Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив здійснити тлумачення заповіту [PERSON] , посвідченого 24 січня 2020 року секретарем Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі № 2 таким чином: усе майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено,що згідно заповіту від 24 січня 2020 року, посвідченого секретарем Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 2, [PERSON] заповіла позивачу належне їй майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Поховання померлої позивач провів самостійно за власні кошти. 26 січня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. із заявою про прийняття спадщини, та в той же день нотаріусом було заведено спадкову справу № 13-2021. Будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. По спливу шестимісячного строку [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак листом № 73/01-16 від 18.07.2021 року нотаріус повідомив йому, що земельна ділянка площею 1,42 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820685000:09:007:0032 та земельна ділянка площею 1,10 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6820685000:09:007:0106, розташовані на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницько, області у заповіті, складеному на його ім`я, не перелічені, а отже йому не заповідані, тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видано, і рекомендовано звернутись до суду для тлумачення заповіту. Також позивач зазначив, що він є родичем заповідачки, оскільки його тесть [PERSON] був її цивільним чоловіком протягом майже 15 років. За життя [PERSON] він постійно здійснював за нею догляд - допомагав по господарству, забезпечував лікуванням, необхідною медичною допомогою та ін. Вона довіряла йому ведення усіх своїх справ, а в останні роки життя завжди привселюдно стверджувала, що має намір заповісти йому все без виключення майно. У заповіті [PERSON] зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом я матиму право, заповідаю [PERSON] », тобто її дійсною волею було заповідання усього без виключення майна, яке буде належати їй на момент смерті. Тому,\~оскільки зі\~змісту спірного\~заповіту чітко\~вбачається,\~що заповідачка\~заповіла все\~без виключення\~майно,\~яке їй\~належатиме на\~день смерті,\~позивачу,\~то він\~просить саме таким чином тлумачити спірний заповіт. Ухвалою від 25.04.2022 року у справі відкрите провадження, та за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, -- приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарську Л.А. Протокольною ухвалою суду від 30.05.2022 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідча, -- [PERSON] . Ухвалою суду від 10.06.2022 року у справі закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Пояснив, що [PERSON] , із якою до смерті жив його тесть, він з дружиною почав обходити у 2005 році. Вони допомагали по господарству, садили город, пасли череду, доглядали її після інсульту, та похоронили. За життя [PERSON] кілька разів складала заповіти. Спочатку заповіт вона склала на дружину позивача, потім на іншого чоловіка, пізніше на [PERSON] . Останній заповіт вона склала на позивача, який секретар сільської ради Шкапоїд Л.В. через хворобу [PERSON] посвідчувала вдома. При цьому [PERSON] наголошувала, що не знала про фактично укладений договір купівлі-продажу будинку [PERSON] , що грошей за будинок їй не дали, а дві земельні ділянки після її смерті перейдуть тому, хто її похоронить. Представник позивача [PERSON] звертав увагу суду на те, що при складанні заповіту допущені неточності, оскільки за його змістом [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, але дві земельні ділянки в заповіті не зазначені. Тому заповіт необхідно тлумачити таким чином, що усе майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що належатиме на день смерті [PERSON] , і на що вона за законом матиме право, заповідано [PERSON] . Третя особа [PERSON] із позовом не погодився, та пояснив, що протягом 2018-2019 років він здійснював догляд за [PERSON] , а потім вона повідомила, що за нею будуть доглядати інші люди. [PERSON] вказував, що оскільки у складеному заповіті на ім`я позивача земельні ділянки не зазначені, а раніше все своє майно [PERSON] заповіла йому, то він як спадкоємець за заповітом претендує на ці земельні ділянки, і подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, [PERSON] вважає, що заповідаючи [PERSON] конкретне майно, а саме хату, хлів, гараж, погріб, кухню, конюшню, баню, криницю, [PERSON] мала на увазі домогосподарство в с. Нетечинці, де вона раніше проживала, а не те, яке розміщене по [ADDRESS] , і яке він придбав у неї через деякий час після складання заповіту за договором купівлі-продажу. У судове засідання представник відповідача, Віньковецької селищної ради, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, -- приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Кухарська Л.А., будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, по суті заявлених позовних вимог свою позицію не висловили. Суд, заслухавши позивача та його представника, пояснення третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши всі доводи та заперечення, вважає, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 26 червня 2018 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений Макаровою Н.В., приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за № 440 (а.с.38). 24 січня 2020 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений в.о. секретаря Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області Шкапоїд Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2 (а.с.6,30). Згідно змісту цього заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке заповітне розпорядження: «Усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю у власність [PERSON] : хата, хлів, гараж, погріб, кухня, конюшня, баня, криниця». [INFO] [PERSON] померла в с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області (а.с.7). 26 січня 2021 року позивач [PERSON] подав приватному нотаріусу Віньковецького районного нотаріального округу Кухарській Л.А. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , та за його заявою відкрита спадкова справа № 13-2021 (а.с.25). 25 червня 2021 року до приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.35). 18 липня 2021 року за вих. № 73/01-16 приватний нотаріус Кухарська Л.А. на усне звернення [PERSON] з питань оформлення спадкового майна - земельної ділянки, площею 1,42 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6820685000:09:007:0032, та земельної ділянки площею 1,16 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6820685000:09:007:0106, розташованих на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, по спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , повідомила, що за наявності заповітів, складених [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідченого 24.01.2020 року на конкретне майно та [INFO] на усе майно померлої, заповіт, складений на його ім`я скасовує попередній у тій частині, в якій йому суперечить. Тому нотаріус\~роз`яснила позивачу,\~що вказані\~земельні ділянки у заповіті, складеному на його ім`я не перелічені, отже йому не заповідані, свідоцтво про право на спадщину на його ім`я не може бути видано, а в разі спору між спадкоємцями-тлумачення заповіту здійснюється судом (а.с.8). Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Пунктом 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Вказане кореспондується з вимогами п. 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників. Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. У заповіті, складеному 24.01.2020 року [PERSON] на ім`я позивача [PERSON] після друкованого тексту «Усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю у власність» від руки зазначено: « [PERSON] : хата, хлів, гараж, погріб, кухня, конюшня, баня, криниця». Згідно із свідченнями допитаної у судовому засіданні як свідка [PERSON] , у січні 2020 року вона виконувала обов`язки голови та секретаря Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області і як посадова особа посвідчувала спірний заповіт. Заповіт було складено та посвідчено на відповідному бланку вдома у [PERSON] , яка була при свідомості, все розуміла, сказала, що проконсультувалась, і вказала конкретне майно, яке вона побажала заповісти [PERSON] . При цьому [PERSON] уточняла та перепитувала у неї щодо належних їй земельних ділянок, на що [PERSON] повідомила, що земельні ділянки у цей заповіт включати не буде, тільки хату. [PERSON] зачитала [PERSON] текст заповіту, після чого вона його підписала. Водночас суд погоджується з доводами представника позивача, що у спірному заповіті є певні неточності. Так, у заповіті не зазначена адреса місце розташування хати, хліва, гаража, погреба, кухні, конюшні, бані, криниці, оскільки згідно зі свідченнями [PERSON] , [PERSON] , пояснень третьої особи [PERSON] та позивача, [PERSON] в с. Нетечинці належали два домогосподарства, одне з яких за договором купівлі-продажу придбав [PERSON] , а інше на теперішній час пустує. Однак будь-які неточності й помилки в заповіті не можуть бути усунуті шляхом тлумачення змісту заповіту відповідно до вимог чинного законодавства, тому на думку суду обраний позивачем спосіб захисту права вочевидь не співпадає з тими правами, які він намагається захистити, оскільки [PERSON] фактично наполягає на виході за межі тлумачення змісту правочину з метою визнання за ним права власності на все спадкове майно. Аналіз зазначених вище обставин свідчить, що спірний заповіт складено зі слів заповідача, воля [PERSON] була виражена таким чином, що [PERSON] вона заповіла конкретне майно, та враховуючи, що під час тлумачення заповіту не допускається внесення змін до його змісту, правових підстав для задоволення заявлених вимог немає. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed