Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті котрої залишилося спадкове майно, до якого входить, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] заповіла [PERSON] , котрий спадщину прийняв, оскільки подав до нотаріальної контори відповідну заяву у встановлений законом строк, однак не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що підлягає спадкуванню. З огляду на те, що брат позивача - [PERSON] успадкував 1/6 частину вказаного житлового будинку, оскільки йому належало право на обов`язкову частку у спадщині, [PERSON] згідно уточнених вимог просить визнати за ним право власності на 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входять: одноповерховий житловий будинок загальною площею 103,2 кв. м., житловою площею 64,3 кв. м. під літерою «А», літня кухня під літерою «Б», сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г», сарай під літерою «Д», сарай під літерою «Е», ворота № 1, огорожа № 2. Рух цивільної справи в суді Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року для розгляду справи № 603/377/17 визначено головуючого суддю Галіяна І. М. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.11.2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання, ухвалою від 10.02.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15.06.2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності в порядку спадкування залишено без розгляду. Аргументи відповідача У змагальних документах [PERSON] заперечила проти позову, мотивуючи це тим, що її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у силу вимог ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині. З огляду на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли лише [PERSON] та [PERSON] , обов`язкова частка у спадщині останнього становила ј частину від усього спадкового майна. Згодом відповідач змінила свою позицію, зазначивши, що [PERSON] у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому її чоловік [PERSON] успадкував усе майно після смерті [PERSON] . Щодо розгляду справи Як убачається з матеріалів справи, суд неодноразово йшов на зустріч учасникам справи та відкладав судові засідання з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Судом двічі відкладалося судове засідання за клопотанням представника відповідача [PERSON] , у зв`язку з неявкою сторін - 5 разів. Правом на участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, перебуваючи за межами приміщення суду, відповідач та її представник також не скористалися. Позивач та його представник - адвокат Андрусенко І. Я. в судове засідання 15.06.2022 року не з`явилися, проте представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач та її представник - адвокат Семенців В. Д. в судове засідання 15.06.2022 року повторно не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причину своєї неявки суду не повідомили. У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Стаття 44 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як убачається зі ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача й відповідача, оскільки під час підготовчого судового засідання сторони скористалися своїм правом і надали усі необхідні докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, у тому числі заявили необхідні клопотання. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Мотивувальна частина Встановлені судом обставини Згідно з інформацією із погосподарської книги Задарівської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зазначений як голова господарства. Разом із ним проживала його дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 06.02.2015 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 6. [PERSON] , який помер [INFO] , до моменту смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини разом із [PERSON] проживала (була зареєстрована) його дружина [PERSON] , 1933 року народження, що підтверджується довідками № 67 та № 69, виданими виконкомом Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області (т. 1 а.с. 15, 16). Згідно фотокопії свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, реєстровий № 134 у реєстровій книзі № 2 від 29.06.2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходився за адресою: [ADDRESS] . 09.03.2018 року КП «Монастириське бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Як убачається із довідки № 129 від 04.05.2018 року, виданої КП «Монастириське бюро технічної інвентаризації», в [ADDRESS] , розташований житловий будинок загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 64,3 кв.м., літня кухня під літерою «Б», сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г», сарай під літерою «Д», сарай під літерою «Е», ворота № 1, огорожа № 2. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 18.07.2014 року, актовий запис № 24, батьками [PERSON] вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 10.10.2014 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 10. За життя [PERSON] складено заповіт посвідчений 23.11.2011 року секретарем виконкому Задарівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 27, згідно з яким усе своє майно [PERSON] заповіла сину [PERSON] . Як убачається зі змісту інформаційного листа Монастириської державної нотаріальної контори № 64/01-16 від 04.02.2020 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за заявою її сина [PERSON] про прийняття спадщини від 18.07.2014 року заведено спадкову справу № 197 за 2014 рік. [PERSON] 24.10.2014 року подав до Монастириської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Згідно копії безтермінового посвідчення серії [NUMBER] від 16.05.2011 року, що міститься у матеріалах спадкової справи № 197/2014, [PERSON] був інвалідом першої групи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 20.01.2015 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 1473. Як убачається із матеріалів спадкової справи № 907/2014, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] його дружина [PERSON] звернулася із заявою до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Син спадкодавця - [PERSON] (племінник позивача) від прийняття спадщини відмовився, що підтверджується копією заяви № 2828 від 28.11.2014 року. Нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори Войташеком В. І. відмовлено [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний будинок (інформаційна відповідь від 26.05.2017 року). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Як убачається з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Підтвердженням належності житлового будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Згідно фотокопії свідоцтва про право власності, реєстровий № 134 у реєстровій книзі № 2 від 29.06.2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходився за адресою: [ADDRESS] . Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] згідно даних погосподарської книги за 1991-1995 роки були членами колгоспного двору, і станом на 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні колгоспного двору (т. 1 а.с. 16). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР. У силу ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняла його дружина - [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадини постійно проживала із спадкодавцем та фактично вступила в управління спадковим майном (т. 1 а.с. 16). Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно положень ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Згідно ч. 3 ст. 1235 ЦК України чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були сини [PERSON] , [PERSON] , а також донька [PERSON] . За життя [PERSON] складено заповіт, яким усе своє майно вона заповіла [PERSON] , котрий спадщину прийняв (т. 1 а.с. 13, т. 1 а.с. 37, 40). Разом з тим [PERSON] також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк. Згідно копії безтермінового посвідчення серії [NUMBER] від 16.05.2011 року, що міститься в спадковій справі № 197/2014, [PERSON] був інвалідом першої групи (т. 1 а.с. 37-38, 40, 46) та у силу вимог ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині, розмір котрої становив 1/6 частину спадкового майна (1/3:2, де 1/3 - частка кожного із спадкоємців [PERSON] першої черги, яка б належала кожному із них у разі спадкування за законом). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач, котрий є спадкоємцем за заповітом, має право на 5/6 частин спадкового майна, що залишилось після смерті його матері [PERSON] . Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як убачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відхилення доводів відповідача Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що [PERSON] не прийняв спадщину у встановлений законом строк, оскільки на підтвердження вказаної обставини [PERSON] та її представником суду не наданого жодних доказів. Позиція суду Враховуючи вищенаведені обставини, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] належало право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] належне їй майно успадкували [PERSON] , котрий є спадкоємцем за заповітом, а також [PERSON] , котрому належало право на обов`язкову частку у спадщині. Дані про інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині - відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на 5/6 частин вищевказаного житлового будинку.

Outcome: approved