Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

19.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2018 працівниками поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії НК № 822248 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та Протоколу про адміністративне правопорушення серіїї БД № 358283 від 10.06.2018, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2018 у справі № 369/7557/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 352 гривні 40 копійок. Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2018 у справі № 369/7557/18 Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2018 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було скасовано, а провадження по справі щодо нього закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивач вказує, що зазначена постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили. Справу про адміністративне правопорушення № 369/7557/18 щодо Позивача було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що на думку позивача свідчить про незаконність складення щодо нього Протоколу Начальником сектора № 3 Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області майором поліції [PERSON]., а Постанову скасовано, що в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» породжує виникнення у Позивача права на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2019 у справі № 369/15335/18 Постанову в справі про адміністративне правопорушення № НК 822248 видану 10.06.2018 Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції Києво-Святошинського відділу поліції про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, було скасовано. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі № 369/15335/18 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2019 у справі № 369/15335/18 було залишено без змін. Вказана вище Постанова набрала законної сили та не була оскаржена в касаційному порядку. 29.11.2018 представником Позивача було подано до ГУ НП в Київській області скаргу з вимогою провести службове розслідування з приводу правомірності дій начальника сектора № 3 Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київської області майора поліції [PERSON] , якого було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог службової дисципліни, що виразилось у неправомірному винесенні оскаржуваної Постанови та Протоколу. Позивач наголошує, що при оскарженні вищевказаного Протоколу та Постанови, судами було встановлено відсутність його вини у вказаних правопорушеннях, так як позивач ніколи не керував автомобілем «ВАЗ 21140» н.з. [NUMBER] та взагалі не перебував 10.06.2018 о 21 год. 30 хв. в м. Вишневе по вул. Чорновола. Позивач займав високі керівні посади в українських та іноземних компаніях реального сектору економіки, зокрема посаду президента ПАТ «Київстар», генерального директора ВАТ «Пивобезалкогольний комбінат «Славутич» і ВАТ «Львівська пивоварня». Протягом 2006-2013 років неодноразово був відзначений в рейтингах найкращих топ-менеджерів України, постійно бере участь в якості спікера під час проведення бізнес конференції, є ідейним лідером та засновником ГО «Контора ПІ» (громадська організація, яка здійснює підтримку талановитих дітей та викладачів з математики). Так, внаслідок незаконного, на думку позивача притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення Позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, оскільки було спричинено моральні страждання, які зокрема полягали у переживаннях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності, так як Позивач є відомим в Україні топ-менеджером. Позивач протягом всього часу розгляду його справ в судових інстанціях непокоївся щодо громадського осуду, враховуючи ту обставину, що він ніколи не сідає за кермо в стані алкогольного сп`яніння та не керував автомобілем «ВАЗ 21140» н.з. [NUMBER] та взагалі не перебував 10.06.2018 о 21 год. 30 хв. в м. Вишневе по вул. Чорновола. Також моральні переживання Позивача були пов`язані з позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю доводити в суді свою невинуватість в інкримінованих правопорушеннях, які не скоював. Вважає, що в даній ситуації, працівники поліції знехтували своїми обов`язками, що призвело до порушення права Позивача, завдало йому моральних страждань та додаткових клопотів. Крім того, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання судового рішення у справі № 369/7557/18 та Постанови, Позивача було внесено до Єдиного реєстру боржників, накладено арешт на майно та банківський рахунок, що позбавило його можливості вільно розпоряджатися власними грошовими коштами, нерухомістю та транспортними засобами. Факт внесення Позивача в Єдиний реєстр боржників завдав моральних страждань Позивачу, оскільки доступ до вказаного реєстру є вільним, будь-хто мав доступ до інформації про те, що Позивач є боржником та має невиконанні майнові зобов`язання. Також позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності Позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, а також негативними переживаннями внаслідок усвідомлення ризиків для продовження своєї професійної діяльності, політичної кар`єри, сімейного благополуччя і майнового добробуту. Вказані обставини позивач підтверджує в тому числі Висновком № 12/08/2019-01 Експерта-психолога від 25.10.2019, який було складено за результатами проведення психологічної експертизи експертом психологом [PERSON] на замовлення позивача. На підставі вище наведеного, позивач просив суд, стягнути з ГУ Державної казначейської служби України у Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37955989; місцезнаходження: 01196, м. Київ, пл. Л. Українки, 1) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, судовий збір в розмірі 3 000 гривень, а також понесені ним судові витрати на проведення психологічної експертизи в розмірі 25 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень. 12.02.2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 27.04.2020 Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. відкрито провадження у справі. 09.06.2020 через канцелярію суду представником ГУ Державної казначейської служби у Київській області було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача у повному обсязі. 10.06.2020 Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 11.06.2020 через канцелярію суду представником ГУ НП в Київській області було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 17.09.2020 через канцелярію суду представником позивача було зареєстровано відповідь на відзив ГУ НП в Київській області та відзив ГУ Державної казначейської служби України у Київській області, в якій просила суд прийняти дану відповідь на відзив при розгляді справи по суті та задовольнити позовні вимоги Позивача повністю. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 710 від 20.11.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року, який проведений, у зв`язку перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці, в провадження судді Усатова Д.Д. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди. 23.11.2020 Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області дану справу прийнято до провадження судді Усатова Д.Д. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 657 від 11.10.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 761/44973/19 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Янченку А.В. 12.10.2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області дану справу прийнято до провадження судді Янченко А.В. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити. Представник Відповідача 1 Лимонюк О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог, просив суд відмовити у повному обсязі. Представник Відповідача 2 Жилін О.Ф. в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог, просив суд відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.06.2018 працівниками поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії НК № 822248 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та Протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 358283 від 10.06.2018, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2018 у справі № 369/7557/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 352 гривні 40 копійок. Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2018 у справі № 369/7557/18 Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2018 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було скасовано, а провадження по справі щодо нього закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2019 у справі № 369/15335/18 Постанову в справі про адміністративне правопорушення № НК 822248 видану 10.06.2018 Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції Києво-Святошинського відділу поліції про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, було скасовано. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі № 369/15335/18 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2019 у справі № 369/15335/18 було залишено без змін. Вказана вище Постанова набрала законної сили та не була оскаржена в касаційному порядку. 29.11.2018 представником Позивача було подано до ГУ НП в Київській області скаргу з вимогою провести службове розслідування з приводу правомірності дій начальника сектора № 3 Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київської області майора поліції [PERSON] , якого було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог службової дисципліни, що виразилось у неправомірному винесенні оскаржуваної Постанови та Протоколу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що інспектор протиправно склав постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків, та вимусило звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 200 000 гривень. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. За змістом ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Аналізуючи законодавство, яке регулює порядок та підстави відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що діями відповідача йому завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру. Зокрема, відсутні докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін. Таким чином, сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням інспектора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18. Щодо, посилання позивача на висновок № 12/08/2019-01 експерта-психолога від 25.10.2019 [PERSON] , як доказ заподіяння йому моральної шкоди, яку було оцінено в 200000,00 гривень, суд не приймає до уваги оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено спеціалістом, а не атестованим судовим експертом в цій галузі. При цьому спеціалістом прийнято до уваги лише документи і пояснення, які подані позивачем та не проаналізовано всі докази, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про необхідність відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень не знайшли свого підтвердження. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed