Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9117 від 19.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з нього на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 26253018555224 від 18.11.2013 у розмірі 17643,73 грн. Позов мотивний тим, що у травні 2021 року позивач отримав від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. копію постанови про відкриття виконавчого провадження №65473863 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки, заборгованість за кредитним договором не є безспірною, кредитний договір не був нотаріально посвідченим та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Ухвалою від 09.07.2021 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відповідачем відзиву на позов, третіми особами - письмових пояснень по суті спору. Вказаною ухвалою також задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню 19.02.2021 виконавчого напису № 9117, а в АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» - копії всіх документів, що підтверджують наявність права вимоги кредитора у зобов`язанні щодо стягнення заявленої із [PERSON] суми боргу в розмірі 15 643, 73 грн., а саме: копію кредитного договору з усіма додатками; виписку по рахунку з відміткою (датою) прострочення здійснення оплати; копії всіх наявних квитанцій про оплату кредиту, що були проведені через касу АТ «ПУМБ». В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що законодавством України передбачено право банку здійснити стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису. Дана дія передбачена статями 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Однак позивачем в обґрунтуванням позовних вимог не доведено факту, яких саме вимог законодавства нотаріусом не було дотримано. Крім того, на виконання вимог ухвали суду банк надав копії документів, які подавались нотаріусу для вчинення нотаріального напису, зокрема, копію кредитного договору №26253018555224 від 18.11.2013, копію заяви від 17.02.2021 про вчинення виконавчого напису, копію виписки з рахунку позивача, що надавалася нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, письмових пояснень по суті спору не надали. При цьому від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57967977 від 18.05.2021, постанову від 01.06.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №9117 від 18.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 17643,73 грн. Виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. №9117 від 18.05.2021 запропоновано звернути стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 26253018555224 від 18.11.2013 в розмірі 17643,73 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 5829,71 грн., прострочена заборгованість за процентами 8314,02 грн., неустойка за порушення зобов`язань за сумою кредиту 3500 грн., за період з 23.12.2019 по 22.12.2020. З матеріалів справи вбачається, що договір №26253018555224 від 18.11.2013 було укладено між [PERSON] та ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» у простій письмовій формі шляхом підписання пропозиції від 18.11.2013 про приєднання до договору карткового рахунку та договору страхування № 26253018555224, за умовами якого позивачу встановлено ліміт овердрафту в сумі 1000,00 грн. (п. 2.3.), на строк 24 місяці (п. 2.4.), під 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торговельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту в межах ліміту та 36% річних при здійсненні інших дебетових операцій за рахунок коштів овердрафту в межах ліміту (п. 2.6., 2.7.). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10.12.2014 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються оригінал нотаріальної посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 по справі № 320/7932/16-ц. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено стосовно договору № 26253018555224 від 18.11.2013, який укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Однак приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не перевірила належність оформлення документів, поданих для вчинення виконавчого напису, не перевірила дійсність та безспірність вимог АТ «ПУМБ», а також дотримання трьохрічного строку давності за грошовими вимогами, а тому суд доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, за непідтвердженими борговими вимогами стягувача, та з порушенням процедури вчинення виконавчого напису. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Із цих же підстав доводи представника відповідача, наведені в заперечення позову, суд визнає необґрунтованими. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 908,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн., понесені на підставі договору про надання правової допомоги № 209 від 15.04.2021, укладеним між [PERSON] як замовником та адвокатом Шчекіч І.В., актом виконаних робіт/наданих послуг, прибутковим касовим ордером №73 від 26.06.2021, та витрати на листування з учасниками справи у розмірі 173,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved