про залучення співвідповідача та третьої особи та про витребування доказів. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року були задоволені клопотання представника позивача про витребування та залучення співвідповідача [PERSON] , та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Першу київську державну нотаріальну контору, Центральне міжрегіональне управління юстиції в м. Києві. Підготовче засідання було відкладено на 10 лютого 2022 року. 28 січня 2022 року на адресу суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької в м. Києві РДА надійшов лист щодо наявності поважних причин неможливості виконання вимог ухвали суду від 18 січня 2022 року. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 11 березня 2022 року. Судове засідання 11 березня 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Розгляд справи було призначено на 25 травня 2022 року. 25 травня 2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи було призначено на 30 червня 2022 року. У судове засідання 30 червня 2022 року з`явився представник позивача, підтримав доводи викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, конверт з судовими викликами повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник відповідача Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про можливість розгляду справи у відсутність представника, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, з урахуванням доводів відзиву на позовну заяву. Представники третіх осіб до суду не з`явились, від них надійшли заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність. Щодо позовних вимог поклались на розсуд суду. Враховуючи обставини справи, а також докази долучені до матеріалів справи та обґрунтування, зазначені представником позивача, суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 листопада 1996 року відповідно до розпорядження керівника відділу приватизації житла Харківської районної державної адміністрації м. Києва видано свідоцтво про право власності на житло квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (позивач) та [PERSON] , [PERSON] у рівних долях (а.с. 7). Відповідно до договору дарування від 8 жовтня 1997 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із реєстраційного напису за [PERSON] та [PERSON] були зареєстровано право власності на 2/3 частини вказаної квартири у рівних долях (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 5 січня 2021 року (а.с. 13). [PERSON] позивач у справі, є спадкоємцем [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., в якій зокрема зазначено, що згідно із матеріалів спадкової справи № 16/2021 до майна померлого [PERSON] спадкоємцем є [PERSON] , який прийняв спадщину, інші спадкоємці, які б подали заяву про прийняття спадщини або таких, які фактично прийняли спадщину шляхом спільного проживання з померлим - немає (за матеріалами спадкової справи відсутні) (а.с. 17). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі листа Харківської державної адміністрації в м. Києві від 29 травня 1998 року № 79/18.2-06 Першою київською держаною нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому власником зазначено - [PERSON] , (а.с. 26). Поряд з цим, згідно із відомостями про об`єкт нерухомого майна, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 58). Згідно відповіді на адвокатський запит, який надала Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, арешт на квартиру [ADDRESS] було накладено на підставі листа опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва. Відповідно до листа архівного відділу апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації після проведеного архівного пошуку, перегляду копій вихідних листів опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва за 1998 рік вихідного листа від 29 травня 1998 року № 79/18.2-06 про накладення заборони на будь-які дії з квартирою [ADDRESS] не виявлено (а.с. 22). Відповідно до листа начальника архівного відділу апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації копії вихідних листів опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва до архівного відділу апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшли не в повному обсязі (а.с. 23). Листом від 23 вересня 2021 року № 101-6851/02 Дарницька районної в місті Києві державна адміністрація повідомила адвоката позивача, що заява про зняття арешту з квартири [ADDRESS] не може бути вирішена, через відсутність, зокрема листа опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва за 1998 рік від 29 травня 1998 року № 79/18.2-06, на підставі якого був накладений арешт на квартиру, та запропонували позивачу звернутись із позовом до суду (а.с. 42). На виконання вимог ухвали суду від 18 січня 2022 року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надала відповідь, що Ѕ частини квартири [ADDRESS] , права власності на яку належить [PERSON] , під арештом опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва не перебуває, в той же час арешт на підставі листа опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва за 1998 рік від 29 травня 1998 року № 79/18.2-06 накладено на квартиру [ADDRESS] . Також в листі зазначено, що служба не є правонаступником опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва та матеріали, які були створені під час діяльності такої ради були передані на зберігання до архівного апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до листа архівного відділу апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації після проведеного архівного пошуку, перегляду копій вихідних листів опікунської ради Харківської районної державної адміністрації м. Києва за 1998 рік вихідного листа від 29 травня 1998 року № 79/18.2-06 про накладення заборони на будь-які дії з квартирою [ADDRESS] не виявлено Крім того, повідомлено, що відповідно до статей 22, 23 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств, організацій із зазначенням строків зберігання, листування з центральними та місцевими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підвідомчими та іншими організаціями з основних (профільних) питань діяльності зберігаються 5 років і на державне зберігання до архівних установ не передаються (а.с. 80-81). Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, вимоги частини другої статті 5 ЦПК України суд виключно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у статті 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Враховуючи встановлені судом обставини та надані учасниками справи докази у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном за адресою: [ADDRESS] Наявність арешту на вказану квартиру позбавляє можливості спадкоємцю померлого [PERSON] належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину та, відповідно, вільно розпоряджатись, володіти та користуватись власністю. Частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що вказані вище обтяження перешкоджають позивачу в реалізації права спадкоємця, з огляду на будь-яких підстав для існування обтяжень на вказане вище нерухоме майно, суд вважає, що є всі підстави для звільнення майна з-під арешту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. Стосовно витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн, суд зазначає таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем суду надано замовлення до договору про надання правової допомоги б\\н від 3 серпня 2021 року, підписане [PERSON] та Бондарем А.В . В той же час, суд зазначає, що вказаний доказ не є належним доказом на підтвердження понесених позивачем витрат саме під час розгляду справи № 753/20408/21 за позовом про скасування арешту майна з огляду на те, що до позовної заяви ані адвокатом, ані позивачем не надано копію договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2021 року, на який мається посилання у замовленні, а таке замовлення не містять будь-якого відсилу на те, що визначені в ньому послуги стосуються надання адвокатом Бондар А.В. правової допомоги саме у справі № 753/20408/21. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у цивільній справі про скасування арешту майна, окрім замовлення, до позовної заяви та протягом часу розгляду справи суду не надано, як і не зазначено, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів про їх надання протягом 5 днів від ухвалення судового рішення. З огляду на викладене, зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, враховуючи те, що позивачем не підтверджено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу саме під час розгляду цієї справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні такої вимоги позивача.

Outcome: approved