Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном. Позов мотивовано тим, що із 16.12.2014 року по 20.01.2021 року [PERSON] із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу позивач та відповідач за спільні кошти придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . У шлюбі позивач та відповідач здійснювали поточні ремонти і облаштування будинку та господарських будівель, несли витрати на утримання та обслуговування їх за спільні кошти подружжя. Позивач постійно, із часу придбання будинку, фактично проживав у ньому. Однак 04.03.2021 року, коли він повернувся з роботи, [PERSON] не впустила позивача до домогосподарства, стверджуючи що лише вона є одноосібним власником будинку. У підтвердження своїх доводів відповідач позбавила позивача права користування житловим будинком і господарськими будівлями, встановивши на всі вхідні двері замки, ключів до яких він не має. Оскільки даний будинок є їх спільною сумісною власністю, він має рівне право на користування цим будинком. Прохає суд визнати, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , вселити його в цей житловий будинок та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні цим будинком. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 20.05.2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.05.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2022 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] , адвокат Яременко О. Є., подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, 30.05.2022, 09.06.2022 до суду не з`явилася, причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Бойченко Г. В. подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3,4 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності належно повідомлених про судове засідання учасника справи або його представника в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки відповідача суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів. Крім того, суд вважає причини неявки адвоката неповажними, оскільки 30.05.2022 розгляд справи вже було відкладено за клопотанням адвоката в зв`язку з її зайнятістю в іншій справі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб 16.12.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). 20.01.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 16.12.2014 року розірваний, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від у справі № 532/2186/20 (а. с. 11, 48-49). У період перебування сторін у шлюбі, відповідачем [PERSON] , за згодою [PERSON] , [INFO] придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу № 199 від 12.03.2019 року. Позивач [PERSON] у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л. І. 12 березня 2019 року за № 198, дав свою згоду на укладення договору про купівлю своєю дружиною [PERSON] житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . Стверджував, що гроші, які витрачаються на придбання цього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями є спільною сумісною власністю подружжя (а. с. 12, 91). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159121918 від 12.03.2019 року власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 13). Позбавлення позивача права користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] підтверджується матеріалами розгляду звернення [PERSON] до поліції, у тому числі письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відеозаписом подій 04.03.2021 року в [ADDRESS] (а. с. 19-22). Місцем реєстрації позивача [PERSON] є будинок [ADDRESS] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 11/8-21 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] класифікується як непридатний до нормальної експлуатації (а.с. 158-190). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд при вирішенні справи враховує, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] було придбано в період спільного подружнього життя позивача з відповідачем за спільно зароблені кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Саме така правова позиція міститься в постані Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі №641/7213/18. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] чинити перешкоди у користуванні власністю, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача, адвокатом Яременко О.Є подано заяву про надання доказів понесених позивачем судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті справи. Тому позивачу [PERSON] необхідно надати строк для подання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу - до 14 червня 2022 року. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява буде залишена без розгляду.

Outcome: approved