Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

04.08.2021 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] , Локачинської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння та земельних ділянок у с. Війниця Локачинського, нині Володимир-Волинського району. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є її діти, а саме: вона, [PERSON] та її брат [PERSON] . Після смерті матері вона прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки більше десяти років, а також на момент її смерті, проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] цього факту не оспорював в ході розгляду судом справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи те, що на момент смерті матері [PERSON] вона постійно проживала разом з нею, тому є всі підстави для встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті. У даний час вона дізналася, що її брат оформив на себе право власності на все спадкове майно після смерті матері, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори було видано її брату [PERSON] три свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно після смерті їх матері [PERSON] , а саме: 1) свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 887 від 13.10.2015 року, на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 84 кв.м, за адресою [ADDRESS] ; 2) свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 888 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); 3) свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 889 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,3639 га, для ведення особистого селянського господарства. Оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , її брату [PERSON] були видані без врахування того, що вона також, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, тому виникає питання про внесення відповідних змін до виданих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом. Зокрема, враховуючи, що спадкове майно, яке було прийнято [PERSON] , та на яке він отримав відповідні свідоцтва, підлягає перерозподілу між ним [PERSON] та нею, [PERSON] , згідно із принципом рівності часток у спадщині, тому до вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом слід внести зміни, зазначивши, що спадкоємцями указаного в цих свідоцтвах майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її діти: [PERSON] ( 1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). А тому позивач просила: - встановити факт прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , нею [PERSON] у вигляді житлового будинку, загальною площею 84 кв.м., за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, та земельної ділянки, площею 0,3639 га, для ведення особистого селянського господарства; - внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 887 від 13.10.2015 року, на житловий будинок, загальною площею 84 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , зазначивши, що спадкоємцями указаного в цьому свідоцтві майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка); - внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 888 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, зазначивши, що спадкоємцями указаного в цьому свідоцтві майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] 1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). - внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 889 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,3639 га, для ведення особистого селянського господарства, зазначивши, що спадкоємцями указаного в цьому свідоцтві майна належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). Понесені судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 25.08.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок, загальною площею 84 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 31884807224), - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, кадастровий номер 0722481200:01:000:0178, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 749165407224), - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3639 га, кадастровий номер 0722481200:01:000:0179, що знаходиться на території Війницької сільської ради Володимир-Волинського (колишнього Локачинського) району Волинської області (реєстраційний номер об`єкта 749189207224), що належить на праві приватної власності [PERSON] , жителю [ADDRESS] . 28.09.2021 року ухвалою суду було замінено відповідача у справі - Локачинську державну нотаріальну контору на належного відповідача - Міністерство юстиції України. 29.10.2021 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 24.10.2017 № 3283/5 «Про ліквідацію Локачинської нотаріальної контори Волинської області» зазначена нотаріальна контора була ліквідована, а матеріальні цінності та діловодні справи передані Волинському обласному нотаріальному архіву. Процедуру ліквідації проведено без правонаступництва, що підтверджено інформацією, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Сформовані позивачем\~позовні вимоги\~не можуть\~бути виконані\~Міністерством юстиції\~України в\~силу відсутності\~передбачених на\~це законодавством\~повноважень,\~вносити зміни\~до свідоцтва\~про право\~на спадщину\~уповноважені виключно нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 1300 Цивільного кодексу України, що вказує на безпідставність позову в цілому, поданого до Міністерства юстиції України. Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зіставивши наведені норми цивільного закону, можна зробити висновок, що закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Так, закон не зобов`язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто,\~якщо протягом\~шести місяців\~з дня\~смерті спадкодавця\~спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~не заявив\~про відмову\~від спадщини,\~після закінчення\~шести місяців\~з часу\~відкриття спадщини\~він може\~одержати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~в нотаріальній\~конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296- 1298 ЦК). Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може вестися лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Натомість, позовні вимоги позивача щодо внесення змін у свідоцтва про право на спадщину є необґрунтованими та передчасними, на думку відповідача, оскільки прийняття рішення про встановлення факту прийняття спадщини зобов`язує нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноважену на це посадову особу відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, як це передбачено в ст. 1300 ЦК України. 03.11.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що судова практика допускає встановлення фактів прийняття спадщини, [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем, отже прийняла спадщину, окрім цього нотаріус не відмовляв їй з цього приводу і вона вправі звернутись з даним позовом до суду. Щодо твердження представника Міністерства юстиції України про те, що позовні вимоги позивача не можуть бути виконані Міністерством, в силу відсутності на це повноважень в Міністерства юстиції України, представник позивача зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади, інших органів й установ, які наділені владними повноваженнями, є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою здійснення правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати наступне: якщо під час розгляду справи буде встановлено, що орган (установа) наділений владними повноваженнями, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, припинив свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі його правонаступників. У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган (установу), до компетенції якого належить прийняття рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом, наділеним владними повноваженнями. Таке твердження викладено в постанові ЦКС у складі ВС від 27.05.2020 року у справі № 522/25954/16-ц. 19.01.2022\~року від представника Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до\~наказу Міністерства\~юстиції України\~від 07.06.2021\~№ 2040/5\~«Про затвердження\~Переліку нотаріальних\~округів в\~Автономній Республіці\~Крим,\~областях,\~містах Києві\~та Севастополі»\~у межах\~Володимир-Волинського\~району утворено\~Володимир-Волинський\~районних нотаріальний\~округ,\~в межах\~якого діє\~не тільки\~Володимир-Волинська\~державна нотаріальна\~контора Волинської\~області, але і Нововолинська державна\~нотаріальна контора\~Волинської області;\~Іваничівська державна\~нотаріальна контора\~Волинської області,\~а також приватні нотаріуси. Наведене свідчить\~про безпідставність\~клопотання позивача\~щодо залучення\~в якості\~співвідповідача саме Володимир-Волинської державної нотаріальної контори. Крім того, позивач, маючи рішення суду про встановлення факту постійного проживання\~разом із\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини має\~альтернативний вибір\~щодо звернення\~до нотаріусів або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженої на\~це посадової\~особи відповідного\~органу місцевого\~самоврядування відповідно до ст. 1300 Цивільного кодексу України, що вказує на безпідставність позову в цілому, поданого до Міністерства юстиції України. 21.03.2022 року ухвалою суду було прийнято заяву [PERSON] про зміну предмета позову у вказаній цивільній справі, постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову, відповідно до якого позивач просить: - встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а відтак - прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , [PERSON] у вигляді житлового будинку, загальною площею 84 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, та земельної ділянки, площею 0,3639 га, для ведення особистого селянського господарства; - внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 887 від 13.10.2015 року, на житловий будинок, загальною площею 84 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] ( 1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка); - внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер 888 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка); - внести зміни у свідоцтво про право власності на спадщину за законом, реєстраційний номер 889 від 13.10.2015 року, на земельну ділянку, площею 0,3639 га, для ведення особистого селянського господарства, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна, належного спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її діти: [PERSON] ( 1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). Понесені судові витрати покласти на відповідача. Також за клопотанням позивача залучено до участі у справі співвідповідача - Володимир-Волинську державну нотаріальну контору Волинської області. Позивач та її представник у судовому засіданні свої змінені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, уточнивши, що просять внести зміни\~у свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~а не\~про право\~власності на\~спадщину,\~як помилково\~зазначено у\~позовній заяві\~та заяві\~позивача про\~зміну предмета\~спору.Судові витрати просили стягнути з відповідача [PERSON] та Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, як правонаступника Локачинської державної нотаріальної контори. Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні позов не визнала із підстав, викладених у відзиві на позов та письмовому поясненні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи. 12.01.2022 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами в справі. Позов не визнає повністю. Представник Володимир-Волинської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи, будь яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, в т.ч. матеріали спадкової справи №150/2015 до майна померлої [PERSON] , оглянувши матеріали витребуваної судом цивільної справи № 160/490/15-ц, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2021 року (а.с. 7). Після її смерті відкрилась спадщина на її майно. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти, а саме: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Війницької сільської ради № 506 від 13.07.2015 року. Із вказаної довідки також вбачається, що спадкодавець на момент смерті була зареєстрована за однією адресою із сином [PERSON] - [ADDRESS] (а.с. 126 на звороті). Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження та одруження, відповідно до якого вона змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 8, 9). Позивач [PERSON] 03.08.2015 року подала до Локачинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачу їй \~ \~ \~ \~ свідоцтв про право на спадщину (а.с. 125 на звороті). Будь яких доказів постійного її проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті [PERSON] до нотаріальної контори подано не було та нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 129 на звороті). Натомість [PERSON] 13.10.2015 року була подана заява про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом, як спадкоємцю, який прийняв спадщину, позаяк постійно проживав та був зареєстрований із спадкодавцем [PERSON] за однією адресою на час її смерті, і йому, як єдиному спадкоємцю, що прийняв спадщину державним нотаріусом було видано свідоцтва про право на усю спадщину [PERSON] (а.с. 131, 143 на звороті, 144). Позивач вважає, що прийняла спадщину після смерті матері, позаяк саме вона фактично постійно проживала із нею на час її смерті, а не [PERSON] ( як останній неправдиво вказав у заяві, поданій нотаріусу 13.10.2015 року), а тому звернулась до суду із позовом щодо встановлення даного факту, що не визнається відповідачем [PERSON] . Суд вважає, що дана частина позовних вимог підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні було заслухано показання свідка [PERSON] , яка зазначила, що знає [PERSON] тривалий час, позаяк вони разом працювали, часто бувала в неї вдома, і остання дійсно постійно, більше 10 років, проживала за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , а також на час її смерті. Позивач проводила поховання матері. Крім того, дані обставини були встановлені рішенням Локачинського районного суду від 14.09.2015 року у справі № 160/490/15-ц, що набрало законної сили, у мотивувальній частині якого міститься посилання на\~ довідку Війницької сільської ради\~ Локачинського району\~ № 602 від 05 серпня 2015 року, відповідно до якої спадкодавець [PERSON] на час смерті фактично проживала із позивачем за адресою: [ADDRESS] , хоча була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у будинку, що їй належить. Позивач [PERSON] \~ провела її поховання. Оригінал вказаної довідки міститься в матеріалах справи №\~160/490/15-ц,\~що оглянута\~судом за\~клопотанням позивача. При цьому, як вбачається із вищевказаного рішення, зазначені вище обставини сторонами - [PERSON] та Війницькою сільською радою не оспорювались (а.с. 10, 11). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Отже,\~позовні вимоги [PERSON] \~\~ в частині встановлення факту постійного її проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а отже - прийняття позивачем спадщини після смерті матері, необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог в частині внесення зміни у свідоцтва про право на спадщину, судом встановлено наступне. Так, частиною першою статті 1280\~ЦК України встановлено, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Згідно із ч.ч.1,2 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Окрім того, законом передбачено порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину (стаття 1300 ЦК України). Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. За таких обставин, передбачений статтею 1300\~ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. Таким чином, зважаючи на відсутність згоди спадкоємця [PERSON] на внесення змін в свідоцтва про право на спадщину, спадщина, яка була прийнята та оформлена на нього та на яку він отримав відповідні свідоцтва, підлягає перерозподілу між [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах (по 1/2 частині) на підставі рішення суду, враховуючи, що остання фактично постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті і прийняла спадщину, проте не була включена до її розподілу. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставусвоїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. При цьому суд вважає Міністерство юстиції України та Володимир-Волинську державну нотаріальну контору Волинської області належними відповідачами у справі з підстав, вказаних в ухвалах суду від 28.09.2021 року та від 21.03.2022 року. Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, 2 ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 06-21-сц-1 від 23.06.2021 року, укладений із адвокатським бюро «Бюро адвоката Єлова» в особі керуючого бюро - адвоката Єлова В.А. та ордер серії ВЛ № 048010 (а.с. 17, 18), додаток №1 до договору № 06-21-сц-1 від 23.06.2021 року про обсяг та вартість правової допомоги, з якого вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: ознайомлення з наявними матеріалами - 1500 грн, аналіз нормативної бази та судової практики, консультації - 1500 грн, підготовка до судових засідань та процесуальних документів - 3000 грн, представництво інтересів в суді - 2000 грн, всього 8000 грн (а.с. 18 на звороті), сплата вказаних коштів позивачем [PERSON] адвокатському бюро «Бюро адвоката Єлова» підтверджується квитанцією № 1 від 24.06.2021 року на суму 8000 грн (а.с. 19). Відповідно до ч.5, ч.6\~\~ст.\~137\~ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі - [PERSON] та Міністерство юстиції України заперечували щодо задоволення вимог позивача повністю. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться\~\~складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви, а також підготовку клопотань, тощо. Суд вважає, що обсяг наданих адвокатом Єловим В.А. послуг та виконаних робіт у даній справі є значним, проте розмір витрат на правничу допомогу суд вважає завищеним в порівнянні із складністю справи. При цьому судом взято до уваги заперечення відповідачів, а тому вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково, в сумі 5000 грн, в задоволенні решти вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження сплати судового збору позивачем суду було надано квитанції на суму 4086 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі даний судовий збір підлягає стягненню в користь позивача. У судовому засіданні позивачем та її представником було заявлено клопотання про стягнення судових витрат лише з відповідачів [PERSON] та Володимир-Волинської державної нотаріальної контори. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги наступне. Так, у судовому засіданні було встановлено та доведено матеріалами спадкової справи 150/2015, що [PERSON] не було подано нотаріальній конторі будь яких доказів її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої, а відповідачем [PERSON] навпаки вказано про прийняття спадщини шляхом його постійного проживання та реєстрації із спадкодавцем за однією адресою, а тому, з врахуванням вказаного, суд не вбачає вини нотаріальної контори у даному спорі. Аналізуючі обставини справи, на думку суду, усі понесені позивачем судові витрати мають бути стягнуті з відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, арешт, накладений ухвалою суду від 25.08.2021 рокуна житловий будинок, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, однак може бути скасований за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved