Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Адвокат Щербань В.С., який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача КП «Міський тролейбус» та\~просить суд\~стягнути з\~відповідача суму\~матеріального збитку\~в розмірі\~8547,54\~грн.,\~посилаючись на\~вину відповідача\~в дорожньо-транспортній\~пригоді,\~внаслідок якої\~йому завдано\~збитків.\~В обґрунтування\~вимог зазначив,\~що згідно\~з постановою\~Дзержинського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~по справі\~№ 210/281/22\~від 26.01.2022\~року,\~водій,\~ [PERSON] ,\~30\~грудня 2021\~року о\~10\~годині 40\~хвилин,\~в Металургійному\~районі м.\~Кривого Рогу\~по вул.\~Криворіжсталі,\~електроопора 51,\~керуючи транспортним\~засобом -\~тролейбусом номерний\~знак [NUMBER] ,\~не врахував\~дорожньої обстановки,\~не дотримався\~безпечного бокового\~інтервалу та\~скоїв наїзд\~на автомобіль\~Renault\~Duster\~ [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] .\~Постановою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 26.01.2022\~року [PERSON] \~було визнано\~винним у\~вчиненні адміністративного\~правопорушення передбаченого\~ст.124\~КУпАП та\~накладено адміністративне\~стягнення у\~вигляді штрафу\~у розмірі\~850,00\~грн.\~ [PERSON] \~працює у\~КП Міський\~тролейбус на\~посаді водія.\~Даний факт\~був встановлений\~постановою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області,\~а тому,\~в силу\~ч.4\~ст.82\~ЦПК України,\~має преюдиційне\~значення для\~справи і\~доказуванню не\~підлягає.\~Немає жодних\~сумнівів у\~тому,\~що [PERSON] \~завдав шкоди\~ [PERSON] \~саме під\~час виконання\~своїх трудових\~обов`язків.\~Даний факт\~зумовлений специфікою\~роботи [PERSON] .\~Відтак,\~оскільки [PERSON] \~підчас ДТП\~від 30.12.2021\~року,\~був водієм\~тролейбусу ЗиУ-9\~бортовий номер\~ [NUMBER] ,\~керувати останнім\~він міг\~тільки підчас\~виконання своїх\~трудових обов`язків.\~Працівниками поліції\~при складанні\~протоколу про\~адміністративне правопорушення\~серії ААБ\~№271044\~від 30.12.2021\~року встановлено,\~що тролейбус\~ЗиУ-9\~бортовий номер\~ [NUMBER] \~належить на\~праві власності\~КП Міський\~тролейбус.\~Відтак,\~КП Міський\~тролейбус,\~як роботодавець\~ [PERSON] ,\~має відшкодовувати\~збитки завдані\~своїм працівником.\~ [PERSON] \~є власником\~транспортного засобу\~Renault\~Duster\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~реєстрацію транспортного\~засобу серії\~ [NUMBER] .\~Таким чином,\~на замовлення\~ [PERSON] \~було проведено\~авто-товарознавчу\~експертизу.\~Згідно висновку\~експерта авто-товарознавчого\~дослідження №\~Д8/02/22\~від 22.02.2022\~року,\~автомобілю Renault\~Duster\~ [NUMBER] ,\~було завдано\~матеріального збитку\~у розмірі\~8\~547,54 грн., який на думку позивача і має бути відшкодований КП Міський тролейбус на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 12.05.2022 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~ \~ \~ \~ В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач КП «Міський тролейбус», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідач не спростовує факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.12.2021 та внаслідок якої транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень. За змістом позовних вимог, позивач обґрунтовує їх розмір виключно на підставі експертної оцінки і при цьому не наводить доказів щодо понесених витрат. Однак відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд колісного транспортного засобу оцінювачем (експертом), як початковий етап дослідження, має проводитись за участю заінтересованої особи, якою в даному випадку є відповідач. Однак вказаний технічний огляд був проведений за відсутністю представника відповідача, якого не викликали взагалі для проведення такого огляду. На думку відповідача, визначення вартості відновлювального ремонту може бути визначена тільки на підставі документів про проведення ремонту транспортного засобу. Однак, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 по справі № 753/19288/14-ц, сторона відповідача вважає, що позивачем не надано доказів понесених витрат, а отже ним не доведений розмір збитків, тому підстави для задоволення позову відсутні. Тобто з моменту ДТП до дати огляду транспортного засобу пройшов певний час, відомостей про те, в яких умовах зберігався вказаний автомобіль позивача у цей період, звіт не містить. Норми Цивільного кодексу, які стосуються питання відшкодування завданих збитків, не вказують на те, що сума відновлювального ремонту має визначитися саме на підставі оцінки. Аналогічне стосується і вимог щодо стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, просять в задоволенні вимог відмовити. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що водій, [PERSON] , 30 грудня 2021 року о 10 годині 40 хвилин, в Металургійному районі м. Кривого Рогу по вул. Криворіжсталі, електроопора 51, керуючи транспортним засобом - тролейбусом номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль Renault Duster [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/281/22 від 26.01.2022 року згідно якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності. Частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 453/998/17 (провадження № 61-15008св 19). Як вбачається з відзиву представника відповідача КП «Міський тролейбус», відповідачем не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.12.2021, внаслідок якої транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень, як і не оспорює вину Комунального підприємства «Міський тролейбус» в спричиненні транспортному засобу позивача пошкоджень внаслідок наїзду на автомобіль Renault Duster [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Представник відповідача не погоджується з розміром збитків, спричинених позивачу. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За своєю\~природою змагальність\~судочинства засновується\~на диференціації\~процесуальних функцій\~і відповідно\~-\~правомочностей головних\~суб`єктів\~процесуальної діяльності\~цивільного судочинства\~-\~суду та\~сторін (позивача\~та відповідача).\~Диференціація процесуальних\~функцій об`єктивно\~призводить до\~того,\~що принцип\~змагальності відбиває\~властивості цивільного\~судочинства у\~площині лише\~прав та\~обов`язків\~сторін.\~Це дає\~можливість констатувати,\~що принцип\~змагальності у\~такому розумінні\~урівноважується з\~принципом диспозитивності\~та,\~що необхідно\~особливо підкреслити,\~-\~із принципом\~незалежності суду.\~Він знівельовує\~можливість суду\~втручатися у\~взаємовідносини сторін\~завдяки збору\~доказів самим\~судом.\~У процесі,\~побудованому за\~принципом змагальності,\~збір і\~підготовка усього\~фактичного матеріалу\~для вирішення\~спору між\~сторонами покладається\~законом на\~сторони.\~Суд тільки\~оцінює надані\~сторонам матеріали,\~але сам\~жодних фактичних\~матеріалів і\~доказів не\~збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля марки «Renault Duster» [NUMBER] , (а.с.6). Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №Д8/02/22 від 22.02.2022 року, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Чивчиш О.П., за проведення якого позивачем було сплачено 1800 грн., розмір матеріального збитку завданого в результаті ДТП власнику автомобіля марки «Renault Duster» [NUMBER] , складає 8547,54 грн. (а.с.11-25). Представником відповідача не заявлено клопотань щодо проведення повторної експертизи, виклику для допиту експерта, тощо, зазначено лише щодо незгоди з розміром збитків. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 992,40 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 35), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Крім того, пунктом 1,2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підтвердження витрат на послуги щодо складення висновку про вартість матеріального збитку позивачем надано квитанцію на суму 1800грн.. (а.с. 10). Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 53 від 02.02.2022, ордер на надання правової допомоги, розрахунок витрат за надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 06.05.2022 та квитанції про прибуткового касового ордеру про сплату 5500,00 грн. правничої допомоги (а.с. 29-32). Оскільки представником відповідача не заявлено вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з не співмірністю витрат, бо обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (Постанова ВП ВС від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334), вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved