Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого. В обґрунтування позову зазначила, що 02.02.2020 року, близько 16.26 години, на території Покровського району, м. Кривого Рогу відносно неї вчинено злочин. Невстановлена особа шляхом ривку заволоділа належним позивачу мобільним телефоном. Позивач в цей же день повідомила державний правоохоронний орган Покровське ВП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення відносно неї злочину. Цього ж дня, близько 18.30 години, перебуваючи у громадському транспорті, позивач через вікно маршрутного таксі побачила чоловіка, який скоїв відносно неї злочин, та в цей час заходив до магазину « Ренесанс ». Впізнавши нападника позивач залишила таксі та попрямувала до магазину « Ренесанс », куди зайшов злочинець та пред`явила йому словесну претензію з приводу вчинення злочину. В свою чергу чоловік почав себе вести агресивно, декілька разів вдарив її в область живота, після чого працівники охорони магазину викликали поліцію. Того ж дня, дану особу, яка вчиняла протиправні дії відносно позивача, було доставлено до Покровського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області. Однак, слідчим за даним фактом лише наступного дня, 03.02.2021 були внесені відомості до ЄРДР. У подальшому з порушенням принципу розумності строків слідчим проводились слідчі дії, а саме: лише 10.02.2021 допитано позивача в якості потерпілої, 05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої, 04.09.2020 допитано свідка. У подальшому слідчі дії не проводились, що призвело до закінчення строків досудового розслідування. 12.02.2021 року слідчим СВ Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження за фактом вчинення відносно позивача злочину, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.05.03.2021 вказану постанову слідчого скасовано процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю. 02.03.2021 процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Жовтневого районного судді з клопотання про продовження строків досудового розслідування, яке було залишено без задоволенняу зв`язку з відсутню правових підстав для задоволення, внаслідок чого 22.03.2021 слідчим повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження. За результатами службового розслідування встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування проводилось неефективно, внаслідок чого слідчого притягнуто до дисциплінарної відповідальності.Вказана протиправна бездіяльність слідчого призвела до порушення права позивача на відшкодування шкоди, завданої злочином, на справедливий суд та справедливу сатисфакцію, чим спричинилипозивачу спричинено моральну шкоду. Розмір відшкодування спричиненої шкоди позивач оцінила в сумі 200 000 грн. та просила суд стягнути дану компенсацію з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди Ухвалою суду від 24 вересня 2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 17 грудня 2021 року надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що на теперішній час постанова слідчого про закриття кримінального провадження №12020040730000296 від 03.02.2020 р. прокуратурою або судом не скасовано та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України не визнано. Крім того позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль та нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів страти чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок зневажливого ставлення до виконання обов`язків, що виразилось у бездіяльності слідчого на думку останнього, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020040730000296. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікова С. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує з підстав, зазначених в відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.02.2020 року, о 16 год. 26 хв. слідчим Покровського ВП ГУП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені № 12020040730000296 за фактом відкритого викрадення мобільного телефону [PERSON] та внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України. 10.02.2020 року позивача [PERSON] слідчим допитано в якості потерпілої. 05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої [PERSON] . 01.09.2020 року слідчим Пашкевич П.В. призначено експертизу для встановлення розміру спричиненої злочином шкоди. 04.09.2020 року слідчим проведено перший допит свідка у кримінальному провадженні, 20.11.2020 слідчим в межах вказаного кримінального провадження проведено допит іншого свідка. Як убачається з матеріалів справи, у подальшому у даному кримінальному провадженні слідчі дії не проводились. 12.02.2021 року слідчим СВ Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 12020040730000296 за фактом вчинення кримінального правопорушення відносно позивача [PERSON] ,у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, про що винесено відповідно постанову. 05.03.2021 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано процесуальним керівником у даному кримінальному провадження прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області.Підставою для скасування прокурором зазначено незаконність та необґрунтованість рішення слідчого, який в порушення засад кримінального провадження, визначених ст.ст. 2, 9 КПК України, за наявності відомостей про особу, яка причетна до вчинення злочину, доказів, які викривають дану особу та підстав для повідомлення про підозру даній особі, не вжив заходів щодо продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадження та притягнення винної особи до відповідальності. 02.03.2020 року процесуальний керівник у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням про продовження строку досудового розслідування. Згідно Ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2021 клопотання прокурора залишено без задоволення, оскільки строк досудового розслідування поновленню не підлягає. 22.03.2021 слідчим повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 12020040730000296 за фактом вчинення відносно позивача кримінального правопорушення. Згідно відповіді начальника організаційно-методичного відділу ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що за порушення вимог чинного законодавства при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040730000296 проведено службоверозслідування, за результатами якого слідчого Пашкевич П.В. притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, оскільки досудове розслідування проводилось неефективно. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй Постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17. Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Пунктами 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 233/1997/18, від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Поняття доказів розкрито у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу, як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (§ 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (SmithandGrady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення). Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою ($ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (PelissierandSassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.02.2020 року за заявою позивача [PERSON] слідчим Покровського ВП ГУП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування за фактом вчинення грабежу. Починаючи з моменту внесення відомостей до ЄРДР слідчим було проведено лише п`ять процесуальних дій з значними інтервалами, а саме: 10.02.2020 року позивача [PERSON] слідчим допитано в якості потерпілої, 05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої [PERSON] , 01.09.2020 року слідчим призначено експертизу для встановлення розміру спричиненої злочином шкоди, 5004.09.2020 року слідчим проведено перший допит свідка, 20.11.2020 слідчим проведено наступний допит свідка. За результатами проведення досудового розслідування кримінальне провадження було закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, який згідно вимог чинного кримінально процесуального законодавства продовженню та поновленню не підлягає. Відтак, дії слідчого призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів потерпілої [PERSON] та створили умови для уникнення правопорушником відповідальності за свої злочинні дії. Вчинення відносно позивача кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним відкритим заволодінням її майна у публічному місці беззаперечно свідчить про порушення права [PERSON] на захист її гідності, недоторканості і безпеки, які в Україні визнаються найвищою соціальною цінністю. Через допущену бездіяльність слідчих органів права потерпілої не були відновлені шляхом передбаченої законом процедури: проведення досудового розслідування, подальшого судового розгляду та застосування правового примусу до винної особи. Однак, надзвичайна тривалість досудового розслідування у справі, яка не була складною, оскільки потерпіла сама вчинила дії по впізнанню та затриманню підозрюваної особи, призвела до уникнення даної особи від кримінальної відповідальності. Бездіяльність правоохоронних органів призвела до невідворотної правової невизначеності правовідносин, учасником яких стала позивач [PERSON] . Вирішуючи спір, суд встановив, що позивачу заподіяна моральна шкода.Так, бездіяльність слідчогомала наслідком закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Даний факт мав місце за умови встановлення в межах кримінального провадження особи, яка вчинила відносно позивачки протиправне діяння. Саме внаслідок бездіяльності слідчого, неефективного проведення ним досудового розслідування, особа, що вчинила відносно позивача дії, які містять ознаки злочину, уникнула передбаченої законом відповідальності. Вказане призвело до порушення прав позивача, як потерпілої від вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, призвело до виникнення у позивача відчуття незахищеності від протиправних посягань, відчуття недієвості правових способів захисту своїх прав, призвело до переживань за своє майбутнє, за майбутнє своїх рідних та близьких, які потенційно можуть бути позбавлені ефективного захисту від протиправних посягань, стало причиною виникнення у позивача відчуття відсутності справедливості.В свою чергу, суд враховує, що в межах кримінального провадження за участі позивача в статусі потерпілої неодноразово проводились слідчі дії, що вказує на добросовісне виконання нею процесуальних обов`язків, виконання яких вимагало від позивача залучення додаткових зусиль для організації життя, призводило до зміни його звичного способу, однак саме внаслідок протиправноїбездіяльності слідчого, законні зусилля позивачки спрямовані на захист своїх прав, виявились безрезультативними. Зазначене, окрім вказаного, призвело до перебування позивача у напруженому психологічному стані, спричинило позивачу душевні та емоційні страждання, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд дійшов висновку, що негативні явища в житті позивача, невідворотне порушення її прав, переконливо доводять факт завдання їй немайнової(моральної) шкоди внаслідок порушення законодавства зі сторони правоохоронних органів. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням значущості порушених немайнових прав позивача, характеру спричиненої шкоди, судвважає необхідним визначити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50000,00 гривень. Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки вони не узгоджуються з встановленими у суді обставинами, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин. Згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та у відповідності до вимог ч. 2, 6 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial