Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на ст.ст.110, 112, 113 СК України, просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 14 березня 2020 року Славутицьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №12. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 березня 2020 року Славутицьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №12. Спільних дітей від шлюбу не мають. Причиною звернення позивача до суду стало те, що з лютого 2022 року сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя і сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет у них відсутній. Збереження сім`ї та подальше спільне життя є неможливим, суперечить інтересам позивача, тому він просить не надавати строк для примирення. Ухвалою судді від 20 травня 2022 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 червня 2022 року. У призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, часу і місце судового засідання повідомлений належним чином, до канцелярії суду подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2020 року Славутицьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 березня 2020 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 14 березня 2020 року складено відповідний актовий запис № 12. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що з лютого 2022 року сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя і сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет у них відсутній. Збереження сім`ї та подальше спільне життя є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно із паспортом позивача, нотаріально посвідчений переклад якого долучений до матеріалів справи, позивач є громадянином Республіки Білорусь. Відповідно до паспорту відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи, вона є громадянкоюУкраїни. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої із застереженнями ЗакономУкраїни N 240/94-ВР від 10.11.94, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. За змістом положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільних дітей у сторін немає. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що відповідач в зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. У поданій до суду заяві позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті та позивач просив не стягувати з відповідача судовий збір, сплачений при поданні позову, то, виходячи зі змісту ст.ст.141- 142 ЦПК України, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідачки на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved