Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Веренчанської об`єднаної територіальної громади в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, в якому просить: - встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в с. Бабин Заставнівського району Чернівецької області; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 42,70 кв.м. та житловою площею 20,60 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вищезгадане нерухоме майно. За життя [PERSON] особистого розпорядження щодо належного йому майна на випадок своєї смерті не зробив. Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого - [PERSON] , позивач по справі, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які спадщину не приймали та не претендують на неї. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено через відсутність доказів, що свідчать про прийняття спадщини [PERSON] , а також належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву із вимогою провести розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - Веренчанської об`єднаної територіальної громади в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області -Микитюк М.І. в судове засідання не з`явився, у адресованій до суду заяві просив розгляд справи провести в їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Судом встановлено, що [INFO] в с. Бабин Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.1999. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що померлий [PERSON] заповіту не залишав, а тому відкрилася спадщина за законом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Встановлено, що на час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . В свою чергу, позивач [PERSON] від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] не відмовився, в шестимісячний термін вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 227 від 16.08.2021, з якої вбачається, що [PERSON] в установлений шестимісячний строк після смерті батька [PERSON] , а саме квітні-травні 1999 року засадив присадибну ділянку та в червні 1999 року побілив спадковий житловий будинок. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] , і такий факт необхідно встановити. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 293/02-31 від 22.09.2021. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] . Вказане підтверджується довідкою №398 від 13.12.2021, копією технічного паспорта, з яких вбачається, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами належав [PERSON] . З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок з погосподарськими будівлями, проте не зареєстрував його належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Згідно відомостей, які наведені у технічному паспорті, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , побудовані у 1950-1963 р.р. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved