Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказала, що проживає та є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку прописаний відповідач [PERSON] , який з серпня 2021 року в ньому не проживає. Те, що відповідач прописаний в її житлі, завдає позивачці незручностей, тому вона змушена звернутися в суд за захистом свого права. Представник позивача - адвокат Дядик Я. Б. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України та судовою повісткою, що стверджується поштовим повідомленням про її отримання.Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав. Суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача - адвоката Дядик Я. Б., свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.05.2020. В даному будинку зареєстрований відповідач, зять позивачки - [PERSON] , [INFO] , що стверджується витягом з будинкової книги, однак, згідно акту про встановлення не проживання від 21.03.2022, з 01 серпня 2021 року в ньому не проживає. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.11.2021, шлюб між дочкою позивачки - [PERSON] та [PERSON] розірвано 05.11.2021, актовий запис № 26. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом цієї норми права, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З пояснень представника позивача, свідка [PERSON] , яка підтвердила, що відповідач у житлі позивачки не проживає з серпня 2021 року, акту про встановлення факту не проживання від 21.03.2022, [PERSON] в будинку позивачки не проживає менше року. Таким чином, в суду немає підстав вважати відповідача таким, що втратив право на житло, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Враховуючи наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, судом не встановлено, що відповідач відсутній у вказаному житлі без поважних причин понад один рік.

Outcome: dismissed