Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з серпня 2019 року по грудень 2020 року [PERSON] періодично надавала в позику грошові кошти [PERSON] , які останній повертав з відсотками. У грудні 2020 року відповідач взяв в борг передостанній платіж, про що було укладено договір позики, а точніше боргові зобов`язання були скріплені розпискою, де відповідач власноручно зазначив, що бере в борг грошові кошти в сумі 11000 (одинадцять тисяч) доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 30 березня 2021 року. Більше того 3 червня 2021 року Відповідачем було додатково взято в борг грошові кошти в сумі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень, про що також було укладено договір позики, а точніше боргові зобов`язання були скріплені розпискою, де Відповідач власноручно також зазначив, що бере в борг грошові кошти в сумі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень, які зобов`язується повернути в строк до 06 червня 2021 року. Станом на день подачі позовної заяви Відповідачем борг не повернуто, а отже останній також знову порушив виконання свого зобов`язання. Посилаючись на викладене позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 11 000 доларів США конвертованих в національну валюту у рахунок повернення боргу за розпискою від 30 січня 2021 року та стягнути грошові кошти у сумі 37000 гривень. Покласти на відповідача судові витрати. 05.08.2020 ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 01.12.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. В судове засідання 12.05.2022 учасники справи не з`явилися. Позивач направила до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позов підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що відповідач склав розписку 30.01.2021 про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, кошти зобов`язався повернути до 30.03.2021. Відповідач також склав розписку 03.06.2021 про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень, кошти зобов`язувався повернути до 06 червня 2021. Доказів повернення позивачу грошових коштів суду надано не було. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та судової практики Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі змісту ст. 612 ЦК України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З огляду на ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розписка про отримання коштів є документом, який підтверджує передачу позики та умови, на яких такі кошти були передані (правові висновки ВП ВС у постановах від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц). З урахуванням проаналізованих правових норм та судової практики в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступного висновку. З наданої суду розписки вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають саме із договору позики. Оскільки на даний час відповідач не повернув позивачу позичені ним кошти у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США та 37000 (тридцять сім тисяч) гривень, є всі підстави стягнути з нього цю суму. З огляду на ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов, стягує сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3327,54 грн. на його користь з відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved