Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

1 лютого 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 2 лютого 2022 року вказану справу надіслано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області Хилюка В.В. від 10.07.2006 накладено арешт на автомобілі, в тому числі на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Passat», 1994 р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2008 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Вказує, що даний арешт чинить перешкоди у користуванні майном.\~ Ухвалою суду від 31 березня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, судовий збір, сплачений при зверненні з позовною заявою, просив залишити за ним. Відповідач у відзиві від 18 квітня 2022 року просив у позові відмовити, мотивуючи тим, що не є належним відповідачем у даній справі. Крім того, зауважив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області Хилюка В.В. від 10.07.2006 в межах кримінальної справи№ 50-020-06 накладено арешт на автомобілі, в тому числі на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Passat», 1994 р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 7-8). Зазначений транспортний засіб на праві власності належав [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 25). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2008 у справі №1-42/2007 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 17). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). [PERSON] є сином [PERSON] і його спадкоємцем, якому було видано свідоцтво про право на спадщину від 24 грудня 2015 року, яка складається, зокрема із транспортного засобу автомобіль марки «Volkswagen Passat», 1994 р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 22). Таким чином, наявний арешт рухомого майна порушує законні права та майнові інтереси власника щодо вільного володіння та розпорядження ним, що стало причиною звернення до суду із вказаним позовом. Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Крім того, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/278/19 вказала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. На думку суду, оскільки накладений арешт перешкоджає позивачу, реалізувати своє право на розпорядження майном, враховуючи, що цей арешт був накладений шістнадцять років, відсутні відомості про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо позивача чи відкритих кримінальних справ, зважаючи на те, що подальше існування такого обтяження є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном, суд дійшов висновку, що слід скасувати спірний арешт та задовольнити позов. Щодо доводів відповідача про необхідність застосування до вимог позивача позовної давності, суд зазначає про відсутність підстав для її застосування, з таких підстав. Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Правовий висновок аналогічного змісту наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У даному випадку має місце триваюче порушення прав позивача, оскільки він не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому власник спірного майна може пред`явити позов про припинення порушення його прав, в т.ч. зняття арешту з майна, у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову, що повністю відповідає обставинам існуючого спору. Отже, позивачем пред`явлено даний позов в межах строку позовної давності, що виключає відмову у позові внаслідок подання відповідачем заяви про застосування позовної давності. Решта заперечень відповідача не спростовують правових висновків суду. У заяві від 22.06.2022 позивач просив судовий збір залишити за ним. На підставі наведеного та

Outcome: approved