Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , яка є громадянкою Турецької Республіки в серпні 2021 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до представництва «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТИДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про зміну підстави звільнення, стягнення вихідної допомоги та заборгованості за роботу у надурочний час та у святкові дні та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх збільшення) позивач посилалася на те, що вона за наказом від 05 травня 2017 року № 67 прийнята на роботу на посаду помічника головного архітектора проекту із зазначенням тривалості робочого дня (тижня) 40 годин з окладом 125 777 грн. При прийнятті на роботу їй повідомлено, що в неї буде 6-денний робочий тиждень з робочим часом з 8 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. із перервою для відпочинку і харчування протягом однієї години, у суботу - з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою для відпочинку та харчування протягом однієї години, що обґрунтовується особливістю будівництва метрополітену. Фактично ж робочий тиждень тривав 59 годин на тиждень (5 днів по 10 годин і 1 день - 9 годин). Було зазначено, що положення ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і вихідних днів до представництва не застосовуються, у ці дні позивач мав працювати і отримати оплату відповідно до ст.ст. 106 - 107 КЗпП України. Після введення в Україні карантину у представництві скорочено робочий час на одну годину протягом дня. Таким чином, з понеділка по п`ятницю робочий час був визначений з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою 1 година, в суботу - з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. з перервою 1 година. Отже тривалість робочого тижня скоротилась до 53 годин. 31 грудня 2020 року нею було подано заяву про переведення її на посаду головного архітектора проекту з 02 січня 2021 року, про що 03 грудня 2020 року був виданий наказ № 200-к 30 липня 2021р. позивачеві вручене повідомлення про те, що у зв`язку із скороченням штату працівників її буде звільнено з 30 вересня 2021 року відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Представництво станом на кінець липня 2021 року мало борг по виплаті основної заробітної плати в розмірі 279\~764,53 грн., а також по оплаті роботи за надурочний час та у святкові дні. Позивач звернулася до керівництва з питанням про виплату заборгованості по заробітній платі, оплаті роботи за надурочний час і у святкові та вихідні дні, однак отримала відповідь, що борг буде накопичуватись, а виплата заборгованості по заробітній платі буде здійснена лише після звільнення без оплати надурочного часу та часу і відпрацьованого у святкові та вихідні дні. Дізнавшись про це, 02 серпня 2021р. вона подала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 у зв`язку із порушенням законодавства про працю, а саме - ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Заяву прийнято та зареєстровано в журналі під номером 2608 від 02 серпня 2021р. Того ж дня видано наказ № 225-к про припинення трудового договору (контракту), яким її звільнено з посади головного архітектора проекту на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Позивач вважала, що її протиправно звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки мали місце порушення трудового законодавства, а саме, порушення строків виплати заробітної плати, остаточний розрахунок здійснено несвоєчасно, її залучено до роботи понад нормою, у вихідні і святкові дні, не сплачено за роботу у надурочний час у розмірі в сумі 5\~307 578 грн. та у святкові та вихідні дні у розмірі 164 958 грн., а всього 5\~472 536 грн. А тому вона має бути звільнена на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. Їй не\~виплачена вихідна\~допомога на\~підставі ст. 44 КЗпП України. Враховуючи відсутність у представництві колективного договору та того, що починаючи з моменту її прийняття на роботу розмір середнього заробітку становив 125 777 грн., що підтверджується розрахунковими листками за період з травня 2017 року по липень 2021 рік. Збільшуючи позовні вимоги, на підтвердження факту роботи в святкові та неробочі дні протягом червня 2017 року - січня 2021 року позивач надала табелі, які, як вказала позивач, складалися табельником представництва, відправлялись до головного офісу «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» (Анкара) з метою подальшого контролю за діяльністю і оплатою праці працівників. Ці табелі містять інформацію про залучення до роботи у дні офіційних державних свят (позначені літерами «В» або «X», відпрацьовані дні позивача підкреслені). До табелів додаються переклад місяців з турецької на українську мову і переклад термінів, що використовуються у табелях. Табелі підписувались працівниками. Роздруківки витягів електронних звітів про хід роботи з будівництва Дніпровського метрополітену направлялись до контролюючої компанії «Ілф Консалтинг Инженирс» (Польща) та до КП «Дніпровський метрополітен». Зазначені документи містять інформацію про залучений до будівництва персонал, відпрацьовані у місяці робочі дні, що підтверджує, що представництвом ведеться недостовірний облік робочого часу у розрахункових листках і в табелях, доданих до матеріалів справи разом з відзивом. Звіти перевірялись працівниками - [PERSON] та [PERSON] , та містять підписи представника підрядника [PERSON] та деякі - Угурджан Перчін, за березень 2021 р. - [PERSON] . Ці документи є підтвердженням того, що позивач працював у святкові або вихідні дні або дні після них. Однак позивачеві не оплачена робота у святкові та вихідні дні згідно ст. 107 КЗпП України. Крім того, перевіркою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області встановлено, що працівники працювали у вихідні дні, однак нарахування та оплата у подвійному розмірі їм не здійснювалася, що підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/19040/21 від 08 грудня 2021р. З урахуванням збільшених вимог, просила: змінити формулювання підстави звільнення з посади головного архітектора проекту з 02 серпня 2021р. на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та вважати її звільненою з посади головного архітектора проекту з 02 серпня 2021р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з приведенням даного запису в трудову книжку. стягнути з відповідача вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього заробітку за три місяці в розмірі 377 331 грн.; стягнути з відповідача заборгованість по оплаті надурочного робочого часу у будні та по суботах в розмірі 5\~307 578 грн., заборгованість по оплаті за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 164\~958 грн.; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період січень - липень 2021 року в розмірі 8 711,73 грн. стягнути з відповідача відшкодування за час затримки розрахунку, визначивши розмір відшкодування; компенсувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за одну немайнову вимогу в розмірі 908,00 грн. та за майнові вимоги в розмірі 3 774 грн. 22 вересня 2021 року на адресу суду від директора товариства Уфку Башаран надійшов відзив на позовну заяву, відповідач не погодився із тим, що позивач звільнений незаконно та йому невиплачена заробітна плата в надурочний час. Зазначив, що з 05 травня 2017р. позивача відповідно наказу №67 від 04 травня 2017р. прийнято на роботу на посаду помічника головного архітектора проекту з тривалістю робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи - початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9:00, закінчення - 17:00 перерва для відпочинку та харчування - з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу 9 год. 00 хв., закінчення 15 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв. В наступному з 02 січня 2021 р. на підставі наказу № 200-л від 31 грудня 2020 року позивача переведено на посаду головного архітектора. При оформленні на роботу позивач була ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку від 22 червня 2016р. та з графіком роботи згідно наказу №8-д від 19 жовтня 2017р., що підтверджується його власноручним підписом. Відповідно до\~наказу №\~8-д\~від 19\~жовтня 2017р.\~з 1\~січня 2018\~для посади\~«інженер» встановлено\~шестиденний робочий\~тиждень (понеділок-субота) при тривалості робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи - початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9 год. 00 хв., закінчення 17 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування - з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу 9 год. 00 хв., закінчення 15 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування з 11 год. 30 хв по 12 год. 30 хв. З новими умовами позивач ознайомлена 20 жовтня 2017 року, що підтверджується її власноручним підписом в реєстрі ознайомлення з наказом. Пунктом 2 розділу IV Правил внутрішнього трудового розпорядку від 22 червня 2016р. передбачена можливість встановлення шестиденного робочого тижня з одним вихідним днем, за умови додержання нормальної тривалості робочого тижня (40 годин на тиждень). 27 червня 2019р. протоколом загальних зборів трудового колективу Представництва затверджені Правила внутрішнього трудового розпорядку «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» в новій редакції. Відповідно до п. 1 розділу IV Правил - для працівників Представництва встановлений шестиденний робочий тиждень, з одним вихідним днем - неділя. Тривалість робочого тижня - 40 годин з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 09:00 по 17:00 з перервою на відпочинок та харчування з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу з 9 год. 00 хв., закінчення о 15 год. 00 хв. з перервою на відпочинок та харчування з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв. З Правилами позивач ознайомлений 01 липня 2019 р., що підтверджується його власноручним підписом. Протягом роботи позивач не пред`являла претензій до адміністрації підприємства з приводу несплати їй за надурочні часи, за роботу вихідні, святкові дні. До позову не надала належних і допустимих доказів залучення до роботи за надурочні часи, за роботу у вихідні, святкові дні, коли таким доказом є табель обліку використання робочого часу. Згідно табелю обліку використання робочого часу позивач працювала на умовах 40 годинного робочого тижня, що повністю узгоджується зі ст. 50 КЗпП України, у табелях відсутні відомості про фактичну кількість відпрацьованих годин в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Не погоджуючись із вимогами про зміну підстави звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, вважав, що жодних порушень трудових прав представництвом зафіксовано не було також. Ставлячись із повагою до бажання позивача припинити трудові правовідносини саме з 02 серпня 2021р. та враховуючи заборону примусової праці, видано наказ про звільнення позивача на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Заперечуючи проти стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за три місяці в розмірі 402 486 грн., звернув увагу на те, що позивач розрахував розмір середнього заробітку без урахування податків та зборів, що у випадку задоволення позову, приведе до переплати. Вважав, що позивач не обґрунтував належним чином розрахунок компенсації за затримку у виплаті заробітної плати протягом 2021 року в розмірі 9\~195,51 грн. Враховуючи вище викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог Заяви,\~клопотання,\~інші процесуальні\~дії у\~справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. Ухвалою судді від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25 травня 2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за заявою представника позивача здійснено заміну відповідача - представництво «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» замінено на Акціонерне товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті». Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити, в судове засідання, призначене на 23 червня 2022р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, в судовому засіданні 25 травня 2022 року зазначив також, що не підтримує клопотання про виклик і допит свідків, у зв`язку із неможливістю їх явки. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, в судове засідання, призначене на 23 червня 2022р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, в судовому засіданні 25 травня 2022 року також зазначив, що не підтримує клопотання про виклик і допит свідків. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено, що на підставі заяви позивача від 04 травня 2017р. Сарал Еда відповідно наказу №67 від 04 травня 2017р. прийнято на роботу на посаду помічника головного архітектора проекту з тривалістю робочого тижня 40 годин, з посадовим окладом 125\~777 грн (т. 1 а.с. 22-23). Позивач вказує у позові, що їй повідомлено, що в неї буде 6-денний робочий тиждень з робочим часом з 8 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. із перервою для відпочинку і харчування протягом однієї години, у суботу - з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою для відпочинку та харчування протягом однієї години, що обґрунтовується особливістю будівництва метрополітену. Однак фактично робочий тиждень тривав 59 годин на тиждень, потім скоротився до 53. Було зазначено, що положення ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і вихідних днів до представництва не застосовуються, оскільки у ці дні позивач мав працювати, що отримує оплату відповідно до ст.ст. 106 - 107 КЗпП України. Водночас, не вказує - ким про це повідомлено, не називає ані посади ані прізвища особи, відповідних доказів на підтвердження своїх доводів не надав. В наступному з 02 січня 2021 р. на підставі наказу № 200-л від 31 грудня 2020 року позивача переведено на посаду головного архітектора (т. а.с. 26-27). При оформленні на роботу позивач була ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку від 22 червня 2016р. та з графіком роботи згідно наказу №8-д від 19 жовтня 2017р., що підтверджується її власноручним підписом. Відповідно до\~наказу №\~8-д\~від 19\~жовтня 2017р.\~з 1\~січня 2018\~їй встановлено\~шестиденний робочий\~тиждень (понеділок-субота) при тривалості робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи - початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9 год. 00 хв., закінчення 17 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування - з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу 9 год. 00 хв., закінчення 15 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування з 11 год. 30 хв по 12 год. 30 хв. Щодо вимог позивача про зміну формулювання підстав звільнення. Як вказує позивач 30 липня 2021р. вона отримала повідомлення від 30 липня 2021р. про те, що у зв`язку із скороченням штату працівників її буде звільнено 30 вересня 2021р. із займаної посади. Дізнавшись про це, 02 серпня 2021р. вона подала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 у зв`язку із порушенням законодавства про працю, а саме - ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Заяву прийнято та зареєстровано в журналі під номером 2608 від 02 серпня 2021р. Того ж дня видано наказ № 225-к про припинення трудового договору (контракту), яким його звільнено з посади інженера на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, зазначивши у наказі як підставу звільнення заяву позивача, у якій вона просила звільнити її на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. Слід зазначити, що у відзиві відповідач не спростовує факт надання позивачем заяви про звільнення з підстав порушення трудового законодавства, а лише не визнає сам факт порушень. Судом встановлено, що дійсно мав факт порушення строків виплати заробітної плати позивачеві. При цьому, встановлено, що пункти 24, 25, 27 припису ГУ Держпраці, якими визначено систематичне порушення строків виплати заробітної плати не скасовані постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/19040/21. [PERSON] 03 серпня 2021р. отримала заробітну плату за травень 2021, за червень 2021 року, за липень 2021 року. Порушення має систематичний характер (ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»); представництвом виплата заробітної плати за першу половину місяця не платиться, так, наприклад, Сарал Еда 03 квітня 2019р. отримала заробітну плату за січень 2019р., 28 квітня 2021р. отримав заробітну плату за березень 2021р. Порушення має систематичний характер (ч. 3 ст. 115 КЗпП, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до цієї норми заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На підтвердження наявності заборгованості позивач надав розрахункові листки за період з травня 2017 року по липень 2021 року, у яких містяться відомості про борг за підприємством, зокрема, станом на липень 2021 року борг за підприємством на кінець місяця становить 279\~764,53 грн. (т. 1 а.с. 31 47). Наявність указаної суми боргу відповідачем не спростована. Таким чином, суд доходить висновку, що підстава звільнення як то порушення строків виплати заробітної плати відповідачем, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 22.04.2020р. у справі № 199/8766/18 зазначено, що згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18). Таким чином, відповідач не мав права звільняти позивача за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач не вправі розірвати трудовий договір з інших підстав, аніж визначені працівником (лише відмовити у його розірванні). Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про зміну формулювання причин звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України підлягають задоволенню. Судове рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України) підлягає негайному виконанню (п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати за роботи у надурочний час, у святкові та вихідні дні. Відповідно наказу № 67 від 04 травня 2017 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду помічника головного архітектора проекту з тривалістю робочого тижня 40 годин з графіком роботи початок робочого часу з понеділка по п`ятниця 9:00, закінчення 17:00 перерва для відпочинку та харчування з 12:30 по 13:30. В суботу початок робочого часу з 9:00, закінчення 15:00, перерва для відпочинку та харчування з 11:30 по 12:30. В наступному з 31 грудня 2020 року на підставі наказу № 200-к від 31 грудня 2020 року позивача переведено на посаду головного архітектора проекту. При оформленні на роботу позивач була ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку від 22 червня 2016 року та з графіком роботи згідно наказу № 8-д від 19 жовтня 2017 року, що підтверджується її власноручним підписом у «Відомості ознайомлення працівників «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» з Правилами внутрішнього трудового розпорядку та наказами щодо режиму роботи». Відповідно до наказу № 8-д від 19 жовтня 2017 року з 01 січня 2018 року позивач була переведена на шестиденний робочий тиждень (понеділок-субота) при тривалості робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9:00, закінчення- 17:00 перерва для відпочинку та харчування з 12:30 по 13:30. В суботу початок робочого часу 9:00, закінчення 15:00, перерва для відпочинку та харчування з 11:30 по 12:30. Пунктом 2 розділу IV Правил внутрішнього трудового розпорядку «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» від 22.06.2016 (далі - «Правила») передбачена можливість встановлення шестиденного робочого тижня з одним вихідним днем, за умови додержання нормальної тривалості робочого тижня (40 годин на тиждень). 27 червня 2019 року Протоком загальних зборів трудового колективу Представництва були затвердженні Правила внутрішнього трудового розпорядку «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» в новій редакції. Відповідно до п. 1 розділу 1V Правил - для працівників Представництва встановлений шестиденний робочий тиждень, з одним вихідним днем неділя. Тривалість робочого тижня 40 годин з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 9:00 по 17:00 з перервою на відпочинок та харчування з 12:30 по 13:30. В суботу початок робочого часу з 9:00 закінчення о 15:00 з перервою на відпочинок та харчування з 11:30 по 12:30 . з Правилами позивач ознайомлений 01 липня 2019 року , що підтверджується його власноручним підписом у відомості ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті». Матеріали справи не містять доказів того, що за час роботи позивач пред`являла претензії до адміністрації підприємства з приводу несплати їй за надурочні часи, за роботу вихідні, святкові дні. Частинами першою та другою статті 107 КЗпП України визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. При цьому належним підтвердженням кількості фактично відпрацьованих годин, зокрема у надурочний час, вихідні та святкові дні (які підлягають оплаті), є табель обліку використання робочого часу. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 493/2031/17. Згідно табелю обліку використання робочого часу стосовно позивача (копія витягу з табелю додається до відзиву), остання, за весь час роботи у відповідача, працюваа на умовах 40 годинного робочого тижня, що повністю узгоджується зі ст. 50 КЗпП України. В табелях обліку використання робочого часу відсутні відомості про фактичну кількість відпрацьованих годин в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Позивачем не надано жодних доказів залучення позивача з ініціативи відповідача до роботи в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Накази про залучення позивача до роботи в надурочний час та/або в святкові та вихідні дні не видавалися. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту залучення її до роботи в надурочний час, вихідні та святкові дні. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06 серпня 2021 року у справі 638/5567/17. Крім того, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 визнано протиправними та скасовано пункти 1-23, 28, 29, 31, 32 припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 01.0.2021 року №156/4.1-1-997/П-65, на які позивач посилалася, як на доказ порушення відповідачем трудового законодавства та підставу стягнення грошей. Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав для нарахування і виплати позивачу грошової компенсації за роботу в надурочний час, у вихідні та святкові дні немає, а відтак вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за три місця. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку: внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні позивача з нею не проведено остаточного розрахунку. Отже, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача за червень і липень 2021 року, тобто за два місяці, що передують події відстороненню у серпні 2021 року. Суд бере до уваги зауваження відповідача про те, що розрахунок тримісячного середнього заробітку позивачем невірно здійснений разом із податками і зборами. Згідно приписів п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Про правильність проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням податків і зборів також підтверджується у постанові Верховного Суду від 25.03.2021р. по справі № 185/2109/18-ц (номер в ЄДРСР 95907359). На підтвердження нарахованої і отриманої заробітної плати представником відповідача надано довідку , згідно із якою у червні 2021 року [PERSON] отримала 136\~114,59 грн., у липні 126\~609,65 грн. (без податків і зборів). Отже середньомісячний заробіток за останні два місяці перед звільненням дорівнює 131\~362,12 грн. Таким чином, тримісячний середній заробіток складає 131\~362,12 грн. * 3 = 394\~086,36 грн., який підлягає стягненню на користь позивача (без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів). Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. [PERSON] звільнена 02 серпня 2021 р. наказом від 02 серпня 2021р. № 225-к. остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03 серпня 2021 року з урахуванням вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП. Остаточно із позивачем відповідач розрахувався 03 серпня 2021р., вплативши борг(без податків і зборів). Отже, період з 02 серпня 2021р. по день остаточного розрахунку 03 серпня 2021р. становить один робочий день. Як установлено з матеріалів справи, із позивачем був здійснений розрахунок з урахуванням за один день затримки. Це підтверджено актом перевірки Держпраці від 27.09.2021р. № 156/4.1-997, Згідно із п. 29 припису - в ході перевірки встановлено, що наказом від 02 серпня 2021 № 225-к звільнено [PERSON] , остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03 серпня 2021р. з урахуванням вимог ч. 1 ст.117 КЗпП (виплата середнього заробітку за один день затримки), що встановлено також у рішенні Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022р. по справі № 160/19040/21. Тому відсутні підстави для відшкодування із відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивачеві. Що стосується вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період січень липень 2021 року. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» ). Одними із\~основних засад\~цивільного судочинства\~є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Разом із тим, позивачем взагалі не представлено розрахунку компенсації за затримку у виплаті заробітної плати (з розміром компенсації за затримку виплати заробітної плати за кожен місяць), а лише зазначено у позові, що її розмір становить 8\~711,73 грн. і він розрахований за допомогою «Калькулятора компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату». Тому суд не може прийняти до уваги вказану суму, оскільки вона жодним чином не обґрунтована і не доведена. Внаслідок чого позовні вимог у цій часині задоволенню не підлягають. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати таким чином. Приймаючи до уваги, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00\~грн. за позовні вимоги немайнового характеру - про зміну формулювання причин звільнення, то ці витрати, у зв`язку із задоволенням вимоги, підлягають стягненню із відповідача. У зв`язку із частковим задоволенням вимог майнового характеру - про стягнення вихідної допомоги в сумі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір лише в сумі 908,00\~грн. (мінімальна ставка за вимоги майнового характеру) від загально сплаченого 3 774 грн., а всього 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial