Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Представник позивачки адвокат Білявцева Т.В. у грудні 2021 року звернулася до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який навчається на 1 кусі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія (освітньо-професійна програма «Будівництво, експлуатація і ремонт автомобільних доріг і аеродромів») на місцях державного замовлення. Термін закінчення навчання до 30.06.2024. Також син позивачки та відповідача навчається за спеціальністю 015 професійна освіта (освітньо-професійна програма «Будівництво та зварювання») на місцях, що фінансуються коштами фізичних, юридичних осіб. Термін закінчення навчання до 30.06.2023. У зв`язку з навчанням [PERSON] не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачка також не має можливості утримувати сина самостійно та забезпечувати йому належний рівень проживання. У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на навчання сина, хоча працює за кордоном та інших неповнолітніх дітей та дітей, що продовжують навчання, на утриманні не має. Посилаючись на вказані обставини представник позивачки просить суд: 1) стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років починаючи стягувати з моменту подання позову до закінчення навчання, а саме до 30.06.2024; 2) стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Ухвалою суду від 24.12.2021 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 14.01.2022 від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, у яких [PERSON] вказав, що з моменту розлучення батьків у його вихованні та забезпеченні приймала участь лише мати. Батько за 10 років жодного разу не привітав його з днем народження і навіть аліменти сплачував частково та має заборгованість, хоча й працює багато років за кордоном. У 2015 році його мати вдруге вийшла заміж і має свою сім`ю та трьох малолітніх дітей, 2020 року народження, яким постійно потрібна увага та матеріальне забезпечення. У батька інших дітей немає, будь-яких непрацездатних осіб на утриманні також немає, а тому він вважає, що батько в змозі його забезпечувати та допомагати матеріально. Влітку 2021 року він вступив на перший курс денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія (освітньо-професійна програма «Будівництво, експлуатація і ремонт автомобільних доріг і аеродромів») на місцях державного замовлення. Термін закінчення навчання до 30.06.2024. Також він одночасно навчається за спеціальністю 015 професійна освіта (освітньо-професійна програма «Будівництво та зварювання») на місцях, що фінансуються коштами фізичних, юридичних осіб. Термін закінчення навчання до 30.06.2023. На даний час його повністю забезпечує мати, яка надає грошові кошти на придбання підручників, зошитів, купує одяг та взуття, надає кошти на проїзд та забезпечує в інших потребах. Самостійно забезпечити себе матеріально він не може, оскільки навчається на стаціонарі та щоденно відвідує заклад освіти. У зв`язку із цим він повністю підтримує позов матері та просить суд прийняти рішення щодо стягнення аліментів із батька на його утримання на час навчання або до досягнення 23-річного віку. 20.01.2022 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав частково та зазначив, що він дійсно раніше працював у Польщі, але його працевлаштування було тимчасовим і неофіційним. На даний час він не має постійного стабільного заробітку, а тому об`єктивно не має можливості сплачувати суму аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу щомісячно. На сьогодні джерелом його існування є продукти власного вирощування у підсобному господарстві, а також незначні доходи від продажу тваринництва і періодичного виконання різного виду робіт за цивільно-правовими договорами, що не має постійного стабільного і систематичного характеру. Крім того, відповідач зазначив, що позивачка не надала жодних доказів, з яких можна було б встановити розмір її заробітку та доходи її теперішнього чоловіка, який утримує її та спільну дитину сторін. Тому позивачка повинна довести той факт, що її доходу, а також того утримання, яке надає її теперішній чоловік, не вистачає на утримання її повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також відповідач звернув увагу на те, що його син навчається на денній формі навчання на місцях державного замовлення, а тому отримує стипендію, про розмір якої у позові не указано та не надано відповідних доказів. Крім того, відповідач зазначив, що у позові відсутні дані про конкретну суму щомісячних витрат сина, пов`язаних із його навчанням (вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу тощо). Також відповідач звернув увагу на те, що навчальний заклад сина знаходиться у 1,9 км до місця його проживання та така відстань долається дорослою людиною за 30 хв., що на думку відповідача свідчить про відсутність потреби витрат на проживання та дорогу до навчального закладу. Крім того, відповідач зазначив, що позивачка як багатодітна мати, користується пільгами і їй було виділено у 2020 році грошову допомогу з міського бюджету у розмірі 150 000 грн. Також відповідач вказав, що вимога позивачки про стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років суперечить положенням СК України, оскільки такий мінімальний розмір аліментів установлений для дітей, які не досягли повноліття. Він не відмовляється від надання грошової допомоги синові під час навчання, однак сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі він не в змозі через незадовільний майновий стан. Крім того відповідач вказав, що копію позовної заяви він отримав 31.12.2021 та не зміг вчасно подати відзив, оскільки у період новорічних свят перебував у гостях сестри за кордоном. Тому відповідач просив поновити строк для подання відзиву та частково задоволити позовні вимоги і стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 500 грн щомісячно до закінчення навчання. Розгляд справи відповідач просив суд провести без його участі. Також відповідач просив стягнути з позивачки понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. 08.02.2022 представник позивачки подала відповідь на відзив, у якій вказала, що відповідачем було пропущено строк для подачі відзиву на позов без поважної причини та судом надано достатньо часу для підготовки відзиву та направлення його до суду. У відзиві відповідачем жодним чином не доведено та не надано доказів, що він дійсно не перебував та не перебуває на сьогоднішній день за межами території України, що його заробіток не дає можливості забезпечувати свою дитину на період навчання, а також не надано будь-яких доказів про його матеріальне становище та будь-якої податкової декларації про отримані доходи. З моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем, позивачка самостійно забезпечувала свого неповнолітнього сина. Відповідач заборгував значну суму по аліментам й відмовляється її сплачувати. Після досягнення дитиною повноліття, відповідачем не було жодного разу надано допомогу, він не турбувався про стан здоров`я дитини, не цікавився до якого навчального закладу вступив син, чи є у нього підручники, зошити та інша канцелярія необхідна для навчання, чи взагалі є у позивачки можливість самостійно підготувати дитину до навчання та забезпечити йому належний рівень достатку. Стипендію син позивачки не отримує, що свідчить про відсутність будь-яких додаткових матеріальних благ. Проїзд містом, де навчається син позивачки становить щоденно 16 грн, а за 22 календарні дні - 352,00 грн щомісячно. На придбання канцелярії та зошитів, для належного навчання в закладі освіти витрати становить близько 300 грн щомісячно. Також існують витрати на харчування та придбання одягу близько 4000 грн на місяць. Заявлений відповідачем у відзиві розмір аліментів 500,00 грн не забезпечить належний рівень для навчання та проживання повнолітньої дитини. Також представник позивачки зазначила, що відповідач постійно працює за межами території України й отримує дохід достатній для забезпечення свого повнолітнього сина, на утриманні немає інших дітей та непрацездатних батьків, а також має майно та ще й веде додаткове господарство, тому взмозі забезпечити свою дитину і сплачувати аліменти на період навчання. 15.02.2022 відповідач подав до суду заперечення у якому крім обставин викладених у відзиві зазначив, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження витрат сина на навчання. Також відповідач вказав, що [PERSON] задовільно навчається, неналежно відвідує навчальний заклад, а тому витрати на проїзд, підручники та зошити є значно меншими ніж зазначені у відповіді на відзив. Крім того відповідач зазначив, що поніс додатково витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн у зв`язку з поданням заперечення. Тому відповідач просив суд стягнути з позивачки понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 5000 грн. Щодо пропуску строку подачі відзиву на позов, відповідач у запереченні вказав, що він не має юридичної освіти, самостійно подати відзив на позов був не в змозі і потребував надання йому правничої допомоги, тому подав відзив на позов після оформлення договірних відносин з адвокатом лише 13.01.2022. Протокольною ухвалою суду від 22.02.2022 було задоволено клопотання відповідача та поновлено строк на подання відзиву. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки подала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та без участі позивачки. Відповідач у відзиві на позов просив розглядати справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] не повідомив суд про причину неявки. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] у м. Тростянець Сумської області (а.с. 4, 14). З довідок виданих Відокремленим структурним підрозділом «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) від 17.11.2021 за № 1272, 1273 вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія (освітньо-професійна програма «Будівництво, експлуатація і ремонт автомобільних доріг і аеродромів» на місцях державного замовлення. Термін навчання до 30.06.2024. Також [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) за спеціальністю 015 професійна освіта (освітньо-професійна програма «Будівництво та зварювання») на місцях, що фінансуються коштами фізичних, юридичних осіб. Термін навчання до 30.06.2023 (а.с. 10, 11). Отже, судом установлено, що син сторін є повнолітнім та продовжує навчання на денній її формі. Навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] у зв`язку із навчанням не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги і таку допомогу крім позивачки має надавати також і відповідач, виходячи з рівного обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Відповідачем не було надано доказів, що він має незадовільний стан здоров`я та доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу на навчання сина. Разом з тим, на підставі інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.06.2022 за № 9J-12246/0/15-22-Вих, судом встановлено, що [PERSON] у період 2020-2021 років сім разів перетинав державний кордон через пункти пропуску Ягодин , Шегині, Грушів, які є пунктом пропуску через державний кордон України на кордоні з Польщею. Також відповідач у 2018 році здійснив виїзд у пункті пропуску Бориспіль-D за маршрутом Київ-Шарм Ель Шейх. Зазначене свідчить про те, що відповідач мав належний матеріальний стан. Як вбачається з розрахунку заборгованості Тростянецького відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.11.2021 за № 20922/18.16-33, станом на 22.11.2021 [PERSON] мав заборгованість по аліментам у розмірі 72913,87 грн. За період з 2015 по 2021 рік включно було нараховано аліментів у розмірі 128445,87 грн, із яких сплачено за вказаний період - 55534,00 грн (а.с. 12-13). Вказане свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів на той час ще неповнолітнього сина та неналежне виконання рішення суду про стягнення аліментів. Посилання відповідача на те, що він періодично надає матеріальну допомогу на потреби сина не було підтверджено жодними доказами. Щодо посилання відповідача на те, що позивачка, як багатодітна мати отримала у 2020 році матеріальну допомогу у розмірі 150 000 грн, що було відображено у статті «В Конотопе учительница, которая родила тройню получила сертифікат 150000 гривен» від 03.08.2020 у газеті «Сумская лента», витяг з якої був наданий відповідачем, суд зазначає про те, що дана допомога є одноразовою і її надання жодним чином не позбавляє відповідача обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги. Також не заслуговує на увагу посилання відповідача на те, що [PERSON] навчається за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету та отримує стипендію, оскільки згідно вищевказаних довідок виданих Відокремленим структурним підрозділом «Класичний фаховий коледж Сумського державного університету» (м. Конотоп) вбачається, що останній також навчається за спеціальністю на місцях, що фінансуються за кошти фізичних, юридичних осіб. Крім того, як вбачається з довідки про доходи, [PERSON] у січні 2022 року доходу не отримував (а.с. 60). Враховуючи викладене, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно. Разом з тим, суд не вбачає підстав для встановлення мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки [PERSON] є повнолітнім. Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень ст.181 СК України винятково стягувачу аліментів належить право вибору способу їхнього стягнення. Це право стягувача є безумовним. Платник аліментів також не може вимагати зміни способу їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру у межах обраного одержувачем способу їх стягнення. Тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що аліменти необхідно стягувати у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 та 2 статті 199 СК України право на утримання повнолітні дочка, син, які продовжують навчання, мають до досягнення двадцяти трьох років і таке право припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, аліменти з відповідача на утримання повнолітнього сина підлягають стягненню з 21.12.2021 і до закінчення навчання [PERSON] , але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимогщо становить 602 грн 91 коп. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на позов указав, що позивачка не надала доказів на підтвердження розміру та факту надання їй адвокатом такої допомоги, що свідчить про безпідставність позовних вимог у цій частині. Як вбачається із Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №3 від 18.10.2021 позивачка домовилася із представником - адвокатом Білявцевою Т.В., що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання правової допомоги складатиме 4000,00 грн, у тому числі за консультування щодо обрання способу захисту порушеного права, щодо стягнення аліментів з боржника до досягнення дитиною 18-річного віку - 500,00 грн (термін виконання 3 години), ознайомлення з матеріалами з метою подачі позову про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - 500,00 грн (3 години), складання тексту позовної заяви - 3000,00 грн ( 5 днів). Також у Додатку передбачено, що оплата послуг адвоката здійснюється після отримання судового рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Таким чином, судом установлено, що на час розгляду справи позивачка фактично витрат на правничу допомогу не понесла, документальних доказів сплати 4000,00 грн гонорару адвокату стороною позивача не надано. Отже, суд погоджується із позицією відповідача та вважає заявлену позивачкою вимогу про стягнення понесених нею витрат на правничу допомогу безпідставною. Вирішуючи питання щодо стягнення з позивачки понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу у заявленому ним розмірі 5000 грн, суд враховує надані на підтвердження понесених витрат докази, зокрема: договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом Ясинок М.М. від 09.02.2022 (а.с.78); розрахунок вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу у цивільній справі № 588/2084/21, за яким загальна вартість гонорару склала 5000 грн ( складання проекту відзиву - 4000 грн, складання проекту заперечення - 1000 грн) (а.с.81); акт про отримання професійної правничої допомоги від 15.02.2022 за складання проекту заперечення у розмірі 1000 грн (а.с.79); квитанцію від 19.01.2022 про отримання адвокатом Ясинок М.М. коштів від [PERSON] за складання проекту відзиву на позов 4000 грн (а.с. 77); квитанцію від 15.02.2022 про отримання адвокатом Ясинок М.М. коштів від [PERSON] за складання проекту заперечення 1000 грн (а.с.80). На підставі вказаних доказів судом установлено, що на час розгляду справи відповідач поніс витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 5000 грн, тому на його користь з позивачки підлягає стягненню сума коштів на відшкодування понесених витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог що становить 3320 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial