Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебувають в шлюбі з 27.10.2013 року. Під час шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Діти потребують матеріальної допомоги батька, батько дітей є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, офіційно працевлаштований фельдшером невідкладних медичних станів Вінницької міської станції швидкої медичної допомоги Вінницької обласної ради, отримує стабільний дохід. Позивач вважає справедливим стягнення з відповідача на утримання двох дітей 1/2 частки всіх доходів відповідача. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. 27.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 27.10.2013 року складено відповідний актовий запис №2972 (а.с.5). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2022 року у справі №127/4287/22 шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15.10.2014 року та [NUMBER] від 03.01.2017 року (а.с.6-7). Позивач проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо від сім`ї, питання сплати відповідачем на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей сторонами по справі не врегульовано. Будь - яких доказів про добровільну сплату відповідачем аліментів на користь позивача матеріали справи не містять. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст. 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітніх дітей. Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, суд враховує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, забезпечення дитині рівня життя, необхідного і достатнього для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів та відсутність даних про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Разом із тим, суд враховує те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Зважаючи на обставини, які викладені вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача на користь позивача в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Посилання позивача на ч.5 ст.183 СК України як підставу для обмеження максимального розміру аліментів на одну дитину десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку є безпідставним, оскільки зазначене обмеження встановлюється судом в разі подання до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Судом враховані всі обставини, що мають бути враховані при винесенні рішення про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 31.03.2022 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 992,40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial