Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

22.04.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТзОВ «Вердикт Капітал» )звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на його користь 139 862,61 грн. заборгованості за кредитним договором №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року, 2270,00 грн понесених витрат по сплаті судового збору та 20000 грн. понесених витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2008 року між позичальником [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0151/74/56914, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних. 18.12.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року. Таким чином, АТ «Оксі Банк» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. Цього ж дня - 18.12.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал" набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «Оксі Банк» втратив такі права. В подальшому, а саме 26.12.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №2612-01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» втратив такі права. Крім того, позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 11.03.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 3 585 123,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1 552 609,58 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 649 551,88 грн., заборгованість по пеням та штрафам - 382 961,60 грн. Однак, в позові просить стягнути саме 139 862,61 грн - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період із 11.03.2018 - 11.03.2021 р.р. нарахованих на суму заборгованості 1 552 609,58 грн. Ухвалою від 26.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до судового розгляду на 26.07.2021 року. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 26 липня 2021 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 10.09.2021 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач повністю заперечила позовні вимоги, зазначила, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31.03.2010 року з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в подяку ч.2 ст.1050 ЦК України стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року в розмірі 103 124,53 доларів США, що еквівалентно 817 261,90 грн, яка складалася із: 64 356,57 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 11250,15 доларів США - заборгованість по відсотках, 27517,81 доларів США пеня. На виконання вказаного рішення суду нею погашалася заборгованість в тому числі за рахунок переданого в іпотеку майна, що стверджується відповіддю НБУ від 23.10.2017 року про те, що станом на 20.10.2017 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості за кредитним договором №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року, а отже, всі взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту нею було повністю виконано. Ухвалою від 10 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Через канцелярію суду 30.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача вказав, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а тому вважає, що наявність судових актів не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків по кредитному зобов`язанню. Посилаючись на те, що після настання терміну повернення кредиту кредитор набуває право здійснювати нарахування згідно ч.2 ст.625 ЦК України, а тому враховуючи прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. За клопотанням відповідача розгляд справи 05.11.2022 року відкладено для надання можливості останньому підготувати пояснення на відповідь на відзив до 06.12.2021 року. 11.11.2021 року представником позивача подано додаткові пояснення, у яких наголошує на тому, що ТзОВ «Вердикт Капітал» при здійсненні розрахунків дотримано строки нарахування 3% річних, які обмежуються трьома останніми роками, які передували подачі такого позову. Одночасно також вказав, що матеріали справи не містять доказів повного погашення боржником заборгованості за кредитним договором. 06.12.2021 року відповідачем подано заперечення щодо наведених позивачем пояснень та міркувань, зокрема з приводу того, що позивачем не пред`явлено доказів наявної заборгованості перед первинним кредитором у розмірі 56 047,65 доларів США, при тому що нею долучено відповідь НБУ від 23.10.2017 року та 06.07.2021 року про відсутність будь-яких заборгованостей перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» в тому числі і по тілу кредиту. Оскільки позивачем не спростовано зазначену обставину, то підстав нараховувати трьох відсотків немає. Більше того, зазначає, що дія кредитного договору припинилась пред`явленням вимоги про дострокове погашення боргу 02.04.2009 року, а тому сплив строк давності вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту, якби навіть така заборгованість була, та відповідно і до вимоги про стягнення трьох відсотків як до додаткової в силу приписів ст.266 ЦК України. За клопотанням представника відповідача розгляд справи 06.12.2021 року відкладено на 31.01.2022 року. У судовому засіданні 31.01.2022 року відповідач та її представник проти позову заперечили та пояснили, що 25.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0151/74/56914, за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних для придбання квартири по [ADDRESS] , яка була відповідно передана в іпотеку банку. 22.04.2009 року банк надіслав їй вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором, а згодом 31.03.2010 року суд постановив заочне рішення про стягнення із неї заборгованості за вказаним договором в розмірі 817 261,90 грн. Вказала, квартира була продана банком на підставі договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 14.09.2010 року за 235 000 грн. і кошти від реалізації квартири зараховані в порядку черговості на повернення боргу, а залишок такого (боргу) було списано. Зазначила, що у матеріалах справи відсутні документи про відступлення права вимоги саме до [PERSON] від АТ «Райффайзен Банк Аваль» АТ «Оксі Банк», в подальшому від АТ «Оксі Банк» - ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та від останньої до позивача. 31.01.2022 року у справі оголошено перерву до 23.02.2022 року. 09.02.2022 року надійшли додаткові пояснення позивача відносно позову, у яких останній висловився про те, що боргові зобов`язання відповідачем не погашено у повному обсязі, а тому таке прострочення є триваючим і право подати позов про стягнення трьох відсотків за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення. Вважає, що твердження відповідача щодо відсутності заборгованості безпідставні, оскільки останній розрахунок суми боргу не надав як і не надав будь-яких належних і допустимих доказів щодо відсутності такої. За клопотанням представника відповідача по справі продовжено перерву 23.02.2022 року, 21.03.2022 року, а за клопотанням представника позивача 27.05.2022 року. 16.06.2022 року представник відповідача - адвокат Бордюк М.Й. подав клопотання з поясненнями, у якому висловився що безпідставності нарахувань 3 % річних в розмірі 139 862,61 грн. за період з 11.03.2018 року по 11.03.2021 року, так як строк примусового виконання судового рішення сплив. Окрім цього зазначає, що позивачем не тільки не доведено розміру заборгованості по кредитному договору з якого нараховано 3% річних, але й взагалі свого права на стягнення 3% річних. В судове засідання 17.06.2022 року сторони не з`явились. Представник позивача повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Однак, суд не приймає вказану заяву, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка є на день розгляду даної справи. На день розгляду даної справи на території Львівської області (місце розташування суду) та м.Київ (місце розташування відповідача) не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в цих областях є стабільною. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що товариство позивача припинило свою роботу, або ж працівники товариства, зокрема особи, які мають право приймати участь у розгляді справ в суді та представляти інтереси підприємства, не виконують своїх трудових обов`язків у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторони позивача, за наявними в ній матеріалами з урахуванням поданих відповіді на відзив, пояснень. Представник відповідача подав заяви про розгляд справи у його відсутності, якою просить відмовити у задоволенні позову та про те, що докази розміру судових витрат, понесених відповідачем по справі будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення судом рішення. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши таоцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/0151/74/56914, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних за користування коштами із забезпеченням зобов`язань договором іпотеки нерухомого майна (т.1 а.с.9-23). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31 березня 2010 року [PERSON] зобов`язано повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року, яка станом на 30.03.2010 року становить в гривневому еквіваленті 817 261,90 грн. (т.1 а.с.126-127). 18 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28 відповідно до якого Банк відступив, а АТ «Оксі Банк» набув права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі Боржників (портфель заборгованості). У п.2.1 договору зазначено, що перелік кредитних договорів боржників, розрахунок суми заборгованості зазначені в додатку 1 до договору, який є його невід`ємною частиною (т.1 а.с.34-40). 18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-28-1 на аналогічних умовах (т.1 а.с.41-46). 26 грудня 2019 року між ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01 за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок суми заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (т.1 а.с.47-53). Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як визначено ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу приписів ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566 (чинної до 07.07.2018 року) та п.42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинної до 07.07.2018 року), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічне положення закріплене у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано на підтвердження свої вимог вищезазначених Переліку кредитних договорів, боржників, розрахунку суми заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), які мають бути невід`ємними частинами договорів відступлення прав вимоги, а відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту: 1) існування заборгованості відповідача на день передачі права вимоги позивачу; 2) передачу права вимоги саме за кредитним договором відповідача. Наявна у матеріалах справи копія додатку №2 тільки до договору відступлення права вимоги №2612-01 від 26.12.2019 року, однак відсутні договори з відповідними додатками щодо переходу права вимоги до відповідача саме від первинного кредитора. Разом із тим, із копії повідомлення Національного Банку України вих.№20-009/71923 від 23.10.2017 року (т.1 а.с.110) вбачається, що станом на 20.10.2017 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором споживчого кредиту від №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року при тому, що дата останньої інформації ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ЄІС «Реєстр позичальників» - 01.02.2012 р. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що позивач отримав право вимоги за кредитним договором №014/0151/74/56914, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 25.04.2008 року. Матеріали справи не містять доказів того, що право ТзОВ «Вердикт Капітал», як кредитора за кредитним договором від 25.04.2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , порушено та він має право вимоги за ним, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами і сама сума заборгованості. Із долученої копії договору від 14.09.2010 року про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/0151/74/56914 від 25.04.2008 року встановлено, що сторони дійшли згоди стосовно погашення боргових зобов`язань за цим договором шляхом продажу позичальником об`єкта нерухомості відповідно до умов цього договору та сплати банку коштів, отриманих від такого продажу в рахунок виконання боргових зобов`язань (т.2 а.с.3-7) та на час розгляду справи відповідач заперечує наявність будь-якої заборгованості перед первинним кредитором. Вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 139 862,61 грн, позивач обґрунтовує виключно договором відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням арифметичних розрахунків позивача та не може бути доказом безспірності розміру його вимог до відповідача. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed