Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 листопада 2003 року з відповідачем зареєстрував шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 52. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року стосунки між ними поступово погіршувалися, зникли взаємопорозуміння та повага одне до одного, стали частими сварки, що у свою чергу впливає на психологічний стан дітей, спричиняє їм усім душевні страждання, вони втратили почуття любові та поваги, які існували при укладенні шлюбу, тому їх сім`я фактично припинила своє існування. На даний час вони роз`їхалися, разом не проживають та не ведуть спільного господарства, в той час як діти проживають разом з ним, з приводу чого дружина не заперечує, оскільки таким було волевиявлення їх спільних дітей. Крім цього, на даний час його побутово-матеріальні умови дозволяють краще забезпечити дітей усім необхідним відповідно до їх віку та розвитку. З огляду на вищевикладене просить їх шлюб розірвати та залишити дітей на подальше проживання та виховання при ньому. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, розірвати шлюб та залишити сина [PERSON] , [INFO] , на подальшому проживанні та вихованні при ньому, при цьому не вирішувати питання визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки така вже є повнолітньою; а також не вирішувати питання понесених ним у справі судових витрат. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позов визнає та не заперечує щодо задоволення такого без надання строку для примирення, оскільки дане питання давно нею обдумане; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] .\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 20 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 52 (а. с. 5). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, та син [PERSON] , [INFO] (а. с. 13, 18). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, часті сварки, втрату почуття любові, довіри та поваги одне до одного. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнала, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Що стосується визначення місця проживання неповнолітнього сина подружжя [PERSON] , то суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки в ході судового розгляду не встановлено наявності спору між подружжям [PERSON] щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] , такий знаходиться на утриманні та проживанні з батьком, проти чого відповідач не заперечує, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу дитину слід залишити проживати при позивачу.\~ Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції №0.0.2558398084.1 від 05 травня 2022 року позивачем сплачено 992,40 грн судового збору (а. с. 20). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved