Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

14 червня 2022 року в.о. Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Аннєнков О.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару [PERSON] без його згоди. В обґрунтування заяви посилався на те, що 05.05.2017 року о 11 годині 20 хвилин до КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2017 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру до [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка дійшла висновку, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу. Незважаючи на проведене довгострокове лікування захворювання носить безремісійний тип перебігу, зберігається стійка галюцинаторно-параноїдна симптоматика, агресивні форми поведінки, грубі структурно-логічні порушення мислення, характерні для активного шизофренічного процесу виражені стійкі емоційно-вольові порушення, відсутня достатня критика до хвороби та скоєного злочину. [PERSON] в теперішній час представляє соціальну небезпеку для оточуючих, потребує продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в умовах психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду. У судовому засіданні представник психіатричного закладу підтримав заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі стосовно [PERSON] [PERSON] пояснення не надав. Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити застосування примусових заходів медичного характеру стосовно [PERSON] . Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2017 року застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру (а.с. 9- зворот, 10). Відповідно до акту комісії лікарівпсихіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру №54/10, [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу. Незважаючи на проведене довгострокове лікування захворювання носить безремісійний тип перебігу, зберігається стійка галюцинаторно-параноїдна симптоматика, агресивні форми поведінки, грубі структурно-логічні порушення мислення, характерні для активного шизофренічного процесу виражені стійкі емоційно-вольові порушення, відсутня достатня критика до хвороби та скоєного злочину. Потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі, згідно зі\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до\~ст. 3 Конституції України,\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1\~ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи\~наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст.\~14\~16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до\~ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~тяжкий психічний розлад\~розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2\~5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, в результаті чого він становить небезпеку для себе і оточуючих, а тому потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно зі\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки хворий є безпорадним, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби внаслідок наявного в нього тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми безперервного типу перебігу, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із\~ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що хворий не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, є безпорадним, є інвалідом ІІ групи безстроково, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на вимоги\~ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізації є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved