Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач-1, АТ «Укртрансгаз»), Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач-2, Філія «УМГ «Київтрансгаз») в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 06.04.2020 року № 246-к про звільнення [PERSON] з 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України; визнати незаконним і скасувати наказ в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06.04.2020 року № 15-к про звільнення з 07.04.2020 року [PERSON] з посади заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» з 07.04.2020 року; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.04.2020 по день постановлення рішення; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київтрансгаз» та стягнення з АТ «Укртрансгаз» середньомісячної заробітної плати в межах одного місяця; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] премії за 2016-2019 роки у розмірі 1 704 849,60 грн.. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 02.11.2015 року по 06.04.2020 року він обіймав посаду заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз». 07.02.2020 року в.о. директора Філії УМГ «Київтрансгаз» попередив його про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників. Скорочення штату працівників відбувалося у зв`язку з прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України від 18.09.2019 року № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання наказу АТ «Укртрансгаз» від 16.12.2019 року № 897. Наказом генерального директора АТ «Укртрансгаз» від 06.04.2020 року № 246-к його звільнено з 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Наказом в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06.04.2020 року № 15-к його звільнено з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» 07.04.2020 у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача, звільнення відбулося всупереч вимогам закону, оскільки після попередження його про майбутнє звільнення, незважаючи на наявність вакантних посад, наявність згоди на переведення на іншу роботу у АТ «Укртрансгаз», наявність можливості відповідача перевести на іншу роботу, відповідач вчинив низку пов`язаних і спланованих дій, спрямованих на реальне перешкоджання йому зайняти ті вакантні посади в системі АТ «Укртрансгаз», які були йому запропоновані, а також ті, які він міг би зайняти відповідно до його кваліфікаційно освітнього рівня та стажу роботи. Таким чином є правові підстави для визнання оскаржуваних наказів незаконними, поновлення його на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» та стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також позивач вказував на те, що 22.08.2017 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посад, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Печерського районного суду від 08.06.2018 року (справа № 757/55752/17-ц) визнано незаконними і скасовано накази ПАТ «Укртрансгаз» та Філії «УМГ «Київтрансгаз» про звільнення його з посади заступника директора філії. Поновлено його на займаній посаді та стягнуто на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду набрало законної сили і було виконано. Незважаючи на поновлення його на роботі, посадові особи АТ «Укртрансгаз» продовжили порушувати його права, а саме, всупереч положень колективного договору, порушували право на преміювання, зокрема виплачувалася премія за виконання основних показників фінансово-господарської діяльності за 2016, 2017, 2018, 2019 роки. У зв`язку з цим просив позов задовольнити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2020 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з оплати праці залишено без руху. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з оплати праці та підготовче засідання у справі призначено на 17.11.2020 року. 28.10.2020 року від АТ «Укртрансгаз» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє просило відмовити у задоволенні позову, оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону. Протягом терміну дії попередження про вивільнення у зв`язку з скороченням штату працівників позивачу для працевлаштування були запропоновані всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша робота, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Однак, позивач не вияв бажання перевестись на інші наявні вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Також посилалося на те, що для оцінки продуктивності праці [PERSON] комісія взяла до уваги, що за останні 4 роки роботи на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» [PERSON] жодного разу не отримав премію і не був відзначений будь-якими відзнаками. Відсутність грамот свідчить про те, що позивач не мав високих показників продуктивності в роботі. Розмір премії [PERSON] протягом чотирьох років роботи в розмірі 0% свідчить про низький особистий внесок позивача у виконання виробничих завдань та здійснення управлінських функцій. Ці факти є підтвердженням низької продуктивності праці позивача. У зв`язку з цим комісія аргументовано прийняла рішення щодо визначення пріоритетного переважного права на залишення на роботі на вакантній посаді інших осіб. При цьому вказувало, що за період з 2016 року по 2019 рік премії [PERSON] не нараховувалися, тому вимога про стягнення 1 704 849,60 грн. є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, у зв`язку із чим протокольною ухвалою суду від 17.11.2020 року, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання відкладено до 16.03.2021 року. 29.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 17.11.2020 року АТ «Укртрансгаз» надано витребовувані докази. 16.03.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді на онлайн навчанні в Національній школі суддів України за місцем роботи, справу знято зі складу та підготовче засідання призначено на 01.07.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з оплати праці закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16.11.2021 року. 16.11.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справу знято зі складу та судове засідання призначено на 07.02.2022 року. 07.02.2022 року, у зв`язку із перебуванням судді на онлайн навчанні в Національній школі суддів України за місцем роботи, справу знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 23.06.2022 року. В судове засідання 23.06.2022 року зявились позивач та представник відповідача-1. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про день місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Як визначено у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею Оскільки відповідач-2 про дату, час і місце цього засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, учасники справи не заперечували щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача-2, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за відсутності представника відповідача-2. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив у позові відмовити. Вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача-1, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що з 02.11.2015 року по 06.04.2020 року [PERSON] обіймав посаду заступника директора Філії «УМГ «Київстрансгаз». Наказами т.в.о. президента ПАТ «Укртрансгаз» № 451-к та директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 22.08.2017 року № 172-к його звільнено з роботи на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08.06.2018 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «Укртрансгаз» від 22.08.2017 року № 451-к про звільнення [PERSON] - заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз». Визнано незаконним і скасовано наказ Філії «УМГ «Київстрансгаз» від 22.08.2017 року № 172-к про звільнення [PERSON] - заступника директора керівництва апарату. Поновлено [PERSON] на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз». Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення до дати поновлення на посаді в сумі 74 273,65 грн.. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз» та стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» середньомісячної заробітної плати в межах одного місяця. Постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.09.2020 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 08.06.2018 року змінено. Збільшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] , з 74 273,65 грн. до 679 628,92 грн.. Сума визначена без відрахування податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. На виконання наказів AT «Укртрансгаз» від 16.12.2019 року № 896 «Про заходи у зв`язку з припиненням діяльності з транспортування природного газу» та наказом від 31.07.2017 року № 507 «Про формування штатних розписів та внесення змін до них» у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 року № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання статуту проекту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», затвердженого рішенням засідання правління Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.10.2018 року № 554 та рішенням акціонера AT «Укртрансгаз» № 215 від 18.10.2018 року наказом AT «Укртрансгаз» від 16.12.2019 року № 897 «Про скорочення чисельності і штату працівників» затверджено зміни до штатного розпису Філії «УМГ «Київтрансгаз» з 01.01.2020 року. В результаті зміни штатного розпису виведена посада - заступника директора філії «УМГ «Київтрансгаз» та 07.02.2020 року на виконання вищезгаданих наказів [PERSON] письмово попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення працівнику [PERSON] надано перелік вакантних посад AT «Укртрансгаз». 06.03.2020 року позивач подав до Комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі (далі - Комісія) заяву для розгляду його кандидатури бути призначеним на вакантні посади: члена правління-генерального директора філії «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» та директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» AT «Укртрансгаз». Комісія розглянула заяву [PERSON] разом з іншими заявами, поданими працівниками, що підлягали вивільненню у зв`язку зі скороченням штату, та встановила рівень кваліфікації і продуктивність праці працівників, які подали заяви про розгляд їх переважного права на залишення на роботі та визначила переважне право кожного працівника, встановивши черговість застосування цього права за працівниками. Згідно протоколу комісії від 18.03.2020 року № 5 переважне право на залишення на роботі на посаді члена правління-генерального директора філії «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» було визначене за [PERSON] , а переважне право на залишення на роботі на посаді директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» AT «Укртрансгаз» було визначено за [PERSON] . При цьому, Комісія відзначила високий рівень освіти [PERSON] за спеціальністю економіки підприємства та державного управління, значний досвід на керівних посадах з напряму управління податками. Для оцінки продуктивності праці [PERSON] . Комісія взяла до уваги, що за останні 4 роки роботи на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» [PERSON] жодного разу не отримав премію і не був відзначений будь-якими відзнаками. Відсутність Грамот свідчать, що позивач не мав високих показників продуктивності в роботі. Розмір премії [PERSON] протягом чотирьох років роботи в розмірі 0 % свідчить про низький особистий внесок позивача у виконання виробничих завдань та здійснення управлінських функцій. Ці факти є підтвердженням низької продуктивності праці позивача. Водночас інші кандидати на вказані вище посади преміювалися та отримували заохочувальні відзнаки, а тому комісія дійшла висновку про недостатню продуктивності праці [PERSON] . В період з 07.02.2020 року по 07.04.2020 року роботодавець запропонував [PERSON] всі посади, які відповідають його кваліфікації (освіті, досвіду роботи), зокрема, позивачу було запропоновано для працевлаштування на З посади 19 грейду, що за значимістю на один рівень перевершували посаду, яку займав [PERSON] , 5 посад 18-го грейду, що за значимістю відповідали посаді, яку займав [PERSON] , 6 посад 17-го грейду, 4 посади 16-го грейду, а також десятки пропозицій іншої роботи на посадах нижчих грейдів, яку може виконувати позивач з урахуванням здобутої освіти, досягнутої кваліфікації та отриманого досвіду роботи. У подальшому, наказом генерального директора АТ «Укртрансгаз» від 06.04.2020 року № 246-к та наказом в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06.04.2020 року № 15-к [PERSON] звільнено з 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та існували на день звільнення. При цьому, під можливістю роботодавця перевести працівника на іншу роботу слід розуміти наявність вакантних посад не лише на момент попередження робітника про майбутнє звільнення, а й протягом дії усього строку попередження до дня його фактичного вивільнення. Такі вакансії можуть утворюватись зокрема за рахунок закінчення строку дії трудових договорів укладених на визначений термін. Проте, як відомо з матеріалів справи у АТ «Укртрансгаз» станом на 06.04.2020 року були наявні посади, які відповідають як його кваліфікації (освіті, досвіду роботи), так й інші наявні у нього вакантні посади (перелік на а.с. 48-62 т. 2), однак доказів про те, що вказані у цьому переліку вакантні посади були запропоновані позивачеві 06.04.2020 року немає. Разом з цим, посилання АТ «Укртрансгаз» на те, що протягом терміну попередження про звільнення позивачу п`ять разів запропоновано вакантні посади, а саме: 07.02.2020 року, 11.02.2020 року, 24.02.2020 року, 06.03.2020 року, 30.03.2020 року не має правового значення, адже в разі наявності вакантних посад станом на день прийняття наказу про звільнення такі посади мали би бути запропоновані позивачу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача проведено всупереч ст. 49-2 КЗпП України, а тому оспорюванні накази про звільнення позивача підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» з 07.04.2020 року. При цьому, суд визнає такими, що не відповідають вимогам закону і висновки Комісії щодо ненадання позивачу переважного права перед іншими кандидатами на зайняття посад, які відповідали його досвіду і кваліфікації, оскільки Комісія при наданні переважного права на зайняття посад іншим особам не врахувала, що нагородження та преміювання позивача не відбувалося у зв`язку з незаконним його звільненням з роботи, що підтверджено судовими рішенням у справі № 757/55752/17-ц. Таким чином, висновки Комісії не можна вважати об`єктивними та такими, що містить ознаки дискримінації працівника в його трудових правах. Водночас суд зауважує, що не надання Комісією рекомендацій позивачу для переважного права на залишення на роботі не звільняло АТ «Укртрансгаз» від обов`язку, визначеного КЗпП України щодо дотримання процедури звільнення позивача, яку, як вище встановив суд, відповідач не дотримався. Зазначені обставини додатково підтверджують порушення трудових прав позивача при проведенні процедури скорочення штату, які підлягають судовому захисту. Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Згідно з довідкою АТ «Укртрансгаз» від 01.12.2020 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] у 2020 року складає 71 689,74 грн., а середньоденна - 3 497,05 грн. Виходячи з того, що вимушений прогул з 07.04.2020 року по 23.06.2022 року складає 533 робочих днів, з відповідача-1 на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 1 863 927,65 грн. (533 х 3 497,05 грн.) без відрахування податків і обов`язкових платежів. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконними та скасування наказів про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення на його користь премії за 2016-2019 роки у розмірі 1 704 849,60 грн.., суд виходить з наступного. Згідно із ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Аналогічні положення викладено у статті 15 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Колективний договір укладено між ПАТ «Укртрансгаз» та Радою голів профкомів ПАТ «Укртрансгаз» та ухвалено конференцією трудового колективу ПАТ «Укртрансгаз 17 грудня 2015 року. Розділом 4.10 колективного договору визначено, що роботодавець здійснює матеріальне стимулювання працівників товариства за виконання особливо важливих завдань, за раціоналізаторську діяльність, виходячи з фінансових можливостей товариства. За рішенням президента виплачуються інші премії в межах доведеного фонду оплати праці. Згідно з Положенням про преміювання за виконання основних показників фінансово-господарської діяльності керівників апарату, філій та їх структурних підрозділів АТ «Укртрансгаз», затвердженим наказом від 13.12.2016 року № 752 з відповідними змінами та доповненнями, розмір премії та її виплата визначається комісією з преміювання працівників АТ «Укртрансгаз», яка розглядає подання для преміювання, виконання показників (OKR) та оцінки їх виконання. Згідно з поясненнями АТ «Укртрансгаз» за 2016 рік премія не нараховувалася та не виплачувалася (рішення комісії з питань преміювання працівників товариства - протокол від 25.04.2017 року № 3); за 2017 рік премія не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку із його скороченням 22.08.2017 року, поновлений на посаді з 22.08.2017 року; за 2018-2019 року премія не нараховувалася та не виплачувалася. Оскільки питання надання чи ненадання премії працівникові є правом роботодавця, тому підстав підстав для задоволення позову цій частині немає. Крім того, суд при вирішенні цієї вимоги також враховує, що з 22.08.2017 року (дата першого звільнення позивача) і до 18.07.2018 року (дата поновлення на посаді) позивач не працював, а тому, враховуючи, що така винагорода нараховується за виконання певних показників, позивач не підлягав преміюванню за цей період. Також суд взяв до уваги той факт, що наказом АТ «Укртрансгаз» від 30.10.2020 року № 696 скасовано наказ від 08.04.2020 року № 209 «Про преміювання» за 2019 ріку, тобто преміювання у АТ «Укртрансгаз» за 2019 рік не було. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 40, 43, 44, 49-2, 51, 97, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial