Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Позов мотивований тим, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду від 22.04.2020. У батьків [PERSON] та [PERSON] дитина [PERSON] відібраний без позбавлення батьківських прав відповідно до рішень Чутівського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 та 10.08.2020 відповідно. Підставами відібрання дитини у матері було ухиляння останньої від виконання батьківських обов`язків, а саме від захисту прав малолітнього [PERSON] , який потерпав від насильства вітчима, [PERSON] . Такі факти мали місце 22.02.2019, 20.03.2019, 17.04.2019 та 20.09.2019. При цьому позивач зазначає, що мати перешкоджала розслідуванню фактів отримання дитиною тілесних ушкоджень, заперечувала факти домашнього насильства відносно дитини, відмовлялася від медичного обстеження дитини, чим наражала малолітнього сина на небезпеку, створюючи загрозу для життя та здоров`я. Малолітній [PERSON] набув статус дитини, позбавленої батьківського піклування та переданий на опікування органові опіки та піклування Чутівській районній державній адміністрації. З 22.10.2019 по 04.03.2021 дитина перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради», а з 05.03.2021 влаштований до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Після влаштування дитини до сімейної форми виховання, [PERSON] було роз`яснено порядок спілкування з дитиною, надано контактну інформацію для налагодження спілкування, порядок повернення дитини в сім`ю, після усунення причин, які призвели до відібрання дитини. Родина постійно перебувала під наглядом селищної ради та соціальних служб Чутівського району, отримувала соціальні, інформаційні послуги. Проте, згідно повідомлень служб, [PERSON] до співпраці із соціальними працівниками ставилася негативно, наданих рекомендацій не виконувала, не зацікавлена у поверненні сина у сім`ю (а саме не зверталася з відповідним позовом до суду), не виконувала обов`язок матеріального утримання дитини, не піклувалася про його стан здоров`я та розвиток, не спілкувалася з дитиною в повному обсязі, тобто втратила зв`язок з ним та не намагалася відновити контакт з сином. Крім того. позивач зазначає, що відповідач [PERSON] має негативну характеристику, а саме у 2016 році притягалася до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, ніде не працює. веде асоціальний спосіб життя, неодноразово перебувала під соціальним супроводом з причин ухиляння від виконання батьківських обов`язків та жорстокого поводження з дитиною у сім`ї, існує на соціальні виплати, не має постійного місця проживання, має низький виховний потенціал, велику увагу приділяє особистому життю, жертвуючи при цьому інтересами дітей, через недогляд матері у 2014 загинуло троє її дітей в наслідок пожежі, у 2019 році у сім`ї постійно потерпав від побиття син [PERSON] . Таким чином, позивач стверджує, що в таких діях та бездіяльності [PERSON] вбачається її винна негативна поведінка стосовно виховання дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чутівської селищної ради розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав, члени комісії проголосували за таке рішення. Враховуючи вищевикладене, Виконавчий комітет Чутівської селищної ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою від 27.05.2021 справа прийнята до розгляду та призначене підготовче засідання. Ухвалою від 14.07.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Згідно ухвали від 06.05.2022 справу прийнято до провадження суддею Чутівського районного суду Полтавської області, [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов та позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що вона хоче повернути сина в сім`ю, однак після його влаштування до родини сімейного типу, жодного контакту їй не надають. Повідомила, що коли син перебував у м. Полтава, вона його відвідувала декілька разів, однак через карантинні обмеження така можливість відпала. Наразі їй невідоме місцезнаходження сина. Декілька разів писала листи до служби у справах дітей на території якої функціонує дитячий будинок, проте жодної відповіді не отримувала. Враховуючи скрутне матеріальне становище вона не може особисто поїхати до дитини, однак хоче щоб син повернувся в сім`ю, оскільки дуже хвилюється за нього. Крім того зазначила. що її старша донька [PERSON] дуже сумує за братом. Від третьої особи, Служби у справах дітей Гадяцької міської ради надійшов лист з проханням слухати справу без їх участі, а позовні вимоги задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, прийшов до наступного. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , а батьком є [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17). Шлюб між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] розірвано заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22.04.2020. яке набрало законної сили 22.05.2020 (а.с.18-19). Згідно з довідкою про склад сім`ї відповідач [PERSON] проживала без зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] із співмешканцем [PERSON] та своїми малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.26). Малолітній [PERSON] відібраний у батьків без позбавлення батьківських прав відповідно до рішень Чутівського районного суду Полтавської області: у матері від 25.11.2019, у батька від 10.08.2020 (а.с.20-21). Згідно Розпорядження Чутівської районної державної адміністрації від 28.09.2020 за №165 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.22). З 22.10.2019 по 04.03.2021 малолітній [PERSON] перебував у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради». З 05.03.2021 дитина влаштована до сімейної форми влаштування дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 05.03.2021 №54 (а.с.24-25). Службою у справах дітей було офіційно роз`яснено відповідачу [PERSON] порядок повернення дитини в сім`ю, передбачений ст. 170 СК України, що підтверджується листами служби у справах дітей Чутівської райдержадміністрації від 19.02.2020 за №1-01-29/46 та служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради від 01.03.2021 за №1-01-17/29 ( а.с.78, 84). Згідно письмових пояснень, [PERSON] від 07.02.2020 та 15.03.2021 вбачається, що вона планує повернути сина [PERSON] у свою сім`ю, проте не зверталася до суду з такою вимогою, оскільки нею не усунуті причини, які призвели до відібрання дитини. (а.с.77, 85). Відповідно до інформації, що міститься в листі КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради від 16.03.2021 за №65, вбачається, що мати [PERSON] відвідувала дитину [PERSON] :23.10.2019, 30.10.2019, 22.11.2019, 13.12.2019, 25.12.2019, 11.01.2020 та 07.03.2020 . З березня 2020 по березень 2021, будь яке спілкування матері [PERSON] з дитиною було відсутнє. Під час дії карантинних заходів в умовах пандемії COVID-19, [PERSON] не налагодила у телефонному режимі спілкування з посадовими особами закладу та не цікавилася у них про стан здоров`я дитини, умови його життя та харчування (а.с.86). 27.04.2021 рішенням Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області за №4 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.110-116). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Враховуючи викладене,\~суд прийшов\~до висновку\~про відсутність\~підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, виходячи з наступного. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області від 27.04.2021 за № 4 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно свого малолітнього сина [PERSON] винесено без достатніх правових підстав, оскільки він ґрунтується на доказах, які були підставою для відібрання дитини та враховані у відповідному рішенні Чутівського районного суду Полтавської області від 25.11.20219. При цьому суд звертає увагу, що висновок містить виклад обставин подій, що мали місце у 2019 році, а саме вчинення стосовно малолітнього [PERSON] домашнього насильства (факт побиття дитини) співмешканцем відповідача, [PERSON] . Проте, жодних доказів у підтвердження притягнення останнього до відповідальності за вчинене діяння, згідно чинного законодавства, до суду не надано. Як вбачається із вказаного висновку, у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення саме відповідача [PERSON] батьківських прав; не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також, він не містить висновку про те, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Такий висновок є передчасним. В судовому засіданні з`ясовано, що обставини, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відсутні. Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Стосовно наявності заборгованості за аліментами, суд зазначає, що така обставина не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що остання ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. У матеріалах\~справи відсутні\~жодні докази\~застосування до\~відповідача будь-яких\~заходів впливу\~з боку\~органів внутрішніх\~справ, притягнення відповідача\~до відповідальності,\~накладення адміністративного\~стягнення за невиконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Посилання позивача на те, що [PERSON] впродовж останнього року не бачиться із дитиною, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, посилається на відсутність підстав для позбавлення батьківських прав та стверджує, що вона має бажання повернути дитину в свою сім`ю, однак не має можливості через те, що сина влаштовано у будинок сімейного типу, а їй не надають жодної інформації про його місцезнаходження. Так, факт з`явлення відповідача в судові засідання, категоричне заперечення позовних вимог, може свідчити про її інтерес до дитини. Вказані дії відповідача свідчать про бажання останньої брати участь у вихованні сина та прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог базуються на факті вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої дитини [PERSON] співмешканцем відповідача, [PERSON] та жодним чином не підтверджують жорстоке поводження з дитиною відповідачем у справі, про що під час допиту в суді підтверджено свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітнього сина [PERSON] , котрі б слугували підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач не довів та не надав суду доказів, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, необізнаність, молодий вік, відсутність матеріальних коштів, відсутність підтримки рідних, а також в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве його зв`язок із матір`ю та сестрою і братом. Враховуючи викладене, суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed