Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Позов [PERSON] надійшов до суду 30 травня 2022 року. У справі 06 червня 2022 року відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 05 липня 2022 року. Ухвалою від 05 липня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та закрито провадження у справі у частині позовних вимог [PERSON] до Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області. Сторони подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Справу розглянуто у підготовчому провадженні 05 липня 2022 року у відсутності сторін. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. 2. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . За життя, 27 березня 2015 року, [PERSON] склав заповіт та заповів позивачу земельну ділянку з житловим будинком. Про наявність заповіту позивач дізнався у грудні 2021 року. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. 3. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] \~08\~червня 2022\~року подав\~письмову заяву\~про визнання\~позову. 4. Норми права, які застосував суд. Згідно з статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами першою, третьою статті 1272 ЦК, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 5. Мотиви суду щодо позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необізнаність про наявність заповіту як про поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вказав Верховний Суд у постановах № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, № 591/1271/18 від 15 квітня 2021 року. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, обґрунтування позову, наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено. 6. Питання розподілу судових витрат. Позивач сплатив 992,4 гривень судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Позивач разом у позові заявив клопотання про покладення на нього судових витрат, що не суперечить положенням частини третьої статті 13 ЦПК. Частиною першою статті 142 ЦПК встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з врахуванням клопотання [PERSON] , а також у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у цьому випадку 50 відсотків сплаченого судового збору необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решта залишити за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: approved