Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

27 квітня 2021 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові [PERSON] зазначає, що 17 лютого 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 6619 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в сумі 13423 грн. 99 коп. за кредитним договором № 002-07505-150413 від 15.04.2013 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у неї немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису. Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора вона не отримувала. Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, неодноразово передавалось передалось наступним кредиторам, останнім в ланцюгу яких є відповідач в справі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не ґрунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові. Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі. Між тим свої зобов`язання перед первісним кредитором вона виконувала належним чином, вчасно здійснюючи регулярні платежі на виконання умов договору, тому має повне право піддавати сумніву інформацію про наявність у неї заборгованості. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, оскільки строк висування цієї вимоги сплив 20 серпня 2017 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Відповідачем не дотриманий порядок попереднього врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про протиправність виконавчого напису. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 17.02.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. за подання позову та 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а також 9000 грн. професійної правничої допомоги просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої В.П. від 26.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення доказів не застосовувались. Ухвалою суду від 28.04.2021 року вжито заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши відзив на позов. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися, клопотання про відкладення судового засідання або про розгляд справи у їхню відсутність не надали. Наведені обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність її учасників. З відзиву відповідача випливає, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повністю не визнає позов з огляду на такі обставин. 7 травня 2020 року між акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення прав вимоги № 2242/К, за яким товариство набуло статусу правонаступника усіх прав та обов`язків банку, в тому числі за кредитним договором № 002-07505-150413, укладеним публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] 15 квітня 2013 року. Оскільки зобов`язання за договором позичальник виконувала неналежним чином, фінансова установа скористалась правом звернутися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення означеної заборгованості. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і які встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Виходячи з наведеного відповідач вважає, що ним виконано вимоги, які передбачені пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172, і приватному нотаріусу надано вичерпний перелік документів, зазначених в «Порядку…». Неспроможними є твердження позову про пропуск давності для звернення відповідача до нотаріуса, оскільки, набувши статусу правонаступника первісного кредитора 7 травня 2020 року, відповідач в межах трирічного строку, який розпочинається з моменту набуття права вимоги, звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Вимога про відшкодування витрат з отримання професійної правничої допомоги всупереч правил цивільного процесу про змагальність не доведена жодними належними та достовірними доказами, оскільки суду не надано ані детального опису виконаних робіт з зазначенням витраченого часу, ані платіжних документів на доведення фактичного понесення позивачкою вказаних видатків; сама ж сума в 9000 грн. є вочевидь не співмірною зі складністю справи та іншими визначальними чинниками, які необхідно враховувати при визначенні розміру витрат на правову допомогу. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову (а. с. 44-48). З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 15 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , за яким встановлено кредитний ліміт в сумі 15000 грн. (а. с. 19). 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке у відповідності до договору про відступлення прав вимоги № 2241/К від 07.05.2020 року є правонаступником публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в тому числі за кредитним договором № 002-07505-150413 від 15.04.2013 року (а. с. 15). Відповідно до\~ст.\~ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що вона оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступному кредитору, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури. Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України. Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України, а статтею 518 ЦК України встановлено право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. Як зазначено судом, позивач стверджує, що вона не має заборгованості перед первісним кредитором, надавши суду на доведення цих тверджень копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором (а. с. 21-23). За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд зважає і на відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений на строк у 364 календарних дні, як свідчить зміст пункту 2.4 кредитного договору, а це означає, що сплив строку його дії припадає на 14 квітня 2014 року (15 квітня 2013 року + 364 дні). Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами дванадцятьма місяцями. У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 14 квітня 2017 року. Між тим вимога правонаступника банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в лютому 2020 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Дійшовши висновку про порушення строку звернення за вчиненням виконавчого напису, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що такий строк для нього починає перебіг з дати укладення договору про відступлення права вимоги, а саме: з 7 травня 2020 рок, оскільки з початком перебігу цього строку законодавець пов`язує час порушення грошового зобов`язання, яке є єдиним та незмінним, а не момент виникнення нового кредитора, яких в зобов`язані може бути декілька. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Судовий збір\~у відповідності\~до правил\~цивільного процесуального\~законодавства підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача. Вирішуючи вимогу про покладення на відповідача видатків з отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з такого. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. За змістом частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заяву про розподіл судових витрат заявником подано одночасно зі зверненням до суду з позовом. Докази витрат зі сплати професійної правничої допомоги були надані суду в цей же день (а. с. 24-33). Позивачем до заяви про стягнення витрат з отримання допомоги адвоката додано копії договору про надання правової допомоги № 11/03/21 від 11.03.2021 року між адвокатом Хотько С.С. та Кравченко Т.І., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги, пов`язаної з захистом та відновленням порушених прав та інтересів в судах України; додаткової угоди № 1 до договору від 11.03.2021 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги; акт від 14.03.2021 року виконаних робіт за договором від 11.03.2021 року; квитанцію № 00601 від 14.03.2021 року про сплату [PERSON] адвокату Хотьку С.С. 9000 грн. При розв`язанні питання про розмір витрат на отримання правничої допомоги суд враховує, що у відповідності до акту виконаних робіт останні полягають в консультації адвоката в сумі 800 грн.; обробці законодавства, судової практики в сумі 1200 грн.; складанні адвокатського запиту та направленні його відповідачу в сумі 1200 грн., складанні позовної заяви в сумі 2000 грн.; складанні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін в сумі 800 грн.; участь в судовому засіданні в сумі 3000 грн. (а. с. 30). Оцінюючи надані позивачем докази понесених нею витрат з отримання правової допомоги, суд констатує, що доказів складання адвокатського запиту та направлення його відповідачу в матеріалах справи немає, оскільки відсутня копія цього запиту; як немає і клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат в цій частині. Такою, що не підлягає є і вимога про відшкодування витрат на участь адвоката в судових засіданнях, оскільки засідання в справі не проводилися, а представником в порядку ст. 211 ЦПК України було подано заяву про вирішення спору у його відсутність. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача вартості консультації адвоката в сумі 800 грн., обробки законодавства та судової практики в сумі 1200 грн., складання позовної заяви в сумі 2000 грн., суд враховує вимоги до вказаних витрат, встановлені частиною 4 ст. 137 ЦПК України, і знаходить, що вони не відповідають, тобто не є співмірними, складності справи та виконаних адвокатом робіт; часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. І так як за клопотанням іншої сторони, що доведене цією стороною в розумінні ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонам у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд знаходить за необхідне зменшити розмір витрат, що покладаються на відповідача, до 2000 грн. Дійшовши висновку про необхідність зазначеного розподілу витрат на отримання правничої допомоги, суд не погоджується з твердженнями відповідача у відзиві про відсутність доказів того, що сторона, на чию користь присуджуються вказані видатки, фактично понесла їх, оскільки, як зазначено судом, ці докази додані до позову при зверненні до суду і серед них наявна квитанція про сплату послуг адвоката як фінансовий документ про прийом грошових коштів. \~ \~ \~ \~\~\~

Outcome: approved