Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до визначених ними відповідачів. Просили визнати незаконними і скасувати накази за підписом Ігнатенко О.В. № 11-К від 01.02.2022 «Про відсторонення від роботи [PERSON] », № 14-К від 02.02.2022 «Про відсторонення від роботи [PERSON] ». Одночасно просили допустити негайне виконання рішення суду. 11 лютого 2022 року суд прийняв позов до розгляду і відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Представником відповідача документи по справі отримані 17.02.2022 (а.с.21). 22.02.2022 подано відзив на позов, долучений до справи на а.с.24-25. У відзиві зазначається, що відсторонення наведених працівників здійснювалось КНП «Городнянська міська лікарня» в межах і спосіб визначений чинними нормативно-правовими актами України. Працівників завчасно під розписку було повідомлено про необхідність обов"язкового профілактичного щеплення від COVID-19 та наслідки відмови або ухилення від обов"язкового профілактичного щеплення. З метою сприяння у проведенні вакцинації здійснювалась організована компанія щодо вакцинування працівнків спільно з первинною ланкою або самостійно з подальшим поданням документів про вакцинацію. Щодо позивачів були складені акти у присутності свідків про їх відмову надати документи про обов"язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Посадові особи закладу несли б персональну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей у випадку не відсторонення позивачів від роботи. Оскільки відповідач діяв правомірно, у позові просили відмовити. Позивачам направлялись документи за адресою вказаною у позові (а.с.22-23). Відповіді на відзив позивачі не направили. Клопотання про розгляд справи за участі сторін, жодна із сторін не подала. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Доведено, що позивачі працюють у КНП «Городнянська міська лікарня», зокрема, [PERSON] є молодшою медичною сестрою з догляду за хворими загально-хірургічного відділення з гінекологічними ліжками та ліжками патології вагітності, а [PERSON] є сестрою медичною стаціонару операційною загально-хірургічного відділення з гінекологічними ліжками та ліжками патології вагітності. Наказом № 11-К від 01 лютого 2022 року [PERSON] відсторонено від роботи з 02.02.2022 на чаc відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Наказом № 14-К від 02 лютого 2022 року [PERSON] відсторонено від роботи з 03.02.2022 на чаc відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Відстороненню позивачів передувала процедура ознайомлення та повідомлення про необхідність обов"язкового профілактичного щеплення проти COVID- 19. Відмова від профілактичного щеплення зафіксована у належний спосіб актом від 02.02.2022 № 01-19/228 про відмову [PERSON] надати документ про обов"язкове профілактичне щеплення проти COVID- 19, актом від 01.02.2022 № 01-19/219 про відмову [PERSON] надати документ про обов"язкове профілактичне щеплення проти COVID- 19. Одночасно судом враховується, шо статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП (стаття 1). За приписом статті 2-1 КЗпП забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Статтею 46 КЗпП передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим, за змістом вищезазначеної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним законом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.10.2021 № 336/1368/20 (провадження № 61-10147 св 21). Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон), на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивача від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, статтею 12 Закону щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 не визначене як обов`язкове. Частинами третьою, четвертою статті 12 Закону встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Постанова № 1236), передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (далі - Наказ МОЗ). До переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників закладів охорони здоровя. Суд наголошує, що право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції України, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією (стаття 64). Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. На підставі викладеного суд робить висновок, що відсторонення від роботи може бути реалізовано виключно на підставі закону, а не підзаконних актів у вигляді чи то постанови Кабінету Міністрів України, чи то наказу окремого Міністерства, оскільки безумовно є втручанням у права людини на працю та заробіток працею на життя шляхом його обмеження в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції України. За змістом статті 75, пункту 3 статті 85 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить, зокрема, прийняття законів. Повноваження Кабінету Міністрів України визначені статтею 116 Конституції України, положеннями якої даний орган виконавчої влади не наділений правом ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав. Частинами другою, третьою, шостою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Суд вирішує даний спір на підставі положень статей 43, 64, 92 Конституції України, констатуючи відсутність у правовому полі України закону, який би наділяв роботодавців правом відсторонювати від роботи працівників за відмову від вакцинації проти COVID-19. За таких обставин, вимоги позивачів про визнання незаконним і скасування наказів про відсторонення підлягають задоволенню до належного відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Городнянська міська лікарня» Городнянської міської ради Чернігівської області, який є роботодавцем у відносинах із позивачами. Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства "Городнянська міська лікарня» Городнянської міської ради Чернігівської області Ігнатенко Ольга Володимирівна помилково залучена позивачами у справі в якості відповідача і за розглянутим позовом може виступати тільки як третя особа на боці відповідача. До того ж відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) наказом Міністерства охорони здоров"я України від 25.02.2022 № 380 зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров"я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 „Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов"язковим профілактичним щепленням", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. Цей наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування. Офіційне опублікування наказу відбулось в Офіційному виданні Офіційний вісник України від 01.03.2022 № 17, стор. 78, стаття 931, код акта 110243/2022 Таким чином з 01.02.2022 по 01.03.2022, із 02.02.2022 по 01.03.2022, накази № 11-К від 01.02.2022 «Про відсторонення від роботи [PERSON] », № 14-К від 02.02.2022 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » є такими, що складені із порушенням статей 43, 64, 92 Конституції України, через відсутність у правовому полі України Закону, який би наділяв роботодавців правом відсторонювати від роботи працівників за відмову від вакцинації проти COVID-19. Надалі такі накази не підтримуються і полем регулювання піддзаконного (локального) акту, оскільки в силу наказу Міністерства охорони здоров"я України від 25.02.2022 № 380 зупинено його дію до завершення воєнного стану в Україні. Що ж до негайного виконання, яке позивач об"єднав у своїх вимогах, то законодавцем не виключається застосування аналогії у цивільному процесуальному праві, тобто застосування до суспільних відносин, які потребують правового регулювання, прямо не передбачених законом правових норм, що регулюють подібні відносини (аналогія закону), або спільних загальних засад і принципів відправлення правосуддя у цивільних справах. Таким чином, суд погоджується, що права незаконно відстороненого працівника підлягають пріоритетному відновленню, а рішення негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України з належного відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Городнянська міська лікарня» Городнянської міської ради Чернігівської області, який є роботодавцем у відносинах із позивачами, слід стягнути на користь держави судовий збір, від якого на час пред"явлення позову до суду були звільнені позивачі.

Outcome: approved