Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

3 червня 2022 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] (надалі «спадкодавець»). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, який не змінювався і не скасовувався. Однак, на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , разом з нею спільно проживала без реєстрації її онука - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) після смерті своєї бабусі - [PERSON] . Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося наступне спадкове майно: земельні ділянки загальною площею 2,55 в умовно кадастрових гектарах, на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що належали спадкодавцю де зазначене ім`я - [PERSON] , згідно Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що [PERSON] належав сертифікат, серії ЛВ № 13-137309 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за №727, виданий на підставі Розпорядження райдержадміністрації №187 від 17.04.1997 року. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових га: 2,55. Відповідно до списку громадян /Пенсіонери/ Агрофірми ім. М. Шашкевича, які мають право на отримання середньої земельної частки /земельного паю/ Вузлівської сільської ради, вбачається, що зазначений спадкодавець - [PERSON] , яка отримала сертифікат загальною площею в умовних кадастрових гектарах. Згідно листа-відмови №71/01-16 від 25.05.2022 року виданого Радехівською Державною нотаріальною конторою Львівської області вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як, окрім іншого, не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки з спадкодавцем. Спадкоємцем за законом та заповітом до майна померлої [PERSON] є її внучка позивач - [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавця проживала з нею за однією адресою та продовжувала розпоряджатися належним спадкодавцю майном, однак не змогла оформити своїх спадкових прав. Маючи намір оформити спадщину після смерті спадкодавця, позивач звернулися до Радехівської Державної нотаріальної контори у Львівській області, однак даним нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини. З огляду на вищезазначене, позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому позивач змушений звернутися з позовом до суду за визнанням права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, згідно Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), загальною площею 2,55 в умовних кадастрових га. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт родинних відносин, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт вступу позивача - [PERSON] у володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 07 листопада 2017 року. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , документа, який надає право на земельну частку (пай), а саме: Витяг із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), де зазначено спадкодавця - [PERSON] . Визнати за позивачем - [PERSON] право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали спадкодавцю згідно Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,55 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат, серії ЛВ №13-137309 реєстраційний №727, виданий на підставі Розпорядження райдержадміністрації №187 від 17.04.1997 р.). Судові витрати покласти на сторону позивача (а.с.4-12). У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив ухвалити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.43). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , у віці 83 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 06 жовтня 1997 року зроблено відповідний актовий запис за № 48, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане повторно 07 листопада 2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.15). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , у віці 64 років, про що зроблено відповідний актовий запис за №06, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 07 листопада 2017 року, виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.16). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , у віці 69 років, про що в Книзі реєстрації смертей 23.01.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 23 січня 2009 року, виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031453396 від 01 липня 2021 року, виданого Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Львів), 15 листопада 1962 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, здійснено актовий запис про реєстрацію шлюбу під № 26. Реєстрація шлюбу відбулася між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] » (а.с.18). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 05 вересня 1985 року виданого повторно Радехівським відділом ЗАГС Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] у селі Бабичі, Радехівського району Львівської області про що 01 грудня 1978 року було зроблено відповідний актовий запис № 53; батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19). Згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 27 серпня 2003 року виданого повторно Радехівським відділом РАГС Львівської області, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 03 жовтня 2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис №12. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - « [PERSON] » (а.с.20). З довідки №1058 від 30.09.2020 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, видно, що [PERSON] (померла [INFO] ) дійсно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою інших зареєстрованих мешканців не було. Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №40 від 23.12.1996 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.21). Відповідно до довідки, виданої Центральним Державним історичним архівом України м. Львів №К-656 від 23.12.2021 року, метричні книги православної та греко- католицької парафій с. Бабичі, Радехівського повіту з записами про народження за 1942 р., до архіву не надходили, тому виявити запис про народження [PERSON] , [INFO] не можливо (а.с.22). Згідно заповіту, посвідченого Гудзінською С.Т., секретарем виконкому Вузлівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області від 23 грудня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 40, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: житловий будинок, який належить їй на праві особистої власності, і все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і нащо вона за законом матиме право, заповіла своїй внучці - [PERSON] (а.с.23). Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, а саме земельні ділянки загальною площею 2,55 в умовно кадастрових гектарах, на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що належали спадкодавцю - [PERSON] згідно Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат серії ЛВ № 13-137309, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за №727, виданий на підставі Розпорядження райдержадміністрації №187 від 17.04.1997 року (а.с.24). Відповідно до списку громадян, пенсіонери агрофірми ім. М. Шашкевича, які мають право на отримання середньої земельної частки (земельного паю) Вузлівської сільської ради, окрім інших, [PERSON] , має право на отримання середньої земельної частки /земельного паю/ Вузлівської сільської ради, та якій забезпечено видачу сертифіката на право на земельну частку (пай), згідно Розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №187 від 17 квітня 1997 року (а.с.25-27). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69034551 від 25.05.2022, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі після смерті [INFO] [PERSON] , інформація відсутня (а.с.33). Згідно листа №171/01-16 від 25.05.2022 року, виданого Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області, немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , так як не надано жодного документа, що підтверджує наявність майна, право власності на яке було зареєстроване у встановленому законодавством порядку на ім`я спадкодавця (а.с.34). Окрім цього, факт, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , а також факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління майном, підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якої в суду підстав немає (а.с.46). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. При цьому, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved