Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 17 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 між її батьком та [PERSON] недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у розмірі 2,42 га після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] в с.Паланка, Томашпільського району, у віці 81 рік помер [PERSON] , батько позивача. Її батьку належала земельна ділянка розміром 2,42 га. Між її батьком та [PERSON] начебто був укладений договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року. Від державного нотаріального архіву нею отримано відповідь де вказано, що така дія між її батьком та [PERSON] не значиться. Позивач вважає, що договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року немає взагалі. Позивач зазначає, що частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 28 квітня 2022 року відповідачем надано до суду відзив, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обгрунтовано наступним. Позивач лише в 2020 році почала збирати документи та звертатися у різні органи та лише в вересні 2020 року звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , хоча останній помер [INFO] , тобто позивачка з 2004 по 2020 рік спадщини не приймала. Оскільки позивач спадщину після смерті батька не прийняла, то вона є неналежним позивачем. Також відповідач вказує, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом та провадження у справі було закрите. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12 травня 2022 року. 28 квітня 2022 року відповідачем надано до суду відзив. 02 травня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 травня 2022 року підготовче засідання відкладено на 02 червня 2022 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у [PERSON] оригінал договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504, укладений між [PERSON] та батьком позивача [PERSON] . 23 травня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Ухвалою Томашпільського районного суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05 липня 2022 року. 04 липня 2022 року до суду повторно надійшло клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Доводи учасників процесу. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак направила до суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача, адвокат Семко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив в їх задоволенні за обставин викладених в відзиві, вказав, що у відповідача відсутній витребуваний позивачем договір та такого договору немає взагалі. Також вказав, що позивач у даній справі є неналежним позивачем, оскільки спадщину не прийняла так як протягом шести місяців після смерті батька до нотаріальної контори не звернулася, про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не просила, а неподання заяви на прийняття спадщини у встановлений законом строк, рівнозначно відмові від спадщини. Зазначив, що щодо питання визнання договору дарування недійсним взагалі не існує предмета спору, оскільки немає самого договору. Щодо визнання права власності, то в батька позивача не було земельної ділянки, а був лише сертифікат на право на оформлення земельної ділянки. Батьком позивача земельну ділянку оформлено не було. Відмітив, що право на пай не є правом власності на земельну ділянку, тому позивач обрала неналежний спосіб захисту. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив в їх задоволенні, підтримав сказане його представником, вказав, що обходив діда та той переписав на нього пай. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяву позивача, заслухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в с.Паланка, Томашпільського району, Вінницької області у віці 81 рік помер [PERSON] . До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2004 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин спадкування. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Згідно запиту від 02.04.2021 року до керівника Державного нотаріального архіву у Вінницькій області, [PERSON] вказує, що між її батьком та [PERSON] був укладений договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року та просить надати їй належним чином засвідчену копію такого договору дарування. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області № 713/01-18 від 13.04.2021 року на звернення [PERSON] від 02.04.2021 року, за наданими нею даними, а саме договору дарування права на земельну частку пай за № АВН 982504 від 05 вересня 2000 року по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено, так як в «Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій» за 05 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] така нотаріальна дія не значиться. Одночасно повідомлено, що необхідно надати точні координати документа, а саме: дату, контору чи приватного нотаріуса, яким посвідчено даний договір. Вказано, що довідки про вчинені нотаріальні дії та документи видаються тільки громадянам та юридичним особам за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Згідно відповіді Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №34 від 03.02.2020 року, гр. [PERSON] у списках документації по передачі земельних часток (паїв) з сертифікатів на право власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) в межах Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області не рахується. На ім`я [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі від 22.07.1997 року, зазначене право на земельну частку передано гр. [PERSON] на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) серії АВН № 982504 від 05.09.2000 року. Згідно відповіді Горишківського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №20 від 19.01.2021 року, вказано, що відповідь від 03.02.20 №34 базувалася на даних сертифікату на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] . Згідно копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324201, вказаний сертифікат видано на ім`я [PERSON] , який проживає в с.Горишківка, Томашпільського району, Вінницької області на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 19.06.1997 року № 127 в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП «Мрія» розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Сертифікат видано 22.07.1997 року та зареєстровано 24.07.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №200. Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі договору дарування права на земельну часку (пай) серії АВН №982504. Зміни до сертифіката внесено 05.09.2000 року. Дати договору дарування сертифікат не містить. Відповідно до відповіді Відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.01.2020 року № 0-2-0,35-20/116-20, згідно книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) по Горишківській сільській раді за порядковим номером реєстрації №200 покійному [PERSON] було зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0324201 площею 2,24 ум.кад.га, державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі даного сертифіката не видавався. Згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 22.02.2022 року у цивільній справі № 146/561/21, провадження за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування закрито. Судом встановлено, що у травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] визнано неподаною та повернуто останній. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року визнано, що звернення [PERSON] з апеляційної скаргою на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу повернуто апелянту. Застосовано до [PERSON] заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 450 грн та стягнуто вказану суму в дохід Державного бюджету України. Також слід зазначити, що ухвалою Томашпільського районного суду від 12 травня 2022 року за клопотанням позивача судом витребувано у [PERSON] оригінал договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504, укладений між [PERSON] та батьком позивача [PERSON] . Виконати ухвалу суду про витребування доказів не представляється за можливе, оскільки представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що у відповідача відсутній витребуваний позивачем договір та такого договору немає взагалі. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 14.04.2022 року на запит суду від 11.04.2022 року, спадкові справи після померлого [PERSON] не виявлено. Як вбачається із відповіді Державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена. З копії спадкової справи видно, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] 20.08.2020 року звернулася [PERSON] позивач по справі. Свідоцтва про право на спадщину спадкова справа не містить. Згідно довідки Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 142 від 10.03.2020 року, яка міститься у спадковій справі, [PERSON] дійсно проживала та вела догляд з 1998 року по день смерті за своїм батьком [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] . Згідно довідки Тульчинської державної нотаріальної контори № 43/08-14 від 13.03.2021 року, яка міститься у спадковій справі, станом на 13.03.2021 року [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем не додано до позовної заяви відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Суд не може перебирати на себе функції нотаріуса та фактично займатися оформленням спадкового майна, оскільки це відноситься до компетенції нотаріуса, згідно ЗУ «Про нотаріат». Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, роз`яснено, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1270 ЦК України. Згідно ст. 1272 ч. 1 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В матеріалах справи відсутні докази про звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, за наявності перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину пов`язаних із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, звернення до суду із позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, є передчасним. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 204/1972/18. Позивач у своєму позові просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай). Проте, в матеріалах справи відсутні відомості, що спадковадець позивача розпочав процедуру отримання права власності на належний йому пай і звертався до відповідних органів місцевої влади з метою виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю). Пунктом 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, право власності на яке не мав спадкодавець, оскільки це суперечить нормам Книги третьої та шостої ЦК України. Померлий батько позивача мав сертифікат про право на земельну частку (пай), а не право власності на землю. Однак, даний спір не є спором про спадкування права на земельну частку (пай). Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту. Щодо вимоги позивача про визнання договору дарування недійсним, то позивач вказує, що вважає, що договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року немає взагалі. Представник відповідача в судовому засіданні також вказав, що такого договору не існує взагалі. З матеріалів справи видно, що з клопотанням про витребування договору дарування у нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву, інших органів позивач до суду не зверталася. Виходячи з викладеного, суд констатує, що неможливо визнати недійсним договір, який не укладений, а отже, не існує. Таким чином позов в частині визнання договору дарування недійсним є безпредметним. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач в силу положення ЦПК України щодо змагальності сторін зобов`язана була довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання договору дарування недійсним вказано, що такого договору немає взагалі, не надано належних та допустимих доказів та не доведено, що існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору дарування недійсним. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, беручи до уваги викладене, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належним чином не доведено обґрунтованість заявлених вимог, належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог суду не надано. Таким чином, зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту, не доведеність позивачем обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 675945, [PERSON] [INFO] є інвалідом другої групи. Таким чином судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed