Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивачка \~звернулася \~до \~суду із позовом про \~визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та стягнення судових витра. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, позивачці, на підставі договору купівлі - продажу від 06.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Кодлубай Н.П., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.17 вказаного договору, продавець зобов`язується звільнити квартиру, знятись з реєстраційного обліку з усіма зареєстрованими в даній квартирі до 21.05.2021 року. Зазначає, що продавець не виконав умов договору, поміняв телефонні номери та не виходить на зв`язок. Відтак факт реєстрації відповідачів порушує її, позивачки, право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію чи інші пільги соціального характеру. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 06 квітня 2021 року продавець [PERSON] передала, а позивачка як покупець прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №251525524, сформованого 07..04.2021р., позивачі на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер:383, виданого 06.04.2021р., видавник [PERSON] , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу. З витягу з Реєстру територіальної громади №81368, виданого 31.01.2022р., вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту №18, затвердженого 26.01.2022р. директором ЛКП "Вулецьке" О. Костик, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають. Зважаючи на те, що спір виник з приводу користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачки, застосуванню підлягають норми прямої дії\~Конституції України\~та відповідні положення\~Цивільного кодексу\~України. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.\~Право власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України\~визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України\~визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом\~ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд приходить до висновку, що у даному випадку інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачів, які в спірній квартирі не проживають, не є власниками квартири, а відтак, правові підстави користування чужим майном у відповідача відсутні. Крім цього, наявність реєстрації відповідачів породжує додаткові витрати на утримання житла. Для спростування доводів позову відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Суд також враховує, що продавцем по договору - купівлі продажу, колишнім власником квартири [PERSON] , було подано позов до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, виселення їх з житлового приміщення без надання іншого житла та зняття їх з реєстрації, який ухвалою суду від 18.08.2021р. повернуто [PERSON] . Подання позову самим попереднім власником квартири свідчить про відсутність законних підстав реєстрації відповідачів у даній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved