Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 06.01.2022 просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 квітня 2013 року у розмірі 6490,90 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг та 05 квітня 2013 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який у подальшому збільшився. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав відповідачу обумовлену кредитним договором суму кредитних коштів. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 22 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 6490,90 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2670,78 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2670,78 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3820,12 грн. Заочним рішенням суду від 14 квітня 2021 року позов задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.04.2013. Ухвалою суду 29 вересня 2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Відповідач, не погоджуючись з позовом, подав відзив на позовну заяву. У відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначає, що процентну ставку сторони не погодили, кредитний договір у письмовій формі не укладено, підписана 05 квітня 2013 анкета-заява не містить строку повернення кредиту. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог. Представником позивача надано відповідь на відзив у якому висловлено незгоду з доводами, викладеними у відзиві на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 05 квітня 2013 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (т.1 а.с.13). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначена вище Анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. У довідці позивача зазначено, що відповідачу було надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2016 року, № [NUMBER] з терміном дії до січня 2017 року, № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2020 року (т.1 а.с.76). Зазначена довідка не містить підпису [PERSON] про отримання зазначених карток. Як вбачається з виписки за рахунком, у якому в другій колонці відображено номери карток, зазначені у довідці, відповідач активно користувався ними, а також здійснював поповнення вказаної картки (т.1 а.с.77-92). Разом з заявою про зменшення позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 22 грудня 2021 року, у якому зазначено, що розмір заборгованості за кредитним договором від 05 квітня 2013 року становить 6490,90 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2670,78 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2670,78 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3820,12 грн. (т.2 а.с.21) Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачем не заперечується факт отримання кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт неодноразово змінювався: 05.04.2013 встановлено кредитний ліміт 300 грн; 07.06.2013 - його збільшено до 3000 грн; 06.08.2013 - його збільшено до 6000 грн; 11.08.2014 - його збільшено до 8000 грн; 29.07.2018 - його зменшено до 0,00 грн (т.2 а.с. 3). Вказане також підтверджується випискою по рахунку. Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що [PERSON] активно користувався кредитною карткою після встановлення кредитного ліміту, а також здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, тобто погодився зі змінами кредитного ліміту по картці (т.1 а.с.77-92). Відповідно до розрахунку Банку, сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 2670,78 грн. станом на 22.12.2021 (т.2 а.с.21). Відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитної картки, встановлення на неї кредитного ліміту, а також відсутності у нього заборгованості за кредитним договором б/н від 05.04.2013 року. Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, та береться судом до уваги у сукупності з іншими доказами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Стосовно про стягнення заборгованості заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України суд вважає за необхідне зазначити наступне. За частиною 1 статті 1048, частиною 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Матеріалами справи встановлено, що кредитний договір від 05.04.2013 року не містить строку та порядку погашення кредитної заборгованості. Вказане унеможливлює встановлення факту порушення [PERSON] строку повернення боргу, доказів пред`явлення відповідачу вимог про повернення кредиту до моменту звернення з цим позовом до суду позивачем не надано. А тому, позовні вимоги про стягнення з відповідаяча заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, у розмірі 3820,12 грн. не підлягають задоволенню. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2670,78 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено вимоги на суму 6490,90 грн., з яких задоволено вимоги на суму 2670,78 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 790,42 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial