Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У листопаді 2021 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В подальшому 12 червня 2012 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно зазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0309/1107/71-439 від 12.11.2007 року, який був укладений між АКЦІОНЕРНИМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступником якого є ВАТ «СВЕДБАНК» та [PERSON] , на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вказаним кредитним договором належать ПАТ «АЛЬФА-БАНК». 12.11.2007 року між АКЦІОНЕРНИМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступник ПАТ «СВЕДБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № 0309/1107-439, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу 23\~000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит. Свої зобов`язання банк за договором виконав в повному обсязі, в свою чергу позичальник [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 05.08.2021 року має заборгованість, яка складається з 14\~354,66 дол. США - заборгованість за кредитом; 9\~120,80 дол. США заборгованість по відсотках; 3\~765, 21 дол. США пеня. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та графіком погашення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 12.11.2007 року між Кредитором та Іпотекодавцем, якими є [PERSON] , укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , має загальну площу 57,7 кв.м., житлову площу 38,8 кв.м.. Ринкова вартість предмету іпотеки становить 323\~300,00 грн.. У зв`язку з тим, що відповідач порушив умови кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0309/1107-439 від 12.11.2007 року в сумі 727\~240,67 дол. США звернути стягнення на квартиру під номером [ADDRESS] , має загальну площу 57,7 кв.м., житлову площу 38,8 кв.м., також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4 849,50 грн.. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалами суду від 22 лютого 2022 року та 02 червня 2022 року було визнано явку представників сторін обов`язковою. Представник позивача звернувся до суду із заявою в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, заперечував проти клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають у повному обсязі. Посилалися на те, що заборгованість не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, розрахунок безпідставний, виписки з особового рахунку відсутні Зверталися із заявою про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 212/7542/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, яку в подальшому попросив залишити без розгляду. Звернулися із заявою про застосування строків позовної давності. На адресу суду надійшли заперечення позивача щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що, що кредитний договір № 0309/1107/71-439 був укладений між [PERSON] і Банком саме у іноземній валюті. І саме зобов`язання за цим договором кредиту забезпечено предметом іпотеки, про звернення стягнення на яке банк звернувся із позовом. Таким чином, щодо примусового звернення стягнення на спірний предмет іпотеки з 07.06.2014 року по 23.09.2021 року діяв мараторій, а отже згідно положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки був зупинений. Поряд з тим зазначили, що [PERSON] щомісячно вносив платежі за кредитом до 09.08.2016 року, отже в задоволенні заяви застосування строків позовної давності необхідно відмовити. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договірне зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 2 Закону України Про іпотеку встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про іпотеку іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню». У постанові\~від 15\~червня 2021\~року у\~справі №\~922/2416/17\~(провадження\~№ 12-44гс20)\~Велика Палата\~Верховного Суду зробила висновки про те, що: виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя; у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Представник позивача посилася на те, що між АКЦІОНЕРНИМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступник ПАТ «СВЕДБАНК» та [PERSON] 12.11.2007 року укладено кредитний договір № 0309/1107-439, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу 23\~000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит (а.с. 4-7). Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКЦІОНЕРНИМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступник ПАТ «СВЕДБАНК», та [PERSON] укладений Договір іпотеки № 0309/1107/71-439-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., 12.11.2007 року за реєстровим № 6076, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , має загальну площу 57,7 кв.м., житлову площу 38,8 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності. Позивач посилався, що [PERSON] порушив умови кредитного договору № 0309/1107/1107/71-439 від 12 листопада 2007 року в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 05 серпня 2021 року становить 27240,67 доларів США, з яких: 14354,66 доларів США заборгованість за кредитом; 9120,80 доларів США заборгованість за відсотками; 3765,21 доларів США пеня ( а.с.1-3). Також, АТ Альфа-Банк було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 05 серпня 2021 року становить 27240,67 доларів США, з яких: 14354,66 доларів США заборгованість за кредитом; 9120,80 доларів США заборгованість за відсотками; 3765,21 доларів США пеня (а.с.13-15). Для надання пояснень щодо розрахунку ухвалами суду від 22 лютого 2022 року та 02 червня 2022 року явка сторін визнавалась обов`язковою. Проте сторонами ухвали суду не виконано. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з частиною десятою статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, також залишити позовну заяву без розгляду. Суд, вирішуючи питання щодо наявності заборгованості позичальника за кредитним договором враховує, що 25 листопада 2005 року між АКБ ТАС-КОМЕРЦБАНК, правонаступником якого є ВАТ СВЕДБАНК, та [PERSON] був укладений договір кредиту № 0309/1107/1107/71-439 від 12 листопада 2007 року, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 23000 доларів США, кредит надавався на умовах сплати 12,50 % річних з терміном погашення до 11 листопада 2037 року включно. Статтею 39 Закону України Про іпотеку визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, відповідно до статті 39 Закону України Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. За умови недоведеності позивачем чіткого розміру позовних вимог дотримання судом статті 39 Закону України Про іпотеку не є можливим. Доведення позивачем суми заборгованості є також необхідним з огляду на п.п.12.3.1 п.12.3.1 статті 12 Іпотечного договору № 0309/1107/71-439-Z-1 від 12 листопада 2007 року, який було укладено між АКБ ТАС-КОМЕРЦБАНК" та [PERSON] , відповідно до якого передбачено наступне: «якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за Основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) робочих днів з моменту набуття у власність Предмета Іпотеки». Суд враховує правові висновки, викладені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Встановлено, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 серпня 2021 року вона становить 27240,67 доларів США, з яких: 14354,66 доларів США заборгованість за кредитом; 9120,80 доларів США заборгованість за відсотками; 3765,21 доларів США пеня (а.с.88-89). Крім цього доказів наявності заборгованості суду не надано. Доказами, які підтверджують видачу кредиту, наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Подібного правового висновку дійшов Верховний суд в складі колегії суддів Другої судової палати КЦС у постанові № 524/4318/15 від 12.06.2019 року. Відсутність вказаних документів в матеріалах справи за наявності заперечень відповідача позбавляє суд можливості перевірити доводи позивача про розмір заборгованості і заперечення відповідача щодо правильності поданого позивачем розрахунку заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності боргу у позичальника, і саме з огляду на відсутність доведеної заборгованості немає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. У той же час, суд позбавлений можливості винести рішення на користь банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як у справі відсутні докази щодо обґрунтування позивачем чіткої суми заборгованості. У ході вирішення цього спору суд наголошував представнику банку на необхідності надання пояснень (обґрунтування) цієї суми заборгованості, але представник позивача у судові засідання не з`явився і відповідних відомостей і документів не надав. З огляду на те, що доказування і висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суду не надано підтверджуючих документів і обґрунтування підстав виникнення у відповідача суми заборгованості у вказаному розмірі, наданий банком розрахунок суми заборгованості недоведеним і необґрунтованим і тому в цій частині позову вважає за доцільне відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків, то вона задоволенню також не підлягає, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором банківською установою необґрунтовано з чого складається ця сума, обґрунтованого і доведеного періоду її виникнення і підстав для нарахування, суперечливого характеру указаних у розрахунку сум. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то вони також задоволенню не підлягають з огляду на вищевикладене. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи є недоведеним сума заборгованості за кредитним договором, а тому підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, доводи відповідача наведені у відзиві щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки заявлений позов є необґрунтований, а тому позовна давність не застосовується. Доводи відповідача в частині порушення позивачем вимог ч. 2 та ч. 4 ст. 95 ЦПК України є слушними: надані позивачем письмові докази вимогам ЦПК не відповідають. Оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України) та підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України), а доводи позивача не спростовують висновків суду, зазначених вище, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed