Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

27.09.2021 позивачі звернулися до Подільського районного суду м. Києва із вказаним позовом, зазначивши, що вони є спадкоємцями колишнього працівника Державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» [PERSON] , який помер [INFO] . На момент смерті останнього відповідачем було допущено заборгованість із виплати нарахованої [PERSON] відпустки та компенсації за невикористані відпустки у розмірі 116 774,53 грн. На вказану суму коштів обом позивачам 07.06.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожна із них успадкувала по 1/2 частці вказаної суми заборгованості, що склало по 58 387,27 грн. Позивачі зверталися до Державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» із заявами про виплату їм вказаних сум коштів, проте відповідачем такі кошти їм добровільно сплачені не були, а тому вони просять стягнути їх з відповідача на їхню користь у судовому порядку. Крім того, позивачі стверджують, що у зв`язку з наведеними обставинами їм, як спадкоємцям померлого [PERSON] , завдано моральної шкоди, яку вони також просять стягнути із відповідача, у розмірі по 20 000 грн. кожній. Також позивачі просять стягнути з відповідача на їхню користь понесені ними витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі по 4000,00 грн. кожній. Ухвалою судді від 01.10.2021 позовну заяву було залишено без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України, надано позивачам строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви. Ухвалою від 01.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 14.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що 11.01.2022 ним було перераховано обом позивачам спірну суму коштів, у розмірі по 58 387,26 грн. кожній, що підтверджується відомістю розподілу витрат, копію якої ним додано до відзиву, у зв`язку з чим відповідач вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Крім того, відповідач просить відмовити і в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Окремо відповідачем заявлено клопотання про зменшення (відмову) заявлених позивачами судових витрат на правову допомогу, у якому він просить відмовити у стягненні з нього судових витрат у разі відмови позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або зменшити заявлені позивачами суми втрат на правову допомогу у разі часткового задоволення позовних вимог. 26.01.2022 до суду надійшла заява позивачів про зменшення позовних вимог від 20.01.2022, у якій вони просять стягнути з відповідача на користь кожної із них по 20 000 грн. моральної шкоди та по 4908 грн. судових витрат, із яких 4000 грн. - витрати на правову допомогу та 908 грн. - витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивачі не з`явилися, до суду надійшло клопотання представника позивачів про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, в якому представник підтримала позовні вимоги у розмірі, що викладені у заяві про зменшення позовних вимог від 21.01.2022. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. З огляду на наведене суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] та який за життя працював на Державному підприємстві водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ». Станом на 10.10.2020 відповідачем було допущено заборгованість по виплаті [PERSON] нарахованої відпустки та компенсації за невикористані відпустки у розмірі 116 774,53 грн. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. 07.06.2021, [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] , та [PERSON] , яка є його дочкою, успадкували по 1/2 частці грошових коштів у вигляді нарахованої відпустки і компенсації невикористаної відпустки, які невиплачені та підлягають виплаті, що знаходяться у Відокремленому підрозділі «Дніпропетровська технічна дільниця водних шляхів» Державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ», у загальній сумі по 58 387,27 грн. У добровільному порядку вказану суму грошових коштів позивачам відповідачем виплачено не було, у зв`язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, після відкриття провадження у даній справі та призначення справи до судового розгляду по суті Державним підприємством водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» було перераховано позивачам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі по 58 387,26 грн. кожній, що підтверджується наданою відповідачем копією відомості розподілу витрат №220111рв000024177012 від 11.01.2022. Вказані обставини визнаються та не оспорюються сторонами, а отже не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ст. ЦПК України. Із урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання про те, що заборгованість із виплати нарахованої [PERSON] відпустки та компенсації за невикористані відпустки відсутня, що підтверджено належними доказами та відсутністю заперечень з боку позивачів, тобто на момент ухвалення судового рішення у цій частині позовних вимог відсутній предмет спору. Згідно з п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.09.2021 у справі №638/3792/20. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати померлого працівника спадкоємцям підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить із наступного. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Разом із цим, належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань через неправомірність дій відповідача позивачі [PERSON] та [PERSON] у передбаченому законом порядку суду не надали. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. За встановлених обставин, враховуючи, що позивачами не надано доказів заподіяння їм відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок невиплати недоотриманих сум, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Окремо суд зауважує наступне. Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняли спадщину останнього. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до позивачів [PERSON] та [PERSON] перейшли права та обов`язки (спадщина) [PERSON] . За загальним правилом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, норми Цивільного кодексу України передбачають окремі особливості спадкування (переходу прав та обов`язків спадкодавця до спадкоємців). Так, стаття 1230 Цивільного кодексу України встановлює особливості спадкування права на відшкодування збитків, моральної шкоди та сплату неустойки. Частиною третьою цієї статті визначено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. Тобто право на відшкодування моральної шкоди переходить до спадкоємця виключно у разі, якщо відшкодування моральної шкоди було присуджено спадкодавцеві за його життя, в інших видках таке право до спадкоємця не переходить. Жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відшкодування моральної шкоди було присуджено спадкодавцеві [PERSON] за його життя, позивачами до суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в порядку спадкування після смерті [PERSON] також відсутні. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed