Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2022 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обгрунтування позову вказує, що 27.09.1997 між нею та нині померлим [PERSON] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з побудовами, розташованого по [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчено державним нотаріусом Диканської нотаріальної контори, реєстр №1978. Право власності на придбане нерухоме майно нею зареєстровано у встановленому законом порядку. Однак, на даний час, власником земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якому знаходиться належне їй нерухоме майно, яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі № 5321084905:05:001:0418, є нині померлий [PERSON] . В той же час, на думку позивача [PERSON] , вона набувши право власності на жилий будинок з побудовами також набула право власності на земельну ділянку на якій розташовано таке майно. Вказані обставини і слугували підставою звернення до суду позивача з вказаним позовом до суду. 28.03.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі, якою також визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. 08.04.2022 відповідачем Диканською селищною радою Полтавської області подано до суду відзив у якому окрім іншого зазначив про визнання позову, яке просив прийняти судом. Представник відповідача Диканської селищної ради в судове засідання не з"явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином. З огляду на те, що сторони не приймають безпосередньої участі в судовому засіданні, суд провів розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. 27.09.1997 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з побудовами, розташованого по [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Диканської нотаріальної контори та зареєстрований за № 1978 (а.с.5). Позивачем [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на придбаний житловий будинок, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). З договору купівлі-продажу жилого будинку вбачається, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га належної [PERSON] на підставі Державного акту про приватну власність ІІ-ПЛ № 024041, виданого Стасівською сільською радою 30.05.1995. 21.02.2022\~рішенням Диканського\~районного суду\~Полтавської області,\~яке набрало\~законної сили,\~встановлено факт\~належності правовстановлюючого\~документа,\~а саме\~вірно встановлено\~прізвище продавця\~« [PERSON] » та адресу місцезнаходження придбаного майна (а.с.17-19). В той же час, як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , яке посвідчує Державний акт про приватну власність ІІ-ПЛ № 024041, виданий Стасівською сільською радою 30.05.1995. Кадастровий номер земельної ділянки 5321084905:05:001:0418. З дослідженого в судовому засіданні кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером 5321084905:05:001:0418 вбачається, що площа такої, її межі, конфігурація та розташування співпадає з даними вказаними у Державному акті про приватну власність ІІ-ПЛ № 024041, виданого Стасівською сільською радою 30.05.1995, а також у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак, 22.05.2011 продавець (відчужувач) майна помер, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області складено актовий запис про смерть № 1241 (а.с.20). З досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №529/1088/21 вбачається, що після смерті останнього, спадщину прийняла його дружина [PERSON] (а.31). Однак Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на спірну земельну ділянку площею 0,25 га, [PERSON] не отримала. Як вбачається з інформації наданої Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 30.03.2017 Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, складено актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 30 Земельного Кодексу України (в редакції 22.06.1993, який був чинним на час відчуження житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Статтею 67 ЗК України (в редакції від 18 грудня 1990 року N 561-ХІІ) визначено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Згідно правової позиції ВС/КЦС, викладеної в Постанові від 26.12.2019 року у справі № 364/515/19, - при відчуженні будинку право на земельну ділянку, на якій він розташований, припиняється та переходить до нового власника. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~(далі\~постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати\~ст. 30 ЗК\~до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму). Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена, оскільки останній помер. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved