Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві спільної сумісної власності разом із відповідачами та [PERSON] , [PERSON] належить право власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв. м., житловою площею 37,90 кв. м. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого його частку у квартирі успадкували [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.11.2020 року припинено право спільної сумісної власності на вказану квартиру та визначено, що частка кожного співвласника вищевказаної квартири, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] становить 1/5 ідеальної частки квартири. Так, 21.01.2021 року позивач подарувала 1/5 частку вказаної квартири [PERSON] , однак з 2018 року до сьогоднішнього дня сплачує житлово-комунальні платежі позивач та [PERSON] , а саме за водопостачання, газопостачання, світло, централізоване опалення та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. Зазначила, що відповідачі, які є співвласниками квартири взагалі коштів на сплату вищевказаних послуг не виділяють, мотивуючи тим, що у вказаній квартирі проживають періодично. За період з жовтня 2018 року по червень 2021 року позивачем було сплачено за житлово-комінальні послуги, що в частці [PERSON] становить 26.33% та [PERSON] - 20%. Просила стягнути з [PERSON] за період з липня 2018 року по червень 2021 року борг за опалення в сумі 5562,61 грн. та за утримання та обслуговування багатоквартирного будинку 2147,31 грн., 3% річних у розмірі 366,01 грн. та інфляційні у розмірі 860,16 грн. Окрім того, просила стягнути з [PERSON] за період з липня 2018 року по червень 2021 року борг за опалення в сумі 4225,42 грн. та за утримання та обслуговування багатоквартирного будинку 1651,09 грн., 3% річних у розмірі 308,36 грн. та інфляційні у розмірі 725,86 грн. У судовому засіданні представник позивача подану позовну та просив задовольнити її в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що має частку у вказаній квартирі із сином, однак позивач не надає вільного доступу до неї, окрім того, вона сплатила борг позивачки за електроенергію та кошти за підключення електроенергії, оскільки та була відключена за борги. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2001 року квартира за адресою [ADDRESS] на праві спільної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.65). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2015 року 2/15 частки вказаної квартири після смерті [PERSON] належить [PERSON] (а.с.67). Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2020 року право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру припинено та визначено за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 ідеальної частки вказаної квартири (а.с.70-73). Водночас відповідно до довідки №808 про склад сім`ї від 10.09.2020 у спірній квартирі проживають та є зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.75). Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08. 10.1992 № 572, в редакції постанови від 14.01.2009 - Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з п. 10 цих Правил мешканці\~квартири,\~в якій проживає два і більше співвласників, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями\~квартири\~щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника; за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з\~утримання\~житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник. Таким чином, порядок розподілу\~витрат\~на\~утримання квартири\~та житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений зазначеним нормативним документом у порядку вище викладеному. Виходячи з положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 13 Конституції України\~та ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~передбачено положення про те, що власність зобов`язує. Стаття 322 ЦК України, встановлює, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог\~ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В силу п. 2\~ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. З наведених норм вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним\~витрат\~на управління,\~утримання\~та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала\~витрат,\~має право на їх\~відшкодування\~у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є\~відшкодування\~збитків та інші способи\~відшкодування\~майнової шкоди (п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Згідно\~ст. 162 ЖК України\~передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладено тягар\~утримання\~майна.\~ Стаття 104 ЖК України\~та п. 13 "Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій" встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, з аналізу наведених вище нормативно-правових актів слідує висновок, що відповідач не виконує свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушує права та інтереси позивачів, які вимушено понесли збитки пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг замість відповідача по справі. Відповідно до\~ст. 544 ЦК України\~боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка і припадає на нього. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника\~відшкодування\~понесених\~витрат\~у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар\~утримання\~спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18) та у постанові від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц (провадження N 61-7289св20). Згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із представленого позивачем розрахунку оплати, вбачається, що за опалення за період з липня 2018 року по грудень 2018 року сплачено 2744,28 грн., за період з січня 2019 року по грудень 2019 року 6193,70 грн., за період січень 2020 року по грудень 2020 року - 6953,52 грн., з січня 2021 по червень 2021 року 5235, 61 грн. Так,\~відповідно наданого\~позивачем розрахунку\~за оплату\~житлово-комунальних\~послуг на\~утримання вказаної\~вище квартири,\~за період\~з липня\~2018\~року по\~грудень 2018\~року за\~сплачено 807,23\~грн.,\~за період\~з січня\~2019\~року по\~грудень 2019\~року \~2517,73\~грн.,\~за період\~січень 2020\~року по\~грудень 2020\~року -\~3120,54\~грн.,\~з січня\~2021\~по червень\~2021\~року \~1709,90\~грн. Так, за змістом ст.625 Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення\~рішення\~суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача. Що стосується витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Встановлено, що представник відповідача, адвокат Мазур О. Л., відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 14 400 грн., копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02.07.2021 року та копію Додатку №1 від 02.07.2021 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 02.07.2021 року, Звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із підготовкою справи від 15.09.2021р. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Однак, заявником не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядженняВідповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в частині стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 14 400,00 грн.

Outcome: partial