Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

В лютому 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, підписаним та поданим її представником адвокатом Дмитренко І.М., до [PERSON] , в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 вересня 2001 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 9,1941га кадастровий номер 4824881600:01:000:0082 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району (нині Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району) Миколаївської області. На обґрунтування позову вказала, що 07 вересня 2001 року [PERSON] придбала у громадянина [PERSON] земельну ділянку площею 9,72га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району (нині Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району) Миколаївської області, про що склали відповідну розписку. В рахунок оплати вартості земельної ділянки [PERSON] заплатила [PERSON] 60000 гривень, а він передав їй правовстановлюючі документи на земельну ділянку державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК №041697 від 21 березня 2001 року і обумовлено оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Після продажу земельної ділянки [PERSON] відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу мотивуючи це браком часу та коштів. На неодноразові звернення [PERSON] з приводу належного оформлення договору відповідач склав лише на її ім`я заповіт на спірну земельну ділянку 06.10.2009 року, що підтверджує його намір на відчуження земельної ділянки. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки з 01.01.2002 року вони не мали змоги, так як Земельним Кодексом України не було передбачено право продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Посилаючись на те, що між нею та [PERSON] було фактично укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, ними виконано його умови, згідно\~ч.\~2\~ст.\~47\~ЦК УРСР,\~ст.\~ст.\~224-225\~ЦК УРСР\~(в\~ред.1963р.), які діяли\~на час\~домовленостей і\~існуючих правовідносин, ч.2 ст.220, ст. 657 ЦК України\~просила суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 вересня 2001 року дійсним та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 9,1941га кадастровий номер 4824881600:01:000:0082 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району (нині Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району) Миколаївської області. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивача підтримує, просить суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від імені [PERSON] , в якій зазначено, що позовні вимоги [PERSON] визнає та просить суд розглянути справу за відсутністю відповідача. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. На підставі державного акта на право власності на землю серії І-МК №041697 від 21.03.2001 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 9,72га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району (нині Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району) Миколаївської області. 07 вересня 2001 року [PERSON] продав [PERSON] зазначену земельну ділянку за 60000 грн. та між ними обумовлено оформити договір купівлі-продажу нотаріально, про що вони склали відповідну розписку. В подальшому 06.10.2009 року [PERSON] склав на ім`я [PERSON] заповіт, за яким заповів належну йому спірну земельну ділянку саме позивачу - [PERSON] , що підтверджує дійсність його наміру на відчуження земельної ділянки саме на користь позивача. У 2017 році на прохання позивача [PERSON] виготовлено технічну документацію на спірну земельну ділянку внаслідок чого земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4824881600:01:000:0082 та визначено площу 9,1941га. Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Право власності на землю гарантується Конституцією України, яке набувається та здійснюється відповідно до чинного законодавства. Статтею 6 Земельного Кодексу України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування, та обміну. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2.); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину 3 ст.640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину. Згідно\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. \~ \~ \~ \~Позивач по\~справі \~ [PERSON] \~домовилась з\~ [PERSON] щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною у простій письмовій формі, виконали його умови, але нотаріально не посвідчили. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved