Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач [PERSON] , є матір`ю-одиначкою, сім`я [PERSON] перебуває на обліку як така що перебуває в складних життєвих обставинах. Під час неодноразових обстежень було виявлено, що відповідачка знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, не створює належних умов для дитини, у будинку брудно, належної уваги дитині не приділяється. За дитиною фактично доглядають та забезпечують відповідним одягом та продуктами харчування брат та тітка. 07.09.2021 до служби у справах дітей надійшло усне повідомлення про те, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчиняє неадекватні дії, що становлять загрозу життю та здоров`ю дитини. З 08.09.2021 дитина була поміщена в сім`ю рідної тітки і мати жодного разу не відвідувала дитину. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Також просили передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування для визначення подальшої форми влаштування дитини. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.01.2022 у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2022 підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради Житомирської області не з`явились, 14.06.2022 подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. В заяві від 21.02.2022 позов визнала не заперечує щоб її позбавили батьківських прав у зв`язку з тим, що не має належних умов для проживання дитини. Про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не подавала. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі ст. 223 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів на підставі ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 11,20). Згідно акту від 07.09.2021 про проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , та акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 07.09.2021, за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати знаходилася в сильному алкогольному сп`янінні, у будинку були відсутні умови для виховання дитини, дитину було поміщено на обстеження до лікарні (а.с. 12-15, 17). В заяві від 08.09.2021 [PERSON] просила тимчасово влаштувати [PERSON] , [INFO] в її сім`ю, на час судового процесу про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 16). Наказом начальника служби у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 08.09.2021, малолітня дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах [PERSON] , [INFO] , взятий на облік (а.с. 18). Згідно інформацій директора КУ «Центр надання соціальних послуг» Брусилівської селищної ради від 08.09.2021 № 198 та від 05.01.2022 № 7 щодо [PERSON] , [INFO] , остання є одинокою матір`ю, має на вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , сім`я перебуває у складних життєвих обставинах, до порад, бесід фахівців із соціальної роботи [PERSON] не прислуховується, надалі вживає алкогольні напої та ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 21-22). Рішенням виконкому Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 01.12.2021 № 727 вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 23, 24). Таким чином, аналізуючи наведені обставини та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступних висновків. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню власної дитини, неналежно відноситься до обов`язку забезпечення найкращих інтересів дитини, наслідком чого було піддано загрозі життя і здоров`я її дитини, в зв`язку з чим дитина і була відібрана в відповідача та передана на поміщення до лікарняного закладу у вересні 2021 року. Також, відповідачка не бере участь в утриманні дитини, яка тривалий час проживає з тіткою, що також вказує на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими правами. Крім того, після вилучення дитини відповідач не змінила свого ставлення до дитини, жодних аргументів щодо причин неналежного здійснення батьківських обов`язків суду не навела, просила позбавити її батьківських прав, що вказує на відношення до своїх батьківських обов`язків щодо власної дитини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача відповідають критеріям винятковості та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки таке, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, з огляду на що позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 638/1496/17-ц. Вирішуючи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, втручання в його сімейні права, суд зазначає, що це втручання здійснено судами згідно із законом, має законну мету - захист інтересів дитини, і таке втручання з огляду на найкращі інтереси дитини й її права на належне батьківське виховання є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки є співрозмірним із переслідуваною законною метою - найкращі інтереси дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст.169 СК України мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд зважує на те, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своєї дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття (ст. ст. 141,180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). У позові позивачем визначено спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу матері дитини, а саме - 1/2 частини доходу відповідачки. Водночас, судом встановлено наявність іншої дитини відповідачки - [PERSON] , [INFO] , також відсутні відомості про роботу й доходи відповідачки, про наявність у неї рухомого чи нерухомого майна. Таким чином, враховуючи положення ст. 183, 191 СК України, враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає, що позов і в цій частині підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття на користь піклувальника дитини, який буде призначений у відповідному порядку. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто - з 20.01.2022. Вимогу в позові про передачу дитини органу опіки та піклування суд не вважає позовною вимогою, оскільки вказане питання регулюється п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України від 24 вересня 2008 р. № 866 та відтак не потребує вирішення судом, протилежного висновку позивачем в ході розгляду справи не обгрунтовано. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» , то із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1984.80 грн. з розрахунку за дві позовні вимоги. На підставі викладеного, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 157 ч. 2, 164 ч. 1 п. 2, 165, 166 СК України та

Outcome: partial