Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що від шлюбу з відповідачем мають дочку [PERSON] , яка проживає з ним. Оскільки сторони фактично разом не проживають, почуття поваги та кохання втрачені, просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини з ним. Позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач з позовом погодилася. Представник третьої особи у засідання не прибула, просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідно до ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, шлюб між сторонами зареєстрований 20 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №255. Позивач втратив почуття поваги та кохання до відповідача, сімейно-шлюбні стосунки не підтримує та відновлювати їх не має наміру. Подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає необхідним шлюб розірвати. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно дост.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1ст.\~14\~СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання- це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам. Згідност.160\~СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років. З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків. Частиною 1ст.\~161\~СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1ст.29\~ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але при визначенні місця проживання дитини за Сімейним кодексом поняття місця проживання має інший зміст. Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина, тому суд задовольняючи позов не повинен вказувати конкретну адресу проживання. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю». На підставі викладеного, оцінивши наявні у справі докази та приймаючи до уваги, що дитина не досягла такого віку та рівня розвитку,в якому б усвідомлювала сутність спірного питання, суд не вбачає необхідності з`ясовувати думку дитини в суді щодо визначення її місця проживання, і, приходить до висновку, що місце проживання дитини має бути визначено з батьком.

Outcome: approved