Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем, та від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Через часті непорозуміння та негаразди між нею та відповідачем їхнє спільне життя не склалося, а тому рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 шлюб між ними було розірвано, а малолітню дочку залишено проживати з нею. Окрім цього, вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача у її користь на утримання дочки, який судом було задоволено та було видано виконавчий лист № 2-200/2012 від 12.03.2012. Однак відповідач не виконував рішення суду і не сплачував аліменти на утримання дитини, а на її неодноразові звернення до нього щодо його обов`язку утримувати матеріально доньку останній не реагував, а в подальшому взагалі відповів, що відмовляється від їхньої дитини. Зазначає, що відповідач досить довгий період часу, а саме з 2013 року не цікавиться дитиною, її розвитком, вихованням, не телефонує їй та не відвідує її. Вказує, що їхня неповнолітня дочка проживає разом із нею, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, вона дбає про фізичний та духовний розвиток доньки, а відповідач повністю самоусунувся від свого обов`язку як батька, а тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 26.05.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 06.06.2022 позивачка [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до якої позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності. Ухвалою суду від 06.06.2022 підготовче провадження по справі закрито та призначено право до судового розгляду. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 30.09.2011 народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.10.2011 (а.с. 12). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 шлюб між сторонами по справі було розірвано, а дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 14). 08.08.2015 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2015 (а.с. 7). Відповідно до заяви [PERSON] , завіреною приватним нотаріусом Лесюк П.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 2337, встановлено, що він дає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дає згоду на удочеріння дитини [PERSON] , а також на зміну імені дитини на розсуд [PERSON] (а.с. 15). Постановою головного державного виконавця Калуського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Рутковської М.З. від 26.06.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-200/2012, виданого 12.03.2013 Галицьким районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів в розмірі 400,00 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , - закінчено (а.с. 17). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради від 17.05.2022 щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне. Батько дитини [PERSON] не цікавиться життям своєї дочки, не відвідує її, не займається її вихованням та утриманням. Батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання своєї дитини, а також погоджується на удочеріння своєї дитини іншим чоловіком та на зміну імені дитини на розсуд [PERSON] . На підставі викладеного комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради вважає за можливе і доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 24-25). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав одного з батьків, зокрема у цій справі, належить звертати особливу увагу на вік дитини, наявність іншого з батьків, а також близьких родичів, з`ясовувати відношення до дитини та емоційний зв`язок з батьком, наявність доходу у батька та реальну можливість батьком забезпечити належний рівень виховання дитині, виявлення турботи про дитину, а також поведінку батька. З урахуванням цих обставин, суд повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. Безумовно, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом, встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , не приймає участі у її вихованні, не піклується про її розвиток та навчання. Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті та вихованні дитини відповідач у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку не надав. Судів, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, яке виражається у тому, що він не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання нею освіти. У цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно зі законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Позбавлення [PERSON] батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, батько якої не виявляє про неї піклування. Поведінка батька відносно своєї доньки дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і вказує про ризик неналежного виховання дитини. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд, враховуючи наявність в матеріалах справи нотаріально завіреної заяви відповідача, якою останній дає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки, констатує, що рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 150-152, 154,-155, 164, 171 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved