Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування майна з незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 048121, громадянці України [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0.1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:475:0011 за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт був виданий на дівоче прізвище - [PERSON] , яке в подальшому у 2008 році було змінено на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу на [PERSON] , що призвело за собою зміну паспорта в 2008 році. 27.08.2008 року відбулася державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради. 27.01.2021 року позивачем було отримано акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, виготовлений за результатами виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до даного акту позивачу стала відома інформація, що власником вищевказаної ділянки є [PERSON] . Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0006312112021 від 29.01.2021 року та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2021 року, позивачу стало відомо, що право власності на земельну ділянку [PERSON] станом на 16.10.2020 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року № 1524, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. Вищезазначені особи Позивачу раніше не відомі, будь-яких документів позивач їм не надавав. При цьому, відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 23.02.2021 року позивачу стало відомо, що відносно земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:62:475:0011 неодноразово вчинялись реєстраційні дії, що супроводжувались зміною власників на підставі підроблених документів або за їх відсутністю. Отже, були вчинені наступні дії щодо земельної ділянки позивача (номер реєстраційної справи 2148999680000): 1. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. новим власником земельної ділянки спочатку стала [PERSON] . 2. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. новим власником земельної ділянки став [PERSON] . Оскільки, спірна земельна ділянка, вибула з володіння [PERSON] незаконно поза її волею, Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В. П., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О. Ю. про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування майна з незаконного володіння - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2021 року було відкрито загальне позовне провадження по вказаній справі та призначено підготовче засідання. 22.04.2021 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування майна з незаконного володіння, розглядати з урахуванням наступних змін предмету позову, а саме позовні вимоги викладені в абзаці 2 прохальної частини позовної заяви викласти в наступній редакції: «визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:475:0011 за адресою [ADDRESS] , укладений 18.08.2020 року від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктором Петровичем, зареєстрований в реєстрі № 257.» 08.09.2021 року представником позивача було подано клопотання про долучення доказів по справі, яке містить Висновок експерта від 17.08.2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2021 року яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Олицького Т.М., відповідно до якого позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 8000000000:62:475:0011 за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кирилюк О. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1524. Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2020 року, запис № 38699925. Під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року, право власності на земельну ділянку належало [PERSON] . Приватним нотаріусом були розглянуті всі документи та відомості з державних реєстрів, що підтверджувало належність права власності на земельну ділянку [PERSON] [PERSON] було в повному обсязі сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 758 141,80 грн. та витрати нотаріусу за оформлення та посвідчення договору. Зазначена сума в повному обсязі відповідає ринковій вартості земельної ділянки. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на час укладення договору з [PERSON] була законним та добросовісним власником цієї ділянки, то вказана особа мала всі передбачені чинним законодавством право на вільне розпорядження своєю власністю в тому числі і її відчуження. Відтак, [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Синиці А. М. надійшли додаткові пояснення. Відповідно до яких зазначає, що в матеріалах справи міститься інформація щодо видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Так, Позивач, посилаючись на отриманий у відповідь на адвокатський запит Лист департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 29.02.2021 року, стверджує, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, поданий приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку В.П. для вчинення договору купівлі-продажу є підробленим. Однак, вказаний Лист не підтверджує факт не видачі Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:62:475:0011 серії ЯЖ №048121 від 27.08.2008 року, зареєстрованого за № 08-7-02964 за підписом [PERSON] , а вказане твердження є лише суб`єктивним висновком позивача. Крім цього зазначив, що у матеріалах справи міститься відповідь Управління державної міграційної служби України в Черкаській області від 27.04.2021 року на адвокатський запит представника позивача від 16.04.2021 року, згідно якого вбачається, що відповідно до даних ДМС паспорт було нібито знищено 29.02.2008 року, тобто більше ніж за півроку до видачі паспорта на прізвище [PERSON] . З огляду на те, що Лист ДМС містить відомості, які взагалі не відповідають дійсності, та те, що позивачем не було надано копії жодного документа, який міг би підтверджувати здачу [PERSON] паспортного документа до підрозділу ДМС, вважаємо, що факт такої здачі паспорта є недоведеним. Крім того, представник відповідача [PERSON] - адвокат Синиця А.М. подав до суду зауваження до висновку експерта, відповідно до якого, вважає, що висновок експерта від 17.08.2021 року № СЕ-19/111-21/28550-ПЧ за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні №12021100020000355 від 03.02.2021 року, копія якого була подана позивачем, не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності, виходячи з наступного. Копія матеріалів, на підставі яких проводилася експертиза не містять доказів того, що слідчим перевірені всі обставини щодо повноважень експерта і щодо даних, які виключають можливість проведення саме цим судовим експертом. Зміст висновку експерта, копії якого були долучені до матеріалів справи та перелік матеріалів, наданих для дослідження, зазначений у висновку експерта, не відповідають вимогам законодавства, а висновок експерта не відповідає дослідницькій частині висновку експерта. Експертом не порівнювалися між собою зразки підписів та почерку [PERSON] , які б були достатніми для висновку, про те що зразки виконано однією особою, і що в подальшому вони можуть досліджуватися як єдиний почерковий матеріал. Згідно з дослідницькою частиною висновку, експертом встановлені певні розбіжності за окремими ознаками в підписах та почерку. При цьому, неможливо встановити, які саме зразки порівняльного матеріалу були використані. Дослідницька частина взагалі не містить даних дослідження саме почерку та підпису [PERSON] та його варіацій. Даний висновок був зроблений на підставі застосування експертом методики, що не передбачають змінений почерк, а отже, не може вважатися повним висновком. В зв`язку з вище викладеним просять суд, відхилити висновок експерта як недопустимий. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , його представники в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до письмових матеріалів справи та пояснень які надавалися в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. та її представник - адвокат Горчаков І.В. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши прояснення представника позивача, представників відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 048121, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року № 636/3470, громадянці України [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:475:0011 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 27.08.2008 року, відбулась державна реєстрація вищезазначеної земельної ділянки Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради. 05.09.2007 року позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] від 06.09.2007 року та копією паспорту на ім`я [PERSON] . 27.01.2021 року [PERSON] отримала акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, виготовлений за результатами виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Із копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0006312112021 від 29.01.2021 року та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2021 року вбачається, що право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) [PERSON] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року №1524, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О. Ю. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 23.02.2021 року встановлено наступне: згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. за реєстровим номером №257, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) перейшло від [PERSON] до [PERSON] ; згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. за реєстровим номером №1524, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Таким чином, спірна земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) неодноразово була перепродана іншим особам. Проте, позивачем в позовній заяві зазначено, що нею не надавались будь-які документи до органів та осіб, уповноважених на проведення реєстраційних дій щодо відчуження належної позивачу на праві власності земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011), також позивачем не укладалось жодних договорів чи інших документів щодо проведення реєстраційних дій відносно вказаної земельної ділянки на користь інших осіб. З висновку експерта від 17.08.2021 № СЕ-19/111-21/28550-ПЧ за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12021100020000355 від 03.02.2021 вбачається, що: підпис у графі «ПРОДАВЕЦЬ:» договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 257, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; рукописний запис « [PERSON] » у графі «ПРОДАВЕЦЬ:» договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 257, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; рукописний запис « [PERSON] » та підпис у графі «ПІДПИС:» у заяві [PERSON] від 18.08.2020 року про повідомлення нотаріуса про те, що відчужена ділянка не є спільною сумісною власністю, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; рукописний запис « [PERSON] » та підпис у графі «ПІДПИС:» у заяві [PERSON] від 18.08.2020 року про те, що останній відомо, що покупець [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) вибула із власності позивача не з її волі та з порушенням вимог законодавства, між власником та володільцем майна не існувало жодних юридичних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 11 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц Велика палата Верховного Суду наголосила, що захист права власності має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може і відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1-2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який мас підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть І порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими у пункті 26 постанови від 3 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року по справі № 653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 522/7636/14-ц) Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року по справі № 338/180/17 сформулювала правовий висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що належна позивачу земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:62:475:0011) вибула з його володіння поза його волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем без відповідних на те правових підстав, обґрунтованою є вимога про витребування цього майна на користь позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви учасників справи по суті позову, ураховуючи вищенаведені положення норм діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved