Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , дружини [PERSON] з 1/6 та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 - до 1/8 частки заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на надмірність стягнутих з нього судовими рішеннями розміри аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням суду від 04.11.2015 з нього на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до повноліття сина. Рішенням суду від 11.06.2021 з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісячно, до повноліття сина, на користь відповідача [PERSON] . Рішенням суду від 11.06.2021 з нього стягнуто аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1/6 частини його доходів до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Таким чином він сплачує аліменти на утримання двох дітей і дружини, що значно перевищує 1/2 частини його доходу та ставить в скрутне матеріальне становище, враховуючи погіршення його стану здоров`я, в зв`язку з чим він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 09 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, до суду надійшли заяви представника позивача адвоката Штефана Д.Ю. та відповідача [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на позові наполягає, відповідач [PERSON] вимоги визнає. Відзиву на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшло. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві (стаття 180 СК України), де на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року, стягнено щомісячно аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття на користь матері дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2015 (а.с. 13 - копія рішення). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 23 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-20 - копія рішення). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року, стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23 квітня 2021 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , або до виникнення обставин, передбачених ст. 85 СК України (а.с. 21-24 - копія рішення). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна позиція викладена в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду по справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20) від 29 січня 2021 року). Аналогічна позиція викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач, при цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року), тому вважає можливим змінити розмір стягуваних на двох дітей та дружини аліментів, привівши їх у відповідність до положень частини 5 статті 183 СК України. При цьому суд враховує визнання вимог відповідачем [PERSON] , згідно поданої до суду заяви, та стан здоров`я позивача [PERSON] , який протягом 2021 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, про що свідчать копії наданих ним медичних документів та підтверджують погіршення стану його здоров`я. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлялась, вони покладаються на позивача.

Outcome: partial