Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів у зв`язку з розірванням договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2021 року сторони уклали договір, згідно умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалась виготовити і передати у власність ПВХ-конструкції (металопластикові вікна, виготовлені з полівінілхлоріду), а позивач зобов`язався сплатити кошти в сумі 37 246 грн., з яких 7000 грн. зобов`язався сплатити одразу при підписанні договору, а решту суми не пізніше 7 днів після сплати першої суми. На виконання договору позивач сплатив 7000 грн., про що йому було видано товарний чек. Разом з тим, 04.06.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору та повернення суми авансового платежу. На адресу позивача відповідач надіслала листа від 20.06.2021 року, в якому повідомила про відмову у поверненні коштів та вимагає сплати до 27.06.2021 року залишку коштів у сумі 30246 грн. Так позивач просить стягнути з відповідача на свою користь сплачені кошти у сумі 7000 грн., у зв`язку з розірванням договору. Ухвалою суду м. Києва від 16.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судом на адресу відповідача було направлено ухвала про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, разом з тим конверти були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив щодо позовних вимог до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 280 та ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, до 02.06.2021 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір № DF-01749, згідно умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалась виготовити і передати у власність ПВХ-конструкції (металопластикові вікна, виготовлені з полівінілхлоріду), а [PERSON] зобов`язався сплатити кошти в сумі 37 246 грн., з яких 7000 грн. зобов`язався сплатити одразу при підписанні договору, а решту суми не пізніше 7 днів після сплати першої суми. На виконання договору [PERSON] 02.06.2021 року сплатив 7000 грн., про що було видано товарний чек. Разом з тим, 04.06.2021 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з заявою про розірвання договору та повернення суми авансового платежу. На підставі ст.. 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, кошти позивачу повернуто не було, та на адресу позивача відповідач надіслала лист від 20.06.2021 року, в якому повідомила про необхідність сплати до 27.06.2021 року залишку коштів у сумі 30246 грн., у разі несплати договорі буде розірвано на підстав п. 4.2. Договору. Таким чином, враховуючи правовідносини сторін та положення діючого законодавства, то фактично між сторонами був укладений договір про виготовлення ПВХ-конструкції (металопластикові вікна, виготовлені з полівінілхлориду), який за своєю правовою природою є договором підряду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Так, судом встановлено, що [PERSON] протягом чотирнадцяти днів з моменту підписання договору звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору та 04.06.2021 року направ таку заяву засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною та чеком. Разом з тим, відповідачем було проігноровано заяву про розірвання договору, та сплачені позивачем кошти не було повернуто. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт неповернення відповідачем коштів у зв`язку з розірванням договору протягом чотирнадцяти днів, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved