Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на свою користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] проживали у шлюбі з 2002 до 2022 року, який в 2011 році рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області розірвано. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач у справі. В даний час син [PERSON] , починаючи з 2021 року, навчається за денною формою навчання у відокремленому структурному підрозділі "Запорізький електротехнічний фаховий коледж Національного університету "Запорізька політехніка" на 2-му курсі денного відділення. Термін закінчення навчання: 30 червня 2024 року, що підтверджується : Договором про надання платної освітньої послуги закладом фахової передвищої освіти від 31.08.2021 року та довідкою № 94/21.3 від 01.09.2021 наданою учбовим закладом. Незважаючи на те, що син повнолітній, він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням і відповідно вони з відповідачем зобов`язані його утримувати до досягнення двадцяти трьох років або припинення навчання. Проте утримання сина та відповідно платою за навчання займається вона одна. Так як вона з сином проживають однією сім`єю, то у зв`язку з його навчанням вона несе одна відповідні матеріальні витрати по його утриманню: на придбання підручників та посібників для навчання, на поїздки з дому до місця навчання і в зворотному напрямку щотижня, на додаткове щоденне харчування та придбання продуктів, на одяг та предмети особистої гігієни. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню, так як знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами: копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де батьком зазначений відповідач у справі /серії [NUMBER] /(а.с.7); довідкою №94/21.3 від 01.09.2021, виданою ВСП "Запорізький електротехнічний фаховий коледж Національного університету "Запорізька політехніка", де зазначено що [PERSON] навчається на другому курсі за денною формою навчання (а.с.9); договором про надання платної освітньої послуги закладом фахової передвищої освіти від 31.08.2021 року. Так як позивач з сином проживають однією сім`єю, то у зв`язку з його навчанням остання несе одна відповідні матеріальні витрати по його утриманню (а.с.13). Позивачем також додано до матеріалів справи квитанції щодо перерахування нею грошових коштів за навчання сина (а.с.10-12). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. ч. 2, 3 ст. 199 СК України). Згідно до положень ст. ст. 191 ч. 1, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, приймаючи до уваги, що [PERSON] продовжує навчання, йому ще не виповнилося 23 роки, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, проти позову не заперечує, суд приходить до висновку про наявність у сина відповідача права на утримання, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в звязку з навчанням, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Вимога про визначення аліментів в розмірі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню. Згідно правил ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу коментованої норми можна зробити висновок, що її положення не застосовується при визначенні судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина законом не встановлюється. Позивач у справі звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial