Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на даний час шлюб не розірваний. Від шлюбних відносин у сторін народився син, який проживає разом з матір`ю. Сторонам не вдалося досягти згоди з приводу утримання Відповідачем спільної неповнолітньої дитини. Просить позов задовольнити повністю відповідно до положень Сімейного кодексу України. Відповідач відзив на позов до суду не надав. 19 січня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 23.06.2022 року прийняв ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків. Суд установив, що 23 квітня 1999 року між сторонами був укладений шлюб та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району м. Києва, про що складено відповідний актовий запис за № 245, що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб від 23 квітня 1999 року. Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на сина, що стало підставою для звернення до суду. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини та спір, які врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ураховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що батько у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача на користь позивача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Тому, суд,

Outcome: approved