Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення виплат, належних працівнику при звільненні, та середнього заробітку за затримку належних працівнику виплат при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача з 21.12.2018 року на посаді старшого оператора диспетчерського руху, однак жодного дня на вказаній посаді не працювала, а виконувала обов`язки завідуючої їдальні. У третій декаді 2020 року відповідачем припинено роботу їдальні у зв`язку із карантинними обмеженнями, її було відправлено у відпустку за власний рахунок, після 15.07.2020 року була відсторонена від виконання обов`язків завідуючої їдальні. В жовтні 2020 року отримала лист з вимогою пояснити причини відсутності на роботі з серпня 2020 року. Вказує, що фактично відповідач не допускав її до роботи. Вона звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою. 21.11.2020 року на її адресу надійшов лист відповідача № 541 від 09.11.2020 року, з якого їй стало відомо про те, що її звільнено за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (наказ № 144 від 16.09.2020 року). Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки відповідач вчиняв дії на недопущення позивача до роботи, у зв`язку із чим вона звернулася до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала і заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2018 року [PERSON] подала ТОВ «Кийтранс-2005» заяву з проханням прийняти її на роботу старшим оператором диспетчерської руху з 21.12.2018 року. 20.12.2018 року відповідачем видано наказ № 187 «Про прийняття на роботу», згідно якого [PERSON] прийнято з 21.12.2018 року старшим оператором диспетчерської руху, з оплатою праці згідно штатного розпису, на підставі заяви [PERSON] від 20.12.2018 року. Згідно трудової книжки позивача [NUMBER] міститься запис № 13 про прийняття на посаду старшого оператора диспетчерської руху ТОВ «Кий Транс-2005» з 21.12.018 року на підставі наказу № 187 від 20.12.2018 року. 18.03.2020 року відповідачем видано наказ № 17 «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», згідно якого [PERSON] , старшому оператору диспетчерського руху, надано відпустку без збереження заробітної плати з 19.03.2020 року на період карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 на підставі заяви [PERSON] від 18.03.2020 року. Згідно постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України карантин. 25.05.2020 року складено службову записку на ім`я директора відповідача про те, що [PERSON] з 19.03.2020 року і по цей час не з`являється на роботі та відсутні будь-які відомості щодо наявності причин відсутності на робочому місці. 25.05.2020 року о 18:00 год. складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 09:00 год. по 18:00 год. протягом робочого дня 25.05.2020 року. 26.06.2020 року о 18:00 год. складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 09:00 год. по 18:00 год. протягом робочого дня 26.06.2020 року. 15.07.2020 року позивачу видано довідку № 83 про те, що вона дійсно працює у відповідача, починаючи з 19.03.2020 року по 15.07.2020 року знаходиться у відпустці за свій рахунок, без збереження зарплати, відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про відпустки», та постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211. 21.07.2020 року о 18:00 год. складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 09:00 год. по 18:00 год. протягом робочого дня 21.07.2020 року. 17.08.2020 року складено службову записку на ім`я директора відповідача про те, що [PERSON] з 19.03.2020 року і по цей час не з`являється на роботі та відсутні будь-які відомості щодо наявності причин відсутності на робочому місці. 17.08.2020 року о 18:00 год. складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 09:00 год. по 18:00 год. протягом робочого дня 17.08.2020 року. Згідно Табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року вбачається, що позивач з 1 числа та по 17 число була відсутня на роботі. 02.09.2020 року о 18:00 год. складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 09:00 год. по 18:00 год. протягом робочого дня 02.09.2020 року. 02.09.2020 року відповідач надіслав позивачу листа № 432, який був отриманий позивачем 10.09.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, в якому вказав на необхідність надання пояснень причин відсутності на роботі з серпня 2020 року та по цей час протягом 5 днів з дня отримання даного листа. Також вказано, що позивача може бути звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. 16.09.2020 року відповідачем видано наказ № 144 «Про звільнення з роботи», згідно якого [PERSON] , старшого оператора диспетчерської руху, звільнено 17.08.2020 року за прогули без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України. 16.09.2020 року відповідач надіслав позивачу листа № 452, який повернувся за закінченням терміну зберігання, в якому вказав, що позивача було звільнено за прогул без поважних причини п. 4 ст. 40 КЗпП України (наказ № 144 від 16.09.2020 року). Вказано про необхідність з`явлення до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Вказано, що грошові кошти, які підлягали виплаті при звільненні, перераховано позивачу поштовим переказом. В додатку надано копію наказу від 16.09.2020 року № 144. 18.09.2020 року відповідач здійснив поштовий переказ на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 3342,05 грн., що підтверджується списком 1939 згрупованих поштових переказів, поданих в ВПЗ Вишневе. Згідно платіжного доручення № 7066 від 28.10.2020 року грошові кошти у розмірі 3342,05 грн., як поштовий переказ [PERSON] , було повернуто відповідачу. Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 661, співробітник [PERSON] за 01.08.19 - 31.07.20 вказано, що сума невикористаної відпустки до виплати становить 4150,92 грн.. Суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості отримати вказану грошову суму у відповідача, беручи до уваги той факт, що відповідач переказував грошові кошти позивачу поштовим переказом, однак позивач не отримала вказані грошові кошти. 09.11.2020 року відповідач надіслав позивачу листа № 541, який був отриманий позивачем 14.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, в якому вказав, що позивачу було надіслано лист № 432 з метою з`ясування причин відсутності на роботі, з огляду на відсутність будь-яких пояснень відповідачем було видано наказ № 144 від 16.09.2020 року про звільнення позивача за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Було вказано про необхідність повторно з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки або надіслати заяву про відправлення трудової книжки поштою. В додатку надано копію наказу від 16.09.2020 року № 144. Суд зазначає, що фактично позивач з 14.11.2020 року була обізнана з наказом про звільнення від 16.09.2020 року № 144. Під час розгляду справи були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , які надали свої показання по суті справи. Так, свідок [PERSON] надала суду свої свідчення, вказавши, що з грудня 2019 року і до липня 2020 року вона, свідок у справі, працювала в ТОВ «Кийтранс 2005». Позивачка працювала завідуючою їдальні. [PERSON] їй сказала, що керівництво повідомило, що їдальня закривається на карантин. У період карантину в квітні 2020 року не було роботи і свідок в липні 2020 року розрахувалась з роботи. З 01 серпня 2020 року по 16 вересня 2020 року- чи була позивачка на роботі, свідку невідомо, бо вона сама звільнилась з роботи у липні 2020 року. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що з 2018 року вона, свідок у справі, працювала в «Кийтранс». Її взяли оператором, але вона працювала в їдальні, готувала салати. [PERSON] була завідуючою їдальнею. В 2019 році свідок пішла в декретну відпустку. Свідок не знає і не бачила чи [PERSON] була на роботі з 01.08 по 16.09.2020 року, бо знаходилась в декретній відпустці. Вирішуючи вказаний спір по суті, суд виходить з наступного У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ст. 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 36 КЗпП України Підставами припинення трудового договору є: 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ст. 47 КЗпП України Роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ст. 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 233 КЗпП України Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що: П. 4 Встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін. П. 24 При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). З урахуванням встановлених обставин справи, беручи до уваги положення чинного законодавства України, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на пропуск позивачем місячного для звернення до суду з позовом (оскільки наказ про звільнення був долучений до позовної заяви самою позивачкою та вона була обізнана з наказом про звільнення з 14.11.2020 року), при цьому позивач не просила суд поновити строк для звернення до суду та не навела жодної причини пропуску такого строку, крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність обставин, які стали підставою для звернення до суду, також суд відзначає, що відповідачем дотримана процедура звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та обґрунтовано звільнено позивача із займаної посади.

Outcome: dismissed