Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

04.04.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі позивач), в інтересах [PERSON] до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь юридичної особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника [PERSON] . В своїй заяві позивач посилається на те, що відповідач проживала на території с. Шульгівка з 2007 по 2008 рік спільно з [PERSON] , від спільних відносин у них народився [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач вихованням дитини не займалася, та коли дитині виповнився рік місце проживання покинула. Вихованням сина займався батько, який помер [INFO] . Наразі дитина навчається в КЗО Магдалинівська спеціальна школа. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав матері та стягнення з останньої аліментів буде доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Ухвалою суду від 04.05.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.05.2022. Через неявку та відсутність даних про належне повідомлення відповідача протокольними ухвалами суду від 31.05.2022 та 16.06.2022 підготовче судове засідання неодноразово відкладалося, останній раз на 27.06.2022. 01.06.2022 відповідач надала заяву, посвідчену старостою Великосербулівського старостинського округу Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, що вона (відповідач) заперечує проти позбавлення батьківських прав. 23.06.2022 відповідач знову подала заяву, посвідчену старостою Великосербулівського старостинського округу Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, що вона (відповідач) заперечує проти позбавлення батьківських прав та у разі не позбавлення її батьківських прав простить, щоб її сина забрала бабуся [PERSON] у зв`язку з тим, що у неї немає змоги по нього приїхати через матеріальний стан. Просить розглядати справу без її участі. Представник позивача за довіреністю від 10.01.2022 [PERSON] також надала заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 27.06.2022 справу призначено до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження. Згідно частини третьої статті 211 Цивільно процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх заміняють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на пункт 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має зокрема і орган опіки та піклування. Відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що в період часу з 2007 рік по 2008 рік відповідачка проживала на території с. Шульгівка Петриківського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області спільно з [PERSON] . Так, згідно довідки характеристики [PERSON] підготовленої Петриківською селищною радою №33 від 08.02.2022, відповідач за період проживання на території Шульгівського старостинського округу характеризувалася з не найкращої сторони, зловживала спиртними напоями, палила, вела аморальний спосіб життя. На той час вже мала дітей, але разом з ними не проживала. В кінці 2008 року дана особа покинула своє місце проживання і до цього часу на території Шульгівського старостинського округу не з`являлася. Життям сина [PERSON] не цікавилася, у вихованні участі не брала та матеріально не допомагала. Станом на 2007 рік на утриманні відповідача перебувало троє малолітніх дітей, але на підставі рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2007 у справі №2-411/2007 відповідачку позбавлено батьківських прав щодо цих дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] у відповідачки народився [PERSON] . Батьками [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.02.2022 виданого Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) записано батько [PERSON] , мати [PERSON] . Зміна прізвища відповідача відбулася у наслідок укладення шлюбу. Так, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 04.02.2022, 26.01.2017 до цього реєстру внесено реєстраційний запис - Реєстрація актового запису про шлюб між [PERSON] (відповідачка) та [PERSON] зареєстрованого 26.01.2017, прізвище після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінено на [PERSON] . Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №787 від 18.09.2019, відповідач з 05.08.2011 зареєструвала у встановленому законом порядку своє місце проживання в Миколаївська область, Єланецький район, с. Григорівка. Станом на дату розгляду справи відповідач фактично проживає в Миколаївська область, Вознесенський район, с. Нововолодимирівка, що підтверджується зокрема зазначенням відповідачем цієї адреси в своїх заявах. Згідно характеристики учня [PERSON] наданої Шульгівським ліцеєм Петриківської селищної ради від 10.02.2022, [PERSON] навчався у закладі з 2014 року по 2017 рік. Учень фізично розвинений, здоровий. [PERSON] сприймав навчання як обов`язок, але інтересу не проявляв, пізнавальна активність низька. Виховувався в той період в неповній сім`ї (тільки батько). Про матір їм нічого не відомо, оскільки вона в школі жодного разу не з`являлася і не приймала участь у вихованні сина. За наполяганням батька був оформлений в дитячий будинок. За змістом психолого-педагогічної характеристики учня «КЗО Магдалинівської спеціальної школи» ДОР» [PERSON] від 08.02.2022, [PERSON] навчається в цьому закладі з 01.09.2017, за рекомендацією проводити навчання за програмою спеціальних навчальних закладів для дітей з легкою розумовою відсталістю. Має навчальні досягнення середнього рівня, до навчання особливої зацікавленості не проявляє. За час навчання [PERSON] у цій школі його навчанням, виховання, здоров`ям цікавився лише його батько [PERSON] . Вчасно привозив та забирав сина з школи. Постійно телефонував і розпитував про нього. Жодного разу у закладі не бачили матір [PERSON] . До навчального закладу не приїздила і не телефонувала. Також учень ділився тим, що жодного разу не бачив свою маму і не пам`ятає її. Відверто говорив про те, що ображений на неї і мріє після школи розшукати і подивитися в очі. У жовтні 2021 року помер батько [PERSON] . Так, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 18.02.2022, 15.10.2021 до цього реєстру внесено реєстраційний запис Реєстрація актового запису про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . 20.01.2022 рішенням виконавчого комітету Єланецької селищної ради Миколаївської області затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Так само, Петриківською селищною радою підготовлено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] через невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки остання вихованням при народженні дитини не займалася, вела аморальний спосіб життя, а коли дитині виповнився 1 рік місце проживання покинула, вихованням займався батько. Однак батько дитини помер та після його смерті вихованням дитини займатися нікому, дитина залишилася без батьківського піклування. Бабуся дитини [PERSON] , 1945 року народження, за віком та станом здоров`я не здатна виховувати дитину. У своїй заяві [PERSON] вказав, що його вихованням з народження займався батько. Свою матір він не знає та ніколи не бачив і не спілкувався. Так само з ним не спілкуються і родичі по лінії матері. Тому проти позбавлення батьківських прав його матері він не заперечує. Таким чином, досліджений судом висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] на переконання суду є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, оскільки відповідає фактичним даним, що містяться в досліджених судом письмових доказах. Хоча відповідач у своїй заяві від 23.06.2022 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, однак нею не розкривається зміст, а лише констатується сам факт заперечення. При цьому, одночасно вона просить, якщо у позові буде відмолено, щоб її сина забрала бабуся [PERSON] у зв`язку з тим, що у неї немає змоги по нього приїхати через матеріальний стан. Однак, суд зауважує, що сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Будь-яких спростувань доводів позивача, відповідачем не наведено та відповідно не надано жодних доказів. Навпаки, поведінка відповідача, яка свідомо змінила своє місце проживання відмінне від проживання її дитини, коли тій виповнився рік, відсутність будь-якої участі у вихованні, свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. За наведених обставин таке позбавлення буде законним, пропорційним та відповідатиме найкращим інтересам дитини. Таким чином, відповідач підлягає позбавленню батьківських прав щодо своєї неповнолітньої дитини, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статті 169 Сімейного кодексу України. Щодо стягнення аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому суд зауважує, що за приписами частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь юридичної особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника [PERSON] . Однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що [PERSON] перебуває на утриманні конкретно визначеної фізичної або юридичної особи. Таким чином, за відсутності конкретно визначеної особи на утриманні, якої знаходиться дитина та на користь якої необхідно стягувати аліменти, фактично ця вимога не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спрямована на майбутнє. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини 6 статті 141 Цивільно процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі пункту чотирнадцять частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні із заявами до суду щодо захисту прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, розмір якого відповідно до пункту один частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992,40 грн, як за вимогу про позбавлення батьківських прав. Інших витрат сторонами не заявлялися.

Outcome: partial