Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в розмірі 12449 грн. 38 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 908 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2019 року о о 13.15\~год.\~на вул.\~Щекавицька,\~8\~у м.\~Львовівідбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "SKОDА" д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу "ТОYОТА"\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~під керуванням\~ [PERSON] ,\~в результаті\~якої автомобіль\~" ТОYОТА" д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Після скоєної ДТП відповідач [PERSON] не дочекався приїзду працівників поліції та покинув місце такої. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2020 року у справі №462/218/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0301353, то на підставі страхового акту від 17.01.2019 року № 20.0301353-458 ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" визнало вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і виплатило потерпілій особі - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 12449,38 грн. Оскільки відповідач порушив вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме самовільно залишив місце події, у страховика відповідно до ст.\~1191\~ЦК України виникло право зворотньої вимоги (регресу) до нього про стягнення виплаченого відшкодування. 14.05.2021 року між ФОП [PERSON] та ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" укладено договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ФОП [PERSON] перейшло право грошової вимоги до [PERSON] 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір №1/1/АК від 01.12.2021 року про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] відступив ФОП [PERSON] право грошової вимоги до боржників за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021 року, в тому числі і до [PERSON] . За наведеного, просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 28.12.2019 року о о 13.15\~год.\~на вул.\~Щекавицька,\~8\~у м.\~Львовівідбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "SKОDА" д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу "ТОYОТА"\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~під керуванням\~ [PERSON] ,\~в результаті\~якої автомобіль\~" ТОYОТА"\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~отримав механічні\~пошкодження.\~Крім цього,\~надалі [PERSON] \~не повідомив\~працівників поліції\~про ДТП\~і залишив\~місце такої. За наведеного постановою Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2020 року у справі №462/218/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Частиною 1 ст.\~1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із приписами ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (надалі - Закон N 1961-ІУ), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до\~п.\~12.1\~ст.\~12 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» розмір\~франшизи при\~відшкодуванні шкоди,\~заподіяної майну\~потерпілих,\~встановлюється при\~укладанні договору\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності і\~не може\~перевищувати 2\~відсотки від\~страхової суми,\~в межах\~якого відшкодовується\~збиток,\~заподіяний майну\~потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 38.1.1 (в) ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик\~після виплати\~страхового відшкодування\~має право\~подати регресний\~позов до\~страхувальника або\~водія забезпеченого\~транспортного засобу,\~який спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~якщо він\~після дорожньо-транспортної\~пригоди за\~його участю\~самовільно залишив\~місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З матеріалів\~справи вбачається,\~що на\~момент даної\~дорожньо-транспортної\~пригоди цивільно-правова\~відповідальність [PERSON] ,\~як власника\~автомобіля марки\~" SKОDА"\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~була застрахована\~в ТДВ\~"СК\~"Ю.ЕС.АЙ"\~за полісом\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АО/0301353 від 17.01.2019 р. Розмір франшизи становить 1000 грн. [PERSON] ,\~як власник\~автомобіля " ТОYОТА Yaris" д.н.з. [NUMBER] , 20.01.2020 року звернулася до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. [PERSON] ,\~як власник\~автомобіля " ТОYОТА Yaris" д.н.з. [NUMBER] , 14.02.2020 року звернулася до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" із заявою про страхове відшкодування /а.с.7/. Відповідно до листа ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" від 18.02.2020 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з врахуванням зносу деталей, що замінюються, становить 12449,38 грн. З розрахунку\~страхового відшкодування\~вбачається,\~що у\~зв`язку із\~визначенням у\~договорі обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АО/0301353 від 17.01.2019 р. франшизи у розмірі 1000 грн., сума страхового відшкодування зменшилась на суму такої і становить 12449,38 грн. (13449,38 грн. - 1000). Відповідно до страхового акту від 18.02.2020 року № 20.0301353-458, ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" визнало ДТП, яка мала місце 28.12.2019 року, страховим випадком та узгодила виплату потерпілій особі [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 12449,38 грн. З платіжного доручення № 13323 від 30 квітня 2020 р., вбачається, що ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" провело виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 12449,38 грн. на підставі страхового акту № 20.0301353-458 від 18.02.2020 року /а.с.10/. Таким чином, оскільки ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" відшкодувало третій особі - потерпілій [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої [PERSON] , який самовільно залишив місце ДТП, то на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.1.1 (в) ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» воно набуло право на стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу в розмірі 12449,38 грн. Разом з тим, 14.05.2021 року між ФОП [PERSON] та ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" укладено договір №1/АК про відступлення права вимоги та додаток №1, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" до [PERSON] перейшло до ФОП [PERSON] 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір №1/1/АК від 01.12.2021 року про відступлення права вимоги та додаток №1, відповідно до умов якого первісний кредитор ФОП [PERSON] відступає (передає), а новий кредитор позивач ФОП [PERSON] , отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, в тому числі по договору страхування відповідача. У ч. 1 ст. 512 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] вищевказаної суми страхового відшкодування. Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача ФОП [PERSON] підлягають стягненню кошти в розмірі 12449,38 грн. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору 908 грн. 00 коп. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VIпередбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Каплею А.С., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6115/10, виданого Радою адвокатів Київської області 07.07.2017 року та ордера серії АІ № 1184550 на надання правової допомоги від 22.12.2021 року, укладено договір про надання правової допомоги №2. Відповідно до умов розділу №5. "Гонорар" даного договору клієнт сплачує адвокатові гонорар за написання та подання позовної заяви у розмірі 3000 грн. /а.с. 3,4, 42-43/. Відповідно до п. 5.5 умов договору про надання правничої (правової) допомоги №2 від 01.12.2021 року вбачається, що виплата винагороди за цим договором здійснюється клієнтом протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту про наданні послуги за цим договором. Згідно з актом приймання-передачі від 22.12.2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №2 від 01.12.2021 року, що підписаний сторонами, замовник не має жодних претензій до якості наданих виконавцем послуг, а вартість послуг виконавця за цим актом складає 3000,00 грн. /а.с. 44/. Однак, позивачем не надано документів на підтвердження оплати (зарахування) послуг адвоката відповідно до умов вказаного договору, що підтверджено відповідними платіжними документами, а тому суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: approved