Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у який просив суд стягнути невиплачену заробітну плату за період з червня 2021 року по грудень 2021 року у розмірі 126\~000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.06.2021 року по теперішній час позивач працює у відповідача на посаді директора з правових питань з посадовим окладом 18\~000 грн., проте директор не здійснив виплату заробітної плати жодного разу у зв`язку із викладеним просить суд стягнути її. Відповідач позов не визнав та вказав на те, що позивач звільнилась ще на початку серпня 2021 року, а заробітну плату їй виплатили у повному обсязі. При цьому відповідач вказує на те, що в дійсності сторони погодили заробітну плату позивача на рівні 8\~000 грн. Позивач заперечила проти факту звільнення, вказавши на те, що її не було ознайомлено із наказом про звільнення та не видано трудової книжки, а на робочому місці вона не могла з`явитись, оскільки підприємство відповідача змінило юридичну адресу і не повідомило її про це, відтак вона не була обізнана про місцезнаходження свого робочого місця. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі судове засідання призначено на 27.01.2022 року. Ухвалою суду від 19.01.2022 року відмолено у задоволені заяви позивача про забезпечення позову. В подальшому судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями сторін для надання доказів. Від позивача та його представника, а також представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно із наказом директора ТОВ «РУФ Білдінг» від 28.05.2021 року №4 (а.с 12) [PERSON] прийнято на роботу на посаду заступника директора з правових питань. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с. 38-41) позивачу у період з травня 2021 року по липень 2021 року (включно) нараховано заробітну плату у розмірі 18\~000 грн. щомісячно. При цьому підстави нарахування заробітної плати за травень 2021 року у розмірі 18\~000 грн. з урахуванням факту початку роботи лише з 01.06.2021 року судом не з`ясовані, адже ані позивач, ані відповідач не змогли надати суду відповідних пояснень. З серпня 2021 року фактичні трудові відносини позивача та відповідача припинені. Суд не приймає у якості доказу, надану представником відповідача копію наказу від 31.07.2021 року №03/к/тр, оскільки суду так і не було надано його оригіналу. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Приписами статті 47 КЗпП визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Строки виплати заробітної плати, визначені статтею 115 КЗпП. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів здійснення виплати заробітної плати відповідачем позивачу, відтак суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача, в частині стягнення саме нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Так, суду надані належні та допустимі докази щодо здійснення нарахування позивачу заробітної плати лише за червень та липень 2021 року. В подальшому нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки між позивачем та відповідачем фактично були припинені трудові відносини, а відтак позивач не виконував жодної роботи. Вказане, на думку суду, узгоджується із принципами та нормами, закріпленими у Кодексі законів про працю, адже заробітна плата це певне грошова винагорода, яка виплачується працівнику за його працю. Водночас суд відхиляє доводи позивача про неможливість виконання своїх трудових обов`язків у період починаючи з серпня 2021 року, оскільки така позиція суперечить принципу розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин. Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивач, як працівник не вчинив жодної юридично значимої дії протягом п`яти місяців, направленої на поновлення свого права на працю та відновлення доступу до робочого місця. У постанові у справі № 359/10023/16-ц Верховний Суд виклав правову позицію щодо утримання прибуткового податку із визначених судом сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial