Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.09.2005 сторони шлюб, який зареєстровано Ленінським РАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 506, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають із матір`ю. Сімейні відносини фактично припинилися з грудня 2021 року. З того часу позивач із відповідачем проживають нарізно, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що втратила почуття довіри і поваги до відповідача, і за таких обставин прийшла до твердого висновку, що шлюб необхідно розірвати, подальше його збереження неможливе, недоречне та суперечить її інтересам. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстровано 09.09.2005 Ленінським РАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 506. Ухвалою судді від 14.04.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 12.05.2022, яке було відкладено на 03.06.2022 у зв`язку із першою неявкою відповідача. Ухвалою суду від 03.06.2022 сторонам надано строк для примирення до 03.07.2022, провадження у справі постановлено зупинити до закінчення строку для примирення. 04.07.2022 ухвалою судді провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу поновлено, призначено судове засідання з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач відзив не подав. У судовому засіданні пояснив, що примирення між ним та позивачем не досягнуто, проте позов не визнав, посилаючись на те, що сторонами не вичерпано можливості для примирення та збереження сім`ї. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 09.09.2005 Ленінським РАЦС Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 09.09.2005. Від шлюбу сторони мають дітей: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом вживались заходи для збереження сім`ї та сторонам надавався строк на примирення, проте воно не було досягнуто. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 24 СК України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вказані положення національного законодавства України відповідають ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. При цьому, суд враховує, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, суд вважає встановленим, що вимога про розірвання шлюбу відповідає інтересам сторін, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Заперечення відповідача щодо позовних вимог суд вважає непереконливими, оскільки ним не було наведено відповідного їх обґрунтування. Враховуючи, що позивач не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявила наміру щодо збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням того, що позивач у позовній заяві виявила бажання після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, яке вона носила у зв`язку із реєстрацією шлюбу « [PERSON] », питання про зміну прізвища судом не вирішувалось. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved