Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства «М Груп Хоткевича» (надалі - «Відповідач»), в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому № 20-19/1К-35 від 18.08.2020, укладений між ПП «М Груп Хоткевича» та [PERSON] ; стягнути з ПП «М Груп Хоткевича» на користь [PERSON] кошти у сумі 3 955 682,06 грн. (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні шість копійок). Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем при укладенні Договорукупівлі-продажу майна, що буде створене у майбутньому від 18 серпня 2020 року № 20-19/1К-35, укладеного між [PERSON] та Приватним підприємством «М Груп Хоткевича»,було введено [PERSON] в оману, оскільки ПП «М Груп Хоткевича», не маючи дозволу на виконання будівельних робіт, за відсутності якого відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», неможливе здійснення будівельних робіт, ввівши Позивача в оману, що такий дозвіл наявний, та не маючи на те правових підстав, уклало зі [PERSON] оскаржуваний Договір купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому. Як зазначено Позивачем у позовній заяві, перед укладенням оскаржуваного договору представником Відповідача було запевнено [PERSON] , що для будівництва Комплексу, в якому буде розташований Об`єкт, наявні всі необхідні дозвільні документи, в тому числі наявний дозвіл на виконання будівельних робіт. Однак, на адвокатський запит Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради повідомлено про відсутність інформації про видачу дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:08:010:0436 . Посилаючись на вищезазначене, зокрема, введення Позивача в оману Відповідачем щодо істотних умов договору, [PERSON] , який є його стороною, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним даного договору та стягнення в порядку реституції оплачених ним за договором коштів у розмірі 3 955 682,00 грн. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач - Приватне підприємство «М Груп Хоткевича», - явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечило, про дату та час судових засідань повідомлялося належним чином за зареєстрованою юридичною адресою. Відзиву на позов від Відповідача не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, а представник Позивача не заперечив проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 18 серпня 2020 року між Приватним підприємством «М Груп Хоткевича» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу майна, що буде створене у майбутньому від 18 серпня 2020 року № 20-19/1К-35 (надалі - також «Договір» (а.с.6-7). Згідно пункту 1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю об`єкт нерухомого майна, що буде створений в майбутньому, описаний у п. 1.2 даного договору, а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт та оплатити його вартість відповідно до умов даного Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору за даним Договором у власність Покупця передається наступне нерухоме майно, в подальшому названий «Об`єкт», що знаходиться в житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення в [ADDRESS] ) у відповідності до наведеного опису: нежитлове приміщення, номер - 35, поверх - 1, площа м.кв. - 83. Згідно п.1.3. Договору Об`єкт повинен відповідати всім необхідним вимогам і в ньому повинен бути виконаний обсяг робіт відповідно до наступного переліку: Оздоблення і утеплення фасаду будинку Оздоблення зовнішніх стін приміщення зі скла Встановлення зовнішніх мереж Встановлення зовнішніх алюмінієвих вікон з енергозберігаючим склопакетом та встановлення вхідних дверей Встановлення у нежитловому приміщенні лічильника для електроенергії Встановлення загальної системи обігріву Стяжка Встановлення електропроводки до лічильника потужністю 5 кВт Штукатурка стін Будівництво і облаштування місць загального користування Відповідно до п.2.1. Договору загальна вартість Об`єкту на момент укладення Договору становить суму у розмірі гривневого еквіваленту 141 100 (сто сорок одна тисяча сто) доларів 00 центів США, за курсом купівлі доларів в АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» на день оплати. Відповідно до п.2.1.1. Загальна вартість Об`єкту розрахована, виходячи із вартості одного квадратного метра нежитлового приміщення, що є частиною Об`єкту у розмірі гривневого еквіваленту 1 700 (одна тисяча сімсот) доларів 00 центів США за курсом купівлі доларів в АТ «Комерційний Банк «Приват Банк» на день оплати. Відповідно до п.2.2. Договору Покупець сплачує вартість об`єкту у національній валюті України у вигляді внесків відповідно до графіку, а саме 18.08.2020 року. На виконання умов Договору18.08.2020 року [PERSON] було повною мірою оплачено грошовий внесок, а саме суму у гривневому еквіваленті 141 100 (сто сорок одну тисячу сто) доларів 00 центів США, за курсом купівлі доларів в АТ «Комерційний Банк «Приватбанк», що підтверджується Довідкою ПП «М Груп Хоткевича» № 20-19/1К-35 від 18.08.2020 року (а.с.8). Відповідно до п.1.5. Договору планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію Комплексу, в якому знаходиться вказаний у п.1.2. Об`єкт - кінець 2023 року. Як зазначено у позовній заяві, при укладенні Договору купівлі-продажу майна, що буде створене у майбутньому від 18 серпня 2020 року № 20-19/1К-35 Продавцем булозапевнено[PERSON] (Покупця), що для будівництва Комплексу, в якому буде розташований Об`єкт, наявні всі необхідні дозвільні документи, в тому числі наявний дозвіл на виконання будівельних робіт . Однак, у січні 2022 року, прибувши на земельну ділянку, де мало б здійснюватися будівництво Об`єкту, Позивач, як про це йдеться в позовній заяві,виявив, що жодних будівельних робіт Відповідачем не здійснено, будь-які будівельні роботи не ведуться, що, на його думку, свідчить про відсутність зі сторони Відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно з ч. 2 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності`дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. На адвокатський запит від 25.01.2022 року № 04Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської радилистом від 02.02.2022 року № 14/32-18/95 (а.с.11) повідомлено, що згідно з даними реєстру будівельної діяльності порталу єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:08:010:0436 . Таким чином, як зазначено Позивачем у позовній заяві, ПП «М Груп Хоткевича», не маючи дозволу на виконання будівельних робіт, за відсутності якого відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» неможливе здійснення будівельних робіт, ввівши його в оману, що такий дозвіл наявний, та не маючи на те правових підстав, уклало з [PERSON] . Договір купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому. Посилаючись на вказані обставини, Позивач звернувся до суду за захистом порушених прав з даним цивільним позовом. Так, частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 655 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Як зазначено Позивачем у позовній заяві, договір купівлі продажу майна, що буде створено у майбутньому був укладений Відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії) фактично шляхом введення Позивача в оману, оскільки при укладенні договору ПП «М Груп Хоткевича» не вказало, що у нього відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт, цим самим ПП «М Груп Хоткевича» при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу діяло проти інтересів [PERSON] , так як Відповідач замовчував існування обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, цим самим Відповідач застосував обман, а сам правочин заздалегідь не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, що вказує на недійсність даного Договору. Доказів, які б спростовували вищевикладені твердження Позивача, Відповідачем суду не надано, і Судом таких обставин не встановлено. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що Позивачем доведено факт введення Відповідачем Позивача в оману при укладенні оскаржуваного Договору купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому № 20-19/1К-35 від 18.08.2020, укладеного між ПП «М Груп Хоткевича» та [PERSON] , у зв`язку з чим існують передбачені ст.230 ЦК України підстави для визнання даного договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Реституція - поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах. Визначена ч. 1 ст. 216 ЦК України реституція полягає у поверненні сторонами недійсного правочину одна одній всього отриманого за таким правочином, а також у відшкодуванні вартості користування отриманої за таким договором майном. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Оскільки в матеріалах справи містяться підтвердження того, що на виконання обов`язків за Договором купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому №20-19/1К-35 [PERSON] було сплачено продавцю ПП «М Груп Хоткевича» грошові кошти в сумі 141 100,00 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом купівлі доларів в АТ «КБ «Приватбанк» (а.с.8), дані кошти у зв`язку з визнанням даного договору недійсним, підлягають стягненню з ПП «М Груп Хоткевича» на користь [PERSON] (в еквіваленті до встановленого курсу національної валюти відносно долару США станом на час звернення до суду) в сумі 3 955 682,06 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Судовий збір слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 203, 205, 215, 509, 526, 625, 629, 651, 653 ЦК України,

Outcome: approved