Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

17 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначав, що у липні 2018 року він звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, за наслідками розгляду якого відкрито провадження у цивільній справі №308/7980/18, а 09 червня 2020 року в справі було ухвалено рішення про відмову у задоволенні його позову. Таким чином, розгляд справи у суді першої інстанції було проведено поза встановленні чинним законодавством строки, що є порушенням його прав, передбачених нормами чинного законодавства, що стало підставою для подання ним скарги на дії судді, який розглядав справу в суді першої інстанції до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП). 07 грудня 2020 року вказана скарга була передана для розгляду члену Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя [PERSON] . В лютому 2021 року на його адресу надійшла ухвала ВРП №312/1дп/15-21, із змісту якої йому стало зрозуміло про те, що його права та законні інтереси щодо доступу до правосуддя порушені суддею Придачуком О.А., а саме Державою Україна щодо розгляду справи у визначений Цивільним процесуальним кодексом України строк (далі - ЦПК України). Разом з тим, ВРП встановила факт відсутності у діях судді Придачука О.А. наявності ознак дисциплінарного проступку, оскільки на суддю Придачука О.А. державою покладено значне навантаження під час розгляду судових справ, і тому він не був в змозі під час судового розгляду справи №308/7980/18 виконати встановлені норми закону щодо строку розгляду справи в суді. Таким чином, держава Україна не врахувала всі обставини, за яких справа розглядалась суддею понад встановлені чинним законодавством строки і створила умови для позбавлення позивача права доступу до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Відчуття того, що позивач як громадянин України, який перебував на військовій службі, учасник бойових дій не забезпечений своєю державою на доступ до правосуддя, порушило його життєвий устрій і призвело до душевних страждань, недовіру до державних інституцій, нав`язливе відчуття незахищеності та інші психічно травмуючи наслідки, які негативно впливають на його самопочуття, чим погіршують стан його здоров`я. Таким чином, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 72 000 грн. На підставі наведеного позивач просив визнати нанесення йому моральної шкоди внаслідок незабезпечення Державою Україна права на доступ до правосуддя. Стягнути на його користь з держави Україна шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 72000 грн моральної шкоди. Витребувати матеріали з ВРП №312/1дп/15-21 щодо дисциплінарного провадження за скаргою [PERSON] на дії судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Справу просив розглядати без його участі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 27 липня 2021року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. справу передано на повторний авторозподіл. 17 листопада 2021 року справу передано судді Бусик О.Л. Ухвалою судді від 17 листопада 2021 року справу прийнято до провадження судді Бусик О.Л. та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 09 червня 2022 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди належними та допустимими доказами. Також позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та діями відповідачів. Крім того, не зрозуміло, з яких підстав позивач зазначав, що моральна шкода, завдана йому внаслідок неправомірних дій відповідачів, враховуючи те, що в якості відповідачів позивач визначив державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України. При цьому, в даному випадку відповідачі не є а ні суб`єктами розгляду справи позивача, а ні учасниками спірних правовідносин, а ні особами, які порушили права та законні інтереси позивача і в матеріалах справи відсутні докази протилежного. А відтак, Міністерство юстиції України не являється органом державної влади, яким завдано шкоду позивачу. Таким чином, залучення держави України в особі Міністерства юстиції України в якості відповідача у даній справі є необґрунтованим та безпідставним. 06 липня 2022 року від ВРП надійшли пояснення на позовну заяву, в яких вказано про те, що позивач звертався до ВРП з дисциплінарною скаргою на дії судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачука О.А. Ухвалою Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 10 лютого 2021 року №312/1дп/15-21 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Придачука О.А . В той же час, ВРП не справі надавати правову оцінку судовим рішенням чи втручатися у здійснення судочинства, у тому числі сприяти у розгляді конкретних судових справ. Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, не зазначив, в чому полягає протиправна поведінка, не встановлено причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою. 04 липня 2022 року від представника Міністерства юстиції України надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у липні 2018 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, за наслідками якого відкрито провадження у цивільній справі №308/7980/18, а 09 червня 2020 року в справі було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. 07 грудня 2020 року позивач звернувся до ВРП з дисциплінарною скаргою на дії судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачука О.А . Ухвалою Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 10 лютого 2021 року №312/1дп/15-21 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Придачука О.А . Звертаючись до суду з позовом позивач указував на те, що внаслідок неправомірних дій держави Україна, яка полягала у незабезпеченні позивача у доступі до правосуддя йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 72 000 грн.4позивач вказувала на е, що 15602 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено уст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р. №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю Міністерства юстиції України та Державноїказначейської служби України було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно дост. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідачів, зокрема, не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed