Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд та просить стягнути з відповідача на її користь 63 400грн. матеріальної шкоди та 150 000грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує наступним. 22.04.2018р. біля 09.00год. на пасовищі, що розташоване на березі річки Рата між селами Двірці та Заріка Сокальського району раптово помер [PERSON] . За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження та в процесі досудового слідства встановлено, що 22.04.2018р. [PERSON] прийшов на берег річки Рата між селами Двірці та Заріка Сокальського району, щоб половити рибу. Знаходячись під лінією електропередач високовольтного струму, вудочкою зачепив електрокабеля в результаті чого отримав ураження струмом та помер. У зв`язку з тим, що причиною смерті [PERSON] був нещасний випадок, постановою Відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 29.01.2021р. було закрито кримінальне провадження. У встановленому законом порядку позивачку визнано потерпілою Зазначає, що їй заподіяно моральної шкоди, яка полягає у зв`язку із втратою батька, який був опорою в її житті, підтримував та розраджував її. В нього порушені нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості самостійно. Через перенесений біль та гнітючі переживання, у неї значно погіршилось самопочуття, вона довгий час перебувала у депресивному стані, що відобразилось у погіршенні фізичного здоров`я.. Також, внаслідок перенесених негативних змін у житті, пов`язаних із втратою батька, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зміни настрою, порушенні сну, неприємних сновидінь, постійній емоційній напрузі, нервозності, дратівливості вона щоденно зазнає значних душевних хвилювань. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28.03.2022р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами те, що вона є дочкою [PERSON] та не надано допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON] , зокрема свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть, із зазначенням безпосередньої причини смерті. Також, що стосується вимог про відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, то позивачем не доведено належними та допустимими доказами, оскільки надано лише копії товарних чеків без повідомлення про наявність оригіналів вказаних чеків. Крім цього, вказана позивачем загальна сума на відшкодування витрат на поховання та встановлення надмогильного пам`ятника значно перевищують встановлені для Львівської області граничні витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги. Що стосується твердження позивача щодо джерела підвищеної небезпеки, як на правову підставу позовних вимог, то діяльність з експлуатації лінії електропередач, зокрема з експлуатації ЛЕП 10 кВ 179-11, де стався нещасний випадок з [PERSON] не відноситься до діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, в розумінні ст.1187 ЦК України та висновком судової комплексної електротехнічної та експертизи з безпеки життєдіяльності. Разом з цим, зазначає, що потерпілий [PERSON] допустив грубу необережність, яка стала безпоседньою причиною смерті, оскільки він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знехтував забороною ловити рибу в охоронній зоні повітряної лінії електропередач, наближати до цієї лінії сторонні предмети (вудку). Постановою слідчого від 29.01.2021р. кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.275 КК України закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки смерть [PERSON] настала внаслідок його необережних дій. Тобто, в даному випадку відсутній факт протиправних дій відповідача, як і відсутній причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача, що виключає настання відповідальності для ПрАТ «Львівобленерго» в частині відшкодування шкоди позивачу. Крім цього, зазначає, що позивач не довела наявність факту спричинення їй моральної шкоди, чи страждань у результаті нещасного випадку, також не обґрунтувала розмір моральної шкоди. 27.04.2022р. представник позивача - адвокат Огорілко Ю.В. надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що з доводами відповідача викладеними у відзиві категорично не погоджується, оскільки стороною позивача долучено належні докази родинних зв`язків позивачки з померлим батьком [PERSON] . Крім цього зазначає, що судова практика визнає джерелом підвищеної небезпеки будь-яке застосуванням концентрованої енергії в таких випадках, коли останню використано не в споживчих цілях, не в побуті, а на виробництві, на транспорті. Тому, відповідальність за шкоду завдану повітряною лінією електропередач як джерела підвищеної небезпеки покладається на особу, в експлуатації якої ця лінія перебуває. Разом з цим, умисел [PERSON] на спричинення тілесних ушкоджень самому собі відсутній, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. Моральна шкода стягується в будь-якому випадку та незалежності від вини відповідача. 21.04.2022р. представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що представник позивача жодним чином не спростовував доводи відповідача про заперечення проти позову, зокрема в частині вимог про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника та витрат на поховання і організацію поминального обіду та не спростував і інших заперечень відповідача проти позову. Ухвалою від 16.05.2022р. відмовленно у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.05.2022р. з ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області витребовувались матеріали кримінального провадження №12018140310000252 від 22.04.2018р та від [PERSON] витребовувались оригінали товарних чеків від 23.04.2018р. і 24.04.2018р. Також, ухвалою від 19.05.2022р. [PERSON] зобов`язано надати письмові відповіді на питання представника відповідача. Однак станом на день ухвалення рішення ухвала від 19.05.2022р. не виконана ні позивачкою [PERSON] на ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка є дочкою [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження та шлюб (а.с.5, 81). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . З довідки про причину смерті №32 від 23.04.2018р. встановлено, причиною смерті [PERSON] стало ураження електричним струмом. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2021р. встановлено, що згідно висновку експерта №032/2018 від 23.04.2018р. смерть [PERSON] настала внаслідок ураження електричним струмом, в крові виявлено етиловий спирт 1,33%, що відповідає його вмісту при легкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб. На підтвердження здійснення витрат на поховання в розмірі 63 400грн., надано копії товарний чек на поминальний обід від 24.04.2018р. в сумі 15 000грн. і товарний чек від 23.04.2018р. на придбання домовини, хреста, таблички, покривала і вінків на загальну суму 8400грн. та накладну від 02.04.2021р. - витрат на придбання пам`ятника у розмірі 40 000 грн. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. У відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Характерні ознаки джерела підвищеної небезпеки визначені в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", згідно яких відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: неможливість повного контролю зі сторони людини; наявність шкідливих властивостей; велика ймовірність завдання шкоди. Діяльність відповідача ПрАТ «Львівобленерго», відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» щодо володіння та обслуговування, експлуатації ліній електричних передач, що перебувають під високою напругою, створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб через неможливість повного контролю за нею з боку людей, є джерелом підвищеної небезпеки і шкода, заподіяна позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з обслуговування вказаних ліній електропередач, може бути визнана шкодою, завданою джерелом підвищеної небезпеки за певних умов. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Закон зобов`язує відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Незалежно від вини фізичної або юридичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Що стосується причинного зв`язку при відшкодуванні юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою (ст. 1172 ЦК), то у цьому виді деліктних зобов`язань він має складний характер. Необхідно доводити не лише те, що шкода завдана внаслідок протиправного діяння, а й те, що протиправне діяння було наслідком неналежного виконання чи невиконання працівником або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. За умови регулювання правовідносин спеціальною нормою загальна норма не застосовується, проте у разі якщо в спеціальній нормі те чи інше питання не вирішено, необхідно керуватись загальними нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2021 року встановлено, що кримінальне провадження №12018140310000252 від 22.04.2018р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.275 КК України закрито у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України. У вищевказаній постанові вказано, що причиною настання нещасного випадку, внаслідок якого загинув [PERSON] є ураження його електричним струмом протікання якого відбулось через виниклий електричний контакт другого зверху металевого кільця вудочки із проводом з напругою 10 кВ ЛЕП 10 кВ 179-11, крізь яке протягувалась волосінь конструктивні елементи вудочки. У причинному зв`язку з настанням нещасного випадку є дії самого потерпілого [PERSON] , який рибалив в охоронній зоні повітряної лінії ЛЕП 10 кВ з вудилищем довжиною 5,32м., яка при закиданні насадки в річку контактувала з електричним проводом ЛЕП 10 кВ 179-11, на висоті 6 метрів. Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що шкоду позивачеві заподіяно внаслідок протиправних винних дій відповідача. Посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах доказування. У цьому випадку вину відповідача ПрАТ «Львівобленерго» може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України, зокрема висновками судових експертиз, письмовими доказами тощо. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Таким чином, для того, щоб результат проведеної експертизи був допустимим доказом у відповідності до ст. 102 ЦПК України, експертиза має призначатися у конкретній справі за заявою осіб, які беруть участь у справі, або на замовлення таких осіб для використання в якості доказу у конкретній справі, а не в будь-якій іншій. За таких умов, висновок експерта зроблений у іншій справі може досліджуватись судом лише як письмовий доказ у відповідності до ст.ст.76, 95 ЦПК України, і не може вважатися висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України, так як він не отриманий в порядку, передбаченому ст. ст. 102, 103, 104, 106, 108 ЦПК України. В даній цивільній справі судові експертизи судом не призначалися, таких клопотань не заявлялося сторонами. Відповідач ПрАТ «Львівобленерго», як власник джерела підвищеної небезпеки, мав би нести відповідальність без вини, відповідно до положень ч.2 ст.1167, ст. 1187 ЦК України, але за умови доведення протиправності поведінки (дій) ПрАТ «Львівобленерго» та причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. Проте, факт протиправних дій відповідача не доведено й судом не встановлено, як не доведено і не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. Отже, сама лише наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, оскільки необхідною умовою є доведення наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, а також правильне визначення суб`єкта такої відповідальності. Таким чином, відповідач спростував свою відповідальність за смерть батька позивачки, оскільки висновки судової експертизи у кримінальному провадженні свідчить про відсутність причинного зв`язку між смертю батька позивача та діями (бездіяльністю) відповідача. Відповідальність ПрАТ «Львівобленерго», як власника джерела підвищеної небезпеки, презюмується відповідно до положень ч. 2 ст. 1167, ст. 1187 ЦК України, але за умови доведення протиправності поведінки (дій) ПрАТ «Львівобленерго» та причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові в повному обсязі судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, судові втрати, понесені відповідачами, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed