Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

21.10.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.11.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис №51. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року шлюб між ними розірвано, малолітніх синів залишено проживати з нею. Зазначає, що за час спільного проживання в шлюбі з відповідачем вони купили домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24.12.2011 року за її згоди відповідач уклав договір купівлі-продажу №1672, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Грицюком П.І. Право власності на вищезазначене домоволодіння зареєстроване за відповідачем 31.01.2012 року. Крім того, 05.11.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області Гринюком В.М. зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер: 2624056200:06:002:0050, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,084 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує на те, що на цій земельній ділянці знаходиться придбане ними домоволодіння. Вона разом з дітьми проживає та зареєстрована в с. Красна в будинку своїх батьків, оскільки відповідач не визнає його права на спільно придбане майно домоволодіння по [ADDRESS] та відмовляється її з дітьми зареєструвати в цьому помешканні та не надає доступу до нього і у зв`язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким провести поділ спільно нажитого майна подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] та Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер:2624056200:06:002:0050, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,084 га за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить стягнути в її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Гандзюк І.Р. позов позивача підтримала повністю з підстав, наведених в ньому, який просила задоволити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] , адвокат Гураш М.В. в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що його довіритель погоджується на поділ спільно нажитого з позивачем у шлюбі майна. Однак, щодо стягнення в користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом в розмірі 9000 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 1000 грн. то в цій частині позовні вимоги не визнає. Вважає розмір витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги завищеним. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36\~цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається із ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно до положень статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю (ч.3\~ст.368 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 03.11.2011 року проживали в зареєстрованому шлюбі, який 19.11.2019 року розірвано в судовому порядку (а.с.14-15). За час спільного проживання у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-13). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Грицюком П.І. 24.12.2011 року за реєстровим №1672 та копій документів, на підставі яких оформлявся договір, за час спільного проживання в шлюбі сторони по справі купили домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 43-69). Крім того, 05.11.2014 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області Гринюком В.М. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер:2624056200:06:002:0050 цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,084 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.72-78). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта право власності на домоволодіння та земельну ділянку, кадастровий номер 2624056200:06:002:0050, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем [PERSON] (а.с.5-6). Згідно ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.71\~СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Із ч.ч.1, 2\~ст.370 ЦК України\~слідує, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частини 4 та 5\~статті 89 ЗК України\~передбачають, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» надано роз`яснення, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Крім того, зі змісту останньої практики Верховного Суду слідує, що у разі визнання за другим співвласником права власності на частину житлового будинку, він має право і на поділ та виділ частини земельної ділянки для обслуговування виділеної частини житлового будинку, якщо її поділ та виділ є можливим. Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Спірне нерухоме майно було придбано подружжям [PERSON] під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст.77\~ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 3\~статті 137\~ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг за надання правової допомоги адвокатом подано квитанцію №001757 від 25.08.2020 року на суму 9000 грн. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку з огляду на обсяг матеріалів справи та зважаючи на кількість засідань в яких брав участь адвокат, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень та 1000 гривень сплаченого судового збору, а всього 7000 грн. \~\~\~\~\~\~ На підставі ст.ст. 319, 321, 368 ЦК України, ст.ст.21, 36, 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.89 ЗК України, та

Outcome: approved