Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] та має на утриманні двох дітей: малолітню дочку [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проживають та зареєстровані разом з нею. Останнім часом поведінка сина стала вкрай нестерпною, він не працює, пиячить, влаштовує сварки, застосовує фізичне насильство до неї та її дочки, погрожує розправою. Йому неодноразово виносилися працівниками поліції термінові заборонні приписи у зв`язку з існуванням безпосередньої загрози життю та здоров`ю позивача та її дочки, а також він притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, але належних висновків не зробив та продовжує вчиняти відносно них протиправні дії, порушуючи правила співжиття. \~ \~ \~ \~Тому позивач просить усунути перешкоди належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з даної квартири [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав та пояснила, що протягом останніх двох років спільне проживання з відповідачем є нестерпним, він зловживає алкоголем та вживає наркотичні засоби, з квартири виносить речі, нищить майно, яке знаходиться в помешканні, застосовує до неї фізичне насильство. У квартирі також проживає її десятирічна дочка, яка теж потерпає від неправомірних дій відповідача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~ \~ Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності 1/2 частина будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування від 30.12.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2005 року. Відповідач є сином позивача, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 16.01.2015 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської мсіької ради від 27.06.2017 року та за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 20.09.2021 року відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де також згідно копії паспорта має зареєстроване місце проживання й позивач. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08.11.2021 року в справі № 295/14658/21 за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] видано обмежувальний припис відносно [PERSON] ( [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ), якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав стосовно [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ): заборонити [PERSON] , перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] наближатись на відстань 0,5 км до мого місця проживання, за адресою: [ADDRESS] . Як убачається зі змісту рішення суді та матеріалів справи, за зверненням [PERSON] щодо скоєння [PERSON] домашнього насильства працівниками Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області відносно [PERSON] винесено термінові заборонні приписи, а саме: - серії АА № 092989 від 26.10.2021 року, згідно якого кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 4 доби; - серії АА № 089202 від 29.12.2020 року, згідно якого кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, зобов`язано залишити місце проживання перебування) постраждалої особи строком на 5 діб; - серії АА № 089235 від 23.01.2021 року, згідно якого кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 7 діб; - серії АА № 089290 від 11.02.2021 року, згідно якого кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 1 добу; - серії АА № 0897222 від 15.12.2020 року, згідно якого кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи строком на 1 добу. Інформація, яка міститься в термінових заборонних приписах стосовно кривдника щодо неодноразового застосування до [PERSON] передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заходів, дає підстави вважати, що відповідач систематично допускав протиправну поведінку по відношенню до своєї матері [PERSON] за місцем реєстрації. Постановою судді Богунського районного суду міста Житомира від 12.01.2021 року в справі № 295/15541/20 за заявою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. що становить 170,00 грн. Як зазначено в рішенні суду, 10.12.2020 року близько 12-30 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , а саме погрожував їй розправою. Окрім того, 11.12.2020 року близько 12-25 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , а саме ображав словами брутальної лайки. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 3 ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 157\~ЖК України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні ЄСПЛ від 03.09.2020 року в справі «Левчук проти України», заява № 17496/19, зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому. З огляду на те, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні належною їй частиною будинку, порушуючи правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному помешканні, а заходи запобігання виявились безрезультатними, суд дійшов до висновку про необхідність судового захисту порушених прав позивача, обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн., оплачений позивачем за подання до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції.

Outcome: approved