Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] , на період її навчання у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2020 року та до закінчення навчання 30 червня 2024 року. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . З 01 вересня 2020 року [PERSON] навчається в Київському національному лінгвістичному університеті на денній формі навчання. Оплату за навчання здійснює позивач в розмірі 35 610 грн на рік. Дочка сторін не працює та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки несе витрати на проживання в м. Києві, на придбання продуктів харчування, одягу, взуття тощо. Відповідач є фізичною особою - підприємцем та має дохід. Через мінливий характер доходів відповідача позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання дочки до закінчення навчання у твердій грошовій сумі. Позивач вважає, що аліменти відповідач має сплачувати з 01 вересня 2020 року, оскільки позивач повідомляла відповідачу про навчання дочки та витрати на навчання, неодноразово просила платити аліменти, але від сплати аліментів відповідач ухиляється і не бажає приймати участь в утриманні дочки. Позивач в судове засідання не з`явилась. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 30.06.2021 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 21 березня 2014 року позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Київського національного лінгвістичного університету від 02.06.2021 року № 1895/21, [PERSON] є студенткою І курсу денного відділення факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету. Навчається за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, академічну стипендію не отримує. Період навчання - з 21 вересня 2020 року до 30 червня 2024 року. Відповідно до договору № 6528-0190 про надання освітніх послуг від 14.09.2020 року, укладеного між Київським національним лінгвістичним університетом та [PERSON] , сторони договору домовились про надання освітніх послуг [PERSON] - підготовку фахівця за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти за денною формою навчання. Строк навчання - 3 роки 10 місяців. Загальна вартість навчання 142 440 грн 00 коп. (35 610 грн 00 коп на рік, 17 805 грн 00 коп за один семестр). З копій квитанцій № 15 від 16.09.2020 року, № 12 від 29.01.2021 року встановлено, що позивач 16.09.2020 року та 29.01.2021 року сплатила за навчання дочки в КНЛУ за перший та другий семестр в розмірі по 17 805 грн за кожен семестр. Згідно довідки КП «Житлогосп» від 09.12.2021 року № 97 позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає її дочка [PERSON] , [INFO] . ОЦІНКА СУДУ Оскільки відповідач є працездатним, то він має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, та, визначаючи аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно, суд бере до уваги вищенаведені обставини справи та приходить до висновку, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача. При цьому суд враховує положення ст. 4 ЦПК України, ст. 199 СК України, згідно яких право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків, з ким вона проживає. За змістом зазначених статей позивач мала право звернутися з позовом, однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої дочки, з огляду на те, що остання є дієздатною. А тому, суд приходить до висновку, що аліменти мають бути стягнуті з відповідача на користь дочки [PERSON] , [INFO] , а не на користь її матері [PERSON] , оскільки право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача в своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з 01 вересня 2020 року, посилаючись на те, що позивач повідомляла відповідачу про навчання дочки та витрати на навчання, неодноразово просила платити аліменти, але від сплати аліментів відповідач ухиляється і не бажає приймати участь в утриманні дочки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У цьому випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України. За таких підстав у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, та відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання з дня подання позову до суду, тобто з 30.06.2021 року. НОРМИ ПРАВА Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, чинним законодавством України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Норми ст. 141 ЦПК України вказують, що судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved