Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Позивачка як спадкоємець за законом прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріуса у визначений законом строк та 05.05.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі договору міни. Право власності на ѕ частини зазначеної квартири не зареєстровано, але згідно договору міни від 27.07.1999 року вони належали [PERSON] (племінниці позивачки), [PERSON] (племіннику позивачки) та [PERSON] (колишньому чоловіку сестри позивачки). При житті померла [PERSON] , як спадкоємець по закону, успадкувала ѕ частини зазначеної квартири після смерті своїх дітей [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та свого співмешканця (колишнього чоловіка) [PERSON] , який помер [INFO] та з яким [PERSON] була розлучена з 2006 року, проте на день його смерті та більше п`яти років до дня смерті проживали разом в [ADDRESS] . Інших спадкоємців не має. Позивачка [PERSON] не може оформити право власності на ѕ частини квартири за вказаною адресою після смерті сестри [PERSON] , оскільки нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на 3\\4 частини квартири. Тому, вона вимушена звертатися до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не менше п`яти років до часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] , після смерті її сестри [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача - Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради в судове засідання не з`явився. Від в.о. міського голови надійшля заява в якій він просить проводити розгляд справи у відсутність представника міської ради. У заяві також зазначено, що вони позовні вимоги не визнають із викладених у відзиві на позов підстав. У своєму відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів факту проживання померлої [PERSON] однією сім`єю з померлим [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Зважаючи на це [PERSON] не була спадкоємцем після смерті [PERSON] . З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання без шлюбу та визнання права власності на 1\\4 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами сім`ї [PERSON] . Померлі [PERSON] та [PERSON] з часу поселення в квартирі [ADDRESS] у 1999 році і до дня смерті [PERSON] [INFO] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали добрі стосунки, турбувалися про дітей. Свідкам взагалі не було відомо, що [PERSON] та [PERSON] у 2006 році розлучилися, оскільки стосунки їх не змінилися, вони проживали увесь час разом і турбувалися одне про одного як подружжя. Заслухавши учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , померли [INFO] , [INFO] , 28.01.2013 року та 05.02.2013 року відповідно, що засвідчено копіями свідоцтв про смерть (а.с.10-13). З інформації, що міститься у довідках №5020, №5014, №5016, №21807 виданих Бобровицькою міською радою відділом «ЦНАП», видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою були зареєстровані, [PERSON] - брат, [PERSON] - мати та [PERSON] - вітчим. [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою були зареєстровані, [PERSON] - мати та [PERSON] - вітчим. [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] - колишня дружина. Вона померла [INFO] , та на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований (а.с.14-17). Позивачка [PERSON] , являється рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.18,20). Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.19). Довідкою № 295 КП «Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 22.04.2021 року підтверджується, що ј частина квартири в [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (а.с.25). [PERSON] успадкувала ј частку у праві власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS] , що належала спадкодавцю, її сестрі [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору міни (а.с.22-23). Згідно договору міни посвідченого 27.07.1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обміняли квартиру в [ADDRESS] , загальною площею 27,2 кв. м на квартиру в [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв. м (а.с.24). Як видно з поквартирної картки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в кв. [ADDRESS] з 12.10.1999 року (а.с.26). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017340456 від 18.11.2016 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 12.10.1977 року, який було розірвано 11.03.1990 року (а.с.21). Батьками [PERSON] та [PERSON] , були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.27-28). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017340589 від 18.11.2016 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 06.07.1990 року, який було розірвано 18.09.2006 року (а.с.29-30). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9). Постановою державного нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 30.10.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , ј частка у праві власності на яку належить [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, ј частка у праві власності належить [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, ј частка у праві власності належить [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.34). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у визначені Законом способи захисту. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч.1 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом положень ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). В судовому засіданні встановлено, що позивачка не має іншої можливості, крім в судовому порядку, підтвердити факт проживання її сестри [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з встановленням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини на підставі ст.1264 ЦК України. За таких обставин, оскільки факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи, показами свідків наданими в судовому засіданні, суд вважає доведеним факт проживання однією сім` єю [PERSON] та [PERSON] з вересня 2006 року по 05.02.2013 року. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За правилами, встановленими статтями 1261, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на 3\\4 частини квартири в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючий документ спадкодавцями не отримувався, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити право позивачки на спадщину неможливо, а набуття нею права власності на 3\\4 частки квартири не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved