Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що разом із сином [PERSON] , 2004 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім них, у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] (мати позивачки), [PERSON] (сестра позивачки) та [PERSON] (брат позивачки). Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю та основним квартиронаймачем такої з 05.11.1996 до 24.02.2003 був [PERSON] , батько позивача, який вселився в таку проживати разом із сім`єю дружиною та двома доньками. У відповідності до Розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівськоїміської ради № 561 від 24.12.2015 позивача [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] у зв`язку із смертю попереднього наймача. Незважаючи на реєстрацію відповідачів у квартирі, останні в такій не проживають та ніколи не проживали, вартість житлово-комунальних послуг не оплачують, в утриманні та ремонті житла участі не беруть, квартирою не цікавляться і фактично не користуються, їх особистих речей в квартирі немає. Позивач жодних перешкоди відповідачам у користуванні житлом ніколи не чинила. Реєстрація відповідачів у вказаному житлі створює позивачу, як основному квартиронаймачу, перешкоди у користуванні таким, зокрема вона змушена оплачувати комунальні послуги з урахуванням зареєстрованих відповідачів, в повній мірі не може скористатись субсидією по оплаті таких. Крім того, перешкоди зі сторони відповідачів перешкоджають позивачу реалізувати право на приватизацію квартири. Оскільки відповідачі у квартирі не проживають понад встановлений ст.\~71\~ЖК України строк - 6 місяців без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, а реєстрація таких створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, тому позивач звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.03.2022 закрито підготовче провадження по справі, а справу призначеного до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи бул аповідомлена належним чином. До судового засідання подала заяву про розгляд справи у ї ївідсутності, позовні вимоги підтримує в повномуобсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання з розгляду даної справи повторно не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом надсилання судової повістки за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України. У зв`язку із неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265, 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до витягу із Розпорядження Личаківської районної адміністрації м .Львова від 05.11.1996 № 1000 надано дозвіл [PERSON] та його сім`ї колишній дружині та двом дочкам [PERSON] та [PERSON] проживати в квартирі [ADDRESS] . Згідно з долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження та про одруження батьками [PERSON] , [INFO] , яка 04.10.2003 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . А відтак суд вважає обгрунтованими покликання позивача [PERSON] про те, що вона є донькою основного квартиронаймача квартири [ADDRESS] - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть останнього. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 561 від 24.12.2015 «Про укладення договору житлового найму квартири [ADDRESS] », копія якого долучена позивачем до матеріалів справи та оглянута судом, з урахуванням поданої гр. [PERSON] заяви про зміну договору житлового найму квартири та зважаючи на згоду [PERSON] , [PERSON] , визнано [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї - [PERSON] , син [PERSON] , 2004 року народження, мати [PERSON] , 1962 року народження, сестра [PERSON] , 1987 року народження, брат [PERSON] , 2002 року народження. Крім того, зобов`язано [PERSON] в місячний термін з дня видання розпорядження звернутись до ЛКП «№ 500» для підписання договору житлового найму квартири. У відповідності до наданої Личаківською районною адміністрацією ЛМР відповіді від 25.02.2021 за №33-вих-14232 на звернення позивача [PERSON] встановлено, що станом на 24.02.2021 у реєстрі територіальної громади Личаківського району м.Львова за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано п`ятеро осіб, а саме: [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 2002 року народження. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість подачі такого тим, що відповідачі понад встановлений ст. 71 ЖК України строк не проживають у спірному житлі, більше того, в такому ніколи не проживали, вартість житлово-комунальних послуг не оплачують, в утриманні житла участі не беруть, квартирою не цікавляться і фактично не користуються, їх особистих речей в будинку немає. На підтвердження покликань про відсутність та непроживання відповідачів у зазначеному житлі понад встановлений ст. 71 ЖК України строк надала суду акти ЛКП «Господар» від 10.03.2021, 02.04.2021, 17.05.2021, 30.06.2021, 06.07.2021, 18.08.2021 про непроживання відповідачів за місцемреєстрації. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,\~з 19.02.2021\~у квартирі [ADDRESS] фактично не проживають. Зазначені вище акти суд вважає належними та допустимими доказами на підтвердження тої обставини, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають понад шести місяців. Зазначена обставина відповідачами не спростована. За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9\~Житлового кодексу\~України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 Житлового кодексу України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19, від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі\~№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від\~22 грудня 2021 року у\~справі № 758/12823/17. Зважаючи на вищенаведені та встановлені обставинисуд приходить до висновку про те, що відповідачі понад 6-місячний строк відсутні в житлі за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин, оскільки про поважність причин своєї відсутності в зазначеному житлі суд не повідомляли та доказів на підтвердження цього суду не надавали, таким не користуються, а відтак з урахуванням наведеного, на думку суду, пропустили строк, протягом якого за ними зберігалось право на користування житлом. А тому суд приходить до висновку, що на даний час відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням. Крім того, визнаючи припиненим право відповідачів на користування спірним житлом на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, то суд вважає, що припинення права відповідачів на користування спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що позивач, як основний квартиронаймач, у зв`язку із збереженням за відповідачами права користування квартирою та реєстрації їх проживання у такій, позбавлена можливості вільно користуватися зазначеним житлом та реалізувати своє право на його приватизацію, можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення понесені останньою судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 2\~724 грн., тобто по 908 грн. із кожного із відповідачів.

Outcome: approved