Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ "Кредитні ініціативи" (далі Відповідач) про скасування запису про реєстрацію права власності на житло.\~ В обґрунтування\~позову зазначає,\~що відповідач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та членів її сім`ї про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, де позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" право власності на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , перереєстровано за ТОВ "Кредитні ініціативи". Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ "Кредитні ініціативи" на нерухоме майно є відповідне застереження в Договорі іпотеки від 05.12.2006 року (пп. 5.2.1) із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотеокержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань. З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 27 серпня 2019 року державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайлом Васильовичем прийнято рішення про реєстрацію прав власника за ТОВ "Кредитні ініціативи". Така реєстрація права на нерухоме майно є безпідставною та незаконною, оскільки на момент укладення договору іпотеки 05 грудня 2006 року в житловому будинку проживала неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , а згоди органу опіки піклування на кладення договору іпотеки не було. Крім того, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на майно іпотекодавця протягом дії цього закону не могло бути, оскільки площа майна не перевищувала 140 м. для квартири та використовувалося як місце постійного проживання іпотекодавця. Звернення стягнення на будинок [PERSON] як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено в примусовому порядку, оскільки вона не надавала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Станом на день прийняття рішення про реєстрацію за відповідачем прав на майно, що є предметом позову, зобов`язання за кредитним договором були повністю виконані. Тому просить скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" права власності на квартиру [ADDRESS] з одночасним поновленням попереднього запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Рахівського районного суду від 04.03.2021 було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідач у встановлений законом строк відзив не подав, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник Позивача, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, вона не здійснювала сплату кредиту, який був забезпечений іпотекою, тому ТОВ "Кредитні ініціативи" скористалися своїм правом, визначеним кредитним договором, й звернуло стягнення на квартиру, належну [PERSON] , в позасудовому порядку, звернувшись до державного реєстратора про державну реєстрацію квартири [ADDRESS] за ТОВ "Кредитні ініціативи". Крім того, суд не вправі застосовувати спосіб захисту права, який не визначений законом, а у даному позові Позивачка [PERSON] обрала, на її думку, не вірний спосіб захисту своїх прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статті 4, 5 ЦПК України встановлюють, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19. З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" являється з 27.08.2019 року власником квартири [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності став Іпотечний договір №790/791, серія та номер 3631, виданий 05.12.2006, а підставою внесення запису про державну реєстрацію була рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Горщар Михайла Васильовича - державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району, Закарпатської області, індексний номер 48484022 від 02.09.2019. В судовому засіданні було з`ясовано, що підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" стало невиконання [PERSON] умов кредитного договору №791 від 01.12.2006 року, через що ТОВ "Кредитні ініціативи" задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Тобто право власності на спірну квартиру перейшло до ТОВ "Кредитні ініціативи" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. ТОВ "Кедитні ініціативи" як новий власник цього майна звернувся до [PERSON] та її сім`ї з вимогою про добровільне виселення, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки вона заборгованість за кредитним договором №791, на момент реєстрації прав власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кредитні ініціативи" сплатила повністю, про що надала суду постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №51456221 від 31.01.2018 року. Також, позивачка посилалася й на ту обставину, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто реєстрації прав власності на спірну квартиру за ТОВ "Кредитні ініціативи" в Україні діяла заборона на стягнення майна, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті, відповідно до чинного на той час Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Отже, предметом спору в цій справі є державна реєстрація прав власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", яка була проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Горщар Михайлом Васильовичем - державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району, Закарпатської області, індексний номер 48484022 від 02.09.2019. Позивач у позовній заяві просить скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" права власності на квартиру [ADDRESS] з одночасним поновленням попереднього запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Частиною першою статті 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію права власності), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) міститься правовий висновок про те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Відповідно до статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Проте згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено в новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV. Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц. Оскільки з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, то наразі ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мандзюк Ігор Васильович, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про скасування запису про реєстрацію права власності на житло.

Outcome: dismissed