Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Макаренка В.М., звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича № 18067 від 01.11.2017 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в загальному розмірі 124787,94 грн. Також, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису № 18067 від 01.11.2017 у розмірі 22 352,06 грн. В обґрунтування позову зазначено, що виконавчий напис вчинено на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався. Позивач не отримувала від відповідача вимог про усунення порушення за кредитним договором, що унеможливлює висновок про безспірність заборгованості. Отже, нотаріусу не було надано усіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису. Крім того, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис було вчинено з урахуванням заборгованості за межами трьох років з дня виникнення у банку права вимоги, що свідчить про спірність розміру кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 19.01.2022 позовну заяву залишено руху з підстав не сплати судового збору. На виконання ухвали суду позивачем 25.01.2022 до матеріалів справи долучено квитанцію про сплату судового збору у визначених розмірах. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь, письмових пояснень третіх осіб щодо позову стосовно предмету спору). Отримавши 09.02.2022 копію цивільного позову з доданими до нього документами та ухвалою про відкриття провадження у справі, АТ КБ «Приватбанк» правом на подання відзиву на позов не скористалось. Треті особи свої правом на подання письмових пояснень щодо позову також не скористались. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Згідно виконавчого напису №18067 від 01.11.2017, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, запропоновано стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] , [INFO] , не сплачену в строк за Кредитним договором №б/н від 13.04.2013. Строк, за який провадиться стягнення - 1631 днів, а саме: з 13.04.2013 року по 30.09.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 124 787,94 гривень, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5579,08 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 108 390,39 грн.; заборгованість з пені та комісії у розмірі 4400,00 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5918,47 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень 00 копійок. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 01 листопада 2017 року. Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вороніна Р.Б. у виконавчому провадженні ВП №55693895, при примусовому виконанні виконавчого напису №18067, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 6 березня та 4 квітня 2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Відтак, вчиняючи 01.11.2017 виконавчий напис № 18067, приватний нотаріус Швець Р.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Доказів того, що договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис був посвідчений нотаріально, ні приватним нотаріусом, ні відповідачем, суду не надано, тобто доводи позивача не спростовано. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» відзиву на позовну заяву, з наданням належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача не надав. З врахуванням такої пасивної процесуальної поведінки відповідача з питання правової позиції даного позову, не бажання користуватися своїми правами, передбаченими ЦПК України з метою доведення правомірності оскаржуваного виконавчого напису, а саме ненадання відзиву на позов, суд доходить до висновку, що доводи позивача та надані позивачем докази є належними і допустимими, також достовірними і достатніми для підтвердження його позовних вимог. Суд позбавлений можливості перевірити, на підставі яких документів приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, та, чи відповідають вони переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса. За таких обставин, суд доходить до висновку, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ним не було перевірено чи мав боржник заборгованість перед стягувачем, чи існувала така заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 01.11.2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, а за таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису № 18067 від 01.11.2017 р. у розмірі 22 352,06 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України . Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до рішення суду є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Враховуючи, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 22352,06 грн., що стягнуті з [PERSON] на корить відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані відповідачем кошти в сумі 22 352,06 грн. підлягають поверненню позивачу, відповідно до статті 1212 ЦК України . Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Безпідставне утримання цих грошових коштів є втручанням у право позивача на мирне володіння його майном (в даному випадку - грошовими коштами). Таке втручання є невиправданим, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону. Ця обставина свідчить про свавільне порушення майнового права позивача, гарантованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису № 18067 від 01.11.2017 р. у розмірі 22 352,06 грн., також підлягає задоволенню. З урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 984,80 грн.

Outcome: approved