Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис терміном 6 місяців щодо тимчасового обмеження прав [PERSON] ., якому заборонити: -перебувати в місці проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею; -ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначається, що вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] та в них є спільна донька [PERSON] [INFO] . Спільне життя у них не склалось через відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки, виховання дітей. З 01.09.2021 [PERSON] разом з дочкою проживають окремо за адресою [ADDRESS] . На фоні припинення стосунків з [PERSON] останній почав погрожувати фізічною розправою, а також відібранням дитини. Протягом останньго часу [PERSON] отримувала психологічний тиск з боку [PERSON] на адресу її адресу та членів її родини, надходять погрози вбивства як в телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. Крім того, вказана поведінка [PERSON] негативно відображаться на дитині, яка багато разів була свідком описуваних подій, що тяжким чином у психологічному та моральному сенсі вплинула на неї. Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого клопотання [PERSON] заяву підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі, що відповідно до вимог ст.350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. З`ясувавши обставини справи суд приходить до таких висновків. Установлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Обставини вчинення домашнього насильства підтверджується зверненням у Відділення поліції №6 Рівненського районнного управління поліції ГУНП у Рівненській області з приводу неправомірних дій [PERSON] . 15.06.2022 року [PERSON] знову приходив до помешкання [PERSON] з погрозами на підставі чого стосовно нього був складений терміновий заборонний припис АА№069542. Відповідно до правил\~ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що \~домашнє насильство, це діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 зроблено висновок, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». З огляду на встановлені судом обставини справи, наявності ризиків повторного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до заявника та її дітини ураховуючи вичерпність переліку заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису, заява є обґрунтованою та підлягає задоволеню. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4\~ст.350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved