Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] де третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача виступає [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07.05.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. При цьому, 26.10.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку [PERSON] , щомісячно, починаючи з 10.10.2016 року і до досягнення ним повноліття. Стверджує, що на даний час сину виповнилось 18 років, проте він продовжує навчатися на 1-му курсі Буковинського державного медичного університету денної форми навчання за держзамовленням спеціальністю «222-медицина (магістр)» з 01.09.2021 року. Строк закінчення навчання 30.06.2027 року. Зазначає, що вона працює та має заробіток, що становить біля 7000,00 грн. на місяць, проте цих коштів не вистачає. Вказує, що відповідач на даний час офіційно працює на посаді лікаря-радіолога в радіологічному відділенні Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру та отримує заробітну плату. Їй відомо, що відповідач, є здоровою, матеріально забезпеченою людиною, стягнень за виконавчими документами не проводиться, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, а тому він може надавати матеріальну допомогу на навчання сина до закінчення ним навчання. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, до закінчення навчання. Ухвалою суду від 11 травня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання\~\~відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак її представник спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак його представник спрямувала до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Підтримала обставини викладені у відзиві та просила прийняти рішення на підставі поданих документів. Так, згідно поданого відзиву, відповідач позов визнав частково. Вказав, що на його утриманні перебуває батько - [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером та отримує мізерну пенсію. Оскільки батько вже похилого віку і самостійно себе належним чином обслуговувати та забезпечувати не може, він кожних вихідних їздить до батька додому. Крім цього, 08.02.2018 року він уклав шлюб, тому у нього збільшилися обов`язки по утриманню і відповідальності за сім`ю. Також зазначив, що позивач майже постійно за кордоном, оскільки там проживає та отримує офіційну заробітну плату приблизно 4\~000 євро у місяць. При цьому, він спілкується з сином та допомагає йому матеріально, що також просить врахувати при винесенні рішення. Тому не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на навчання на повнолітнього сина в розмірі 1/7 частини заробітку, щомісячно, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду даної справи в суді, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.05.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було розірвано (а.с.4). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 10.10.2016 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с.5). Позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КЖРЕП №704 від 28.11.2016 року (а.с.7). Відповідно до довідки №2118 від 27.09.2021 року [PERSON] є студентом 1-го курсу медичного факультету Буковинського державного медичного університету, денної форми навчання за держзамовленням спеціальністю «222-медицина (магістр)» з 01.09.2021 року. Строк закінчення навчання 30.06.2027 року (а.с.8). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього, сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд враховує і той факт, що відповідач в поданій до суду заяві частково визнав позовні вимоги позивача та не заперечував щодо стягнення з нього 1/7 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває батько пенсійного віку, про що надав суду підтверджуючі документи. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд вважає, що відповідач за законом зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, чого не заперечують самі сторони. При цьому, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу, що також не заперечує сам відповідач у спрямованому до суду відзиві. Таким чином, суд, враховуючи матеріальний стан як позивачки, так і відповідача, вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, необхідно стягнути аліменти, однак в меншому розмірі, ніж це просить позивачка. На думку суду, розмір аліментів має складати 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, зокрема на навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 01.02.2022 року. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд також виходить і з того, що обов`язок стосовно утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, належить також і матері, а також і той факт, що син сторін [PERSON] навчається на державній формі навчання. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладені обставини, принцип розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість\~ доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на навчання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно і до досягнення сином 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 01.02.2022 року, задовольнивши частково позовні вимоги. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial