Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 21.10.2000р. по 13.11.2019р. вони з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований у виконкомі Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №22. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.11.2019р. у справі №448/908/19 шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. Стверджує, що за час шлюбу нею та відповідачем [PERSON] набуто наступне спільне майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, а також: телевізор вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., диван вартістю 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) грн., шафу-купе вартістю 6700 (шість тисяч сімсот) грн., комп`ютерний стіл вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., комп`ютер вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн., електричну м`ясорубку вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., пральну машину вартістю 6000 (шість тисяч) грн., телевізор вартістю 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн., диван вартістю 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., шафу-купе вартістю 9000 (дев`ять тисяч) грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., пилосос вартістю 1000 (одна тисяча) грн. та праску вартістю 1000 (одна тисяча) грн. Зазначає, що відповідач [PERSON] без її (позивачки) згоди здійснив відчуження вищевказаного автомобіля марки «Opel Vivaro» згідно договору купівлі-продажу від 21.05.2019р. №7417/1733, а отримані кошти використав на свій розсуд проти її волі та не в інтересах сім`ї і не на її потреби, приховавши дані обставини від неї (позивачки). Вважає, що у зв`язку з зазначеними обставинами оптимальним захистом її порушених майнових прав як одного з подружжя при продажі спільного майна іншим з подружжя, є вимога грошової компенсації вартості автомобіля, виходячи з ринкової вартості автомобіля, встановленої згідно Звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №ФС-140 від 21.09.2021р., складеного оцінювачем [PERSON] . З огляду на наведене, просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності, у наступний спосіб: визнати за нею (позивачкою) право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] на її ( [PERSON] ) користь грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, що становить 108 647 (сто вісім тисяч шістсот сорок сім) гривень; в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити у власність їй ( [PERSON] ) наступне майно: телевізор вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., диван вартістю 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) грн., шафу-купе вартістю 6700 (шість тисяч сімсот) грн., комп`ютерний стіл вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., комп`ютер вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн., електричну м`ясорубку вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., пральну машину вартістю 6000 (шість тисяч) грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити у власність відповідачу [PERSON] наступне майно: телевізор вартістю 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн., диван вартістю 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., шафу-купе вартістю 9000 (дев`ять тисяч) грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., пилосос вартістю 1000 (одна тисяча) грн. та праску вартістю 1000 (одна тисяча) грн. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Сторона відповідача\~не подала\~відзиву на\~заяви [PERSON] ,\~подані нею\~20.09.2021р.\~та 07.10.2021р.\~в порядку\~ст.49\~ЦПК України.\~В матеріалах\~справи міститься\~відзив на\~позов [PERSON] \~в попередній\~редакції,\~поданий представником\~відповідача \~ [PERSON] \~ адвокатом\~Пинзар І.В.\~17.11.2020р.,\~у якому\~такий покликався\~на наступне:\~предметом позову\~по даній\~справі є\~визнання права\~власності на\~1/2\~частку автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , який був проданий [PERSON] під час шлюбу; за кошти, отримані від продажу автомобіля, за згодою позивачки відповідачем було проведено ремонт в спільній квартирі; запропонований стороною позивача варіант поділу є несправедливим з економічної точки зору. ІІІ. Позиція учасників справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Кубара М.М. підтримав заявлені позовні вимоги та просить врахувати доводи та мотиви, викладені ними у письмових заявах по суті даної справи. Просить суд звернути увагу на наступні обставини: в матеріалах справи наявні письмові докази, які підтверджують набуття спірної квартири та спірного автомобіля за час шлюбу сторін; оскільки спірний автомобіль відповідачем продано без погодження з позивачкою, то така просить стягнути з відповідача [PERSON] на її\~користь грошову\~компенсацію за\~1/2\~частину вартості\~даного автомобіля, що становить 108 647 грн.; вартість автомобіля підтверджена належним висновком (звітом) про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, що наявний у матеріалах справи; сторона відповідача не оспорювала та не заперечувала вимоги щодо поділу іншого майна, окрім автомобіля. Відповідач [PERSON] \~та його\~представник \~адвокат Пинзар\~І.В.про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки стороні відповідача про їх виклик в судові засідання на 31.05.2022р. та 27.06.2022р. надсилались рекомендованими листами з повідомленням та були отримані особисто відповідачем та його представником. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судові повістки відповідачу [PERSON] та його представнику доставлені і вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В попередньому судовому засіданні, що відбулося 18.02.2022р. представник відповідача [PERSON] адвокат Пинзар І.В. вказав, що сторона відповідача частково визнає позовні вимоги [PERSON] , зокрема погоджується на розподіл квартири та іншого рухомого майна, окрім автомобіля, у спосіб, запропонований стороною позивача. З приводу ж автомобіля, то відповідач не погоджується сплачувати позивачці грошову компенсацію половини його вартості з тих підстав, що автомобіль був проданий [PERSON] під час шлюбу, а за кошти, отримані від продажу автомобіля, за згодою позивачки відповідачем було проведено ремонт в спільній квартирі. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 24.02.2020р. залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.03.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.07.2020р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Пинзар І.В. про витребування доказів у Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області. Ухвалою суду від 17.11.2020р. залишено без руху письмову заяву (уточнену позовну заяву) [PERSON] , подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 22.07.2021р. повернуто письмову заяву (уточнену позовну заяву) [PERSON] , подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 24.09.2021р. прийнято до розгляду заяву [PERSON] , подану в порядку ст.49 ЦПК України в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 12.10.2021р. прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, подану в порядку ст.49 ЦПК України в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 16.11.2021р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Крім того, ухвалами від 17.11.2020р., від 09.07.2021р., 25.08.2021р., 20.09.2021р., 18.02.2022р., та від 27.06.2022р. задоволено клопотання учасників справи про проведення судових засідань з їх участю в режимі відеоконференції. V. Обставини справи, встановлені судом. Сторони по справі з 21.10.2000р. перебували у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №22. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.11.2019р. по справі №448/908/19 (провадження 2/448/546/19) шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте певне нерухоме та рухоме майно, зокрема за спільні кошти було придбано: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, а також: телевізор вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., диван вартістю 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) грн., шафу-купе вартістю 6700 (шість тисяч сімсот) грн., комп`ютерний стіл вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., комп`ютер вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн., електричну м`ясорубку вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., пральну машину вартістю 6000 (шість тисяч) грн., телевізор вартістю 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн., диван вартістю 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., шафу-купе вартістю 9000 (дев`ять тисяч) грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., пилосос вартістю 1000 (одна тисяча) грн. та праску вартістю 1000 (одна тисяча) грн. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2003р. за реєстровим №737, посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С., покупець - відповідач [PERSON] купив квартиру під [ADDRESS] . Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , що міститься в матеріалах справи, ринкова вартість квартири загальною площею 51,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.03.2020р. становила 422\~970 грн. Матеріалами справи підтверджено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , був зареєстрований 29.11.2014р. на ім`я [PERSON] , [INFO] , в Бершадському ВРЕР ДАІ УМВСУ у Вінницькій області. 21.05.2019р. зазначений автомобіль був відчужений на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.2019р. №7417/1733, укладеного через ФОП [PERSON] за 47300 грн. В подальшому, 21.05.2019р. у територіальному сервісному центрі МВС у Вінницькій області він був перереєстрований на [PERSON] , за якою і рахується на обліку. Відчуження автомобіля\~відповідачем [PERSON] \~відбулось за\~відсутності згоди\~ [PERSON] . Визнання вказаного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , як вважає суд, не впливає на права його нового власника [PERSON] , що набула право власності на такий згідно договору купівлі-продажу. Згідно звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №ФС-140 від 21.09.2021р., складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, становить 217\~294,03 грн. З приводу вартості іншого рухомого майна, яке є предметом спору у даній цивільній справі, сторона відповідача не заперечувала. VІ. Застосовані норми права, судова практика. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, суд вважає, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте наступне майно: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, а також: два телевізори, два дивани, дві шафи-купе, два холодильники, комп`ютерний стіл, комп`ютер, електрична м`ясорубка, пральна машина, мікрохвильова піч, пилосос та праска. Зазначене майно (квартира, два телевізори, два дивани, дві шафи-купе, два холодильники, комп`ютерний стіл, комп`ютер, електрична м`ясорубка, пральна машина, мікрохвильова піч, пилосос та праска) належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, таке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі. Сторона відповідача в ході розгляду справи не оспорювала вартість даного переліченого майна, яку зазначила позивачка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на майно, набуте за час шлюбу, мають право на поділ майна, у разі поділу майна частки сторін (колишнього подружжя) є рівними. Інше домовленістю між сторонами не визначено, шлюбний договір між сторонами не укладався. Ураховуючи вище викладене, врахувавши презумпцію рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням тієї ж презумпції рівності часток, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити у власність [PERSON] наступне майно: телевізор вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., диван вартістю 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) грн., шафу-купе вартістю 6700 (шість тисяч сімсот) грн., комп`ютерний стіл вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., комп`ютер вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн., електричну м`ясорубку вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн., пральну машину вартістю 6000 (шість тисяч) грн., а [PERSON] відповідно виділити: телевізор вартістю 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн., диван вартістю 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., шафу-купе вартістю 9000 (дев`ять тисяч) грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 (одна тисяча) грн., холодильник вартістю 5000 (п`ять тисяч) грн., пилосос вартістю 1000 (одна тисяча) грн. та праску вартістю 1000 (одна тисяча) грн. З приводу позовних вимог щодо поділу придбаного за час шлюбу спірного автомобіля марки «Opel\~Vivaro»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , якого відповідач [PERSON] в подальшому відчужив на користь третьої особи на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.2019р. без згоди позивачки [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. На підтвердження дійсної (ринкової) вартості автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сторона позивача надала суду звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №ФС-140 від 21.09.2021р., складений оцінювачем [PERSON] , згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, становить 217\~294,03 грн. На підставі викладеного, зважаючи на норми ст.ст.77-80 ЦПК України, суд вважає, що вказаний вище звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження дійсної (ринкової) вартості, автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. У даному випадку звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, яка надана стороною позивача на підтвердження позовних вимог, є письмовим доказом у справі, що стосується предмету доказування та повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК України. Будь-яких доказів на підтвердження іншої вартості спірного автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сторона відповідача суду не надала, не містять таких доказів і матеріали справи. Сторона відповідача не надала і будь-яких доказів на підтвердження вартості іншого спірного майна, що є предметом позову у даній справі. З клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи жодна із сторін до суду не зверталась. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача про те, що автомобіль було відчужено під час перебування у шлюбі за згодою позивачки, а гроші з продажу автомобіля було витрачено на потреби сім`ї, оскільки стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продажу автомобіля за згодою [PERSON] , а також доказів того, що грошові кошти, одержані від продажу спірного автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки в транспортному засобі підлягають задоволенню та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частини вартості автомобіля марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов: тип/кількість дверей фургон/5, ідентифікаційний номер (кузов) [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, тип палива дизель, у розмірі 108 647 грн., що відповідає половині дійсної (ринкової) вартості автомобіля на час розгляду справи та є гарантією справедливої сатисфакції позивачки у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. При цьому, у даному випадку суд вважає, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи саме з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не з суми, за яку це майно було продано. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), у постанові Верховного Суду від 10.06.2022р. у справі №544/856/20 (провадження № 61-21406св21). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). VIIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. При поданні позову до суду позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 3864, 50 грн. (1719 грн.+2145,50 грн.). Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволені, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 3864,50 грн.

Outcome: approved