Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

у березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить Ѕ частки; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 5 525,66 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [INFO] помер [PERSON] , який народився [INFO] , та є батьком позивача [PERSON] . 24.10.2019 року [PERSON] складено заповіт, за змістом якого останній заповів квартиру [ADDRESS] , доньці [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом немає. Крім того, після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка не охоплена заповітом, зокрема, квартира [ADDRESS] , яка набута [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період перебування у шлюбі. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: позивач [PERSON] , дружина спадкодавця - відповідач [PERSON] , донька спадкодавця [PERSON] та неповнолітня онука спадкодавця [PERSON] , 2004 року народження, оскільки її батько - син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцем, який має право на обов?язкову частку у спадщини є відповідач [PERSON] 25.09.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 16.12.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв?язку із тим, що розмір частки спадкодавця у спільному з відповідачем майні не визначено. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 36-37). 12.04.2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Представник відповідача вказує, що спірна квартира придбана [PERSON] за особисті кошти відповідача, яка у період з 1996 року по липень 2000 року працювала у Посольстві України у Грузії. Спірна квартира придбана відповідачем шляхом інвестування грошових коштів у житло на підставі договору від 18.12.200 року. За життя спадкодавець [PERSON] погоджувався з тією обставиною, що спірна квартира проінвестована відповідачем за особисті грошові кошти (а.с. 138-140). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року у справі залучено третю особу [PERSON] (а.с. 148-149). 22.04.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача спростовував обставини, викладені у відзиві, посилаючись на те, що спірна квартира набута у власність до 2004 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України, а на спірні правовідносини розповсюджується дія норм Кодексу про шлюб та сім?ю України та закону України «Про власність». Представник позивача зазначає, що відповідачем не надано докази того, що проінвестовані у спірну квартиру докази є особистими грошовими коштами відповідача (а.с. 155-157). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року закрито підготовче провадження (а.с. 176-177). 04.11.2021 року цивільну справу в порядку повторного автоматизованого розподілу передано в провадження судді Шевченко Т.М. (а.с. 179-181). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що стверджується даним свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 52). 22.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною В.Л. заведено спадкову справу щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: 22.06.2020 року донька спадкодавця [PERSON] (а.с. 45); 25.09.2020 року - син спадкодавця [PERSON] (а.с. 89). 22.06.2020 року відповідачем [PERSON] подано приватному нотаріусу заяви про відмову від прийняття обов?язкової частки у спадщині (а.с. 64, 68). Також, встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його неповнолітня онука [PERSON] , 2004 року народження, батько якої - син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . Також встановлено, що 24.10.2019 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.В. за реєстровим номером 1827, згідно змісту якого [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 62). Судовим розглядом також встановлено, що до складу спадкового майна, що не охоплено заповітом входить квартира [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.06.2003 року згідно наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.05.2003 року № 903-СКІ (а.с. 136). Згідно реєстраційного напису, 13.06.2003 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 136 зворот). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - спадкодавця та відповідача [PERSON] , відтак частка спадкодавця у вказаному майні становить Ѕ частину. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] зазначає, що спірна квартира була проінвестована нею за особисті грошові кошти, відтак є її особистою приватною власністю. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23.08.1969 року, вбачається, що 23.08.1969 року між [PERSON] та [PERSON] ») укладено шлюб, зареєстрований Палацом одружень м. Дніпропетровська (а.с. 67). Як встановлено судом, титульним володільцем квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.06.2003 року згідно наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.05.2003 року № 903-СКІ. Державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану вище квартиру проведено 13.06.2003 року. Станом на час набуття права власності на спірну квартиру діяли норми положень Кодексу законів про шлюб та сім?ю та Закону України «Про власність». Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За змістом положень ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім?ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статус роздільного майна охоплено положеннями ст. 23 Кодексу законів про шлюб та сім?ю, відповідно до норм якої майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно положень ст. 28 Кодексу законів про шлюб та сім?ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Посилаючись на придбання спірної квартири за особисті кошти, відповідачем надано в розпорядження суду: копію прибуткового касового ордеру № 43 від 18.12.2000 року (а.с. 142), розписку № 17141-і від 28.10.2002 року, копію акту приймання-передачі від 27.05.2003 року, підписаного між [PERSON] та АТ Холдинговою компанією «Київміськбуд» (а.с. 144). Суд зазначає, що вказані документи були підставами набуття у власність спірної квартири, однак у жодний спосіб не свідчать про обставини, на які посилається відповідач, зокрема, про придбання вказаної квартири за особисті кошти. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] . Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 355ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3 вказаної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пункт 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положеньпостанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. За змістом положень ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За таких обставин суд вважає, що розмір частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на спірне майно становить по 1/2 частині. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. З огляду на коло спадкоємців наявні підстави для ухвалення рішення про визнання за [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , право власності на 1/8 частину майна - квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved