Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач не бере участь у додаткових витратах на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей у розмірі 88607,38 грн. Відповідача належним чином, повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 13 травня 2022, а також суд здійснював повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми сторін. /а.с. 20, 21/ Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, відповідно до якої, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як вбачається із консультаційних висновків лікаря від 05 березня 2020 року, 25 серпня 2021 року, 10 листопада 2020 року, 28 листопада 2021 року, 29 серпня 2021 року, 23 жовтня 2021 року, 15 листопада 2021 року, 23 березня 2021 року, 11 листопада 2021 року, 01 вересня 2021 року, квитанцій від 16 листопада 2021 року, 22 листопада 2021 року, 14 серпня 2021 року, 16 липня 2021 року, 27 жовтня 2021 року, 28 жовтня 2021 року, 09 листопада 2021 року, 02 листопада 2021 року, 10 листопада 2021 року, 07 вересня 2021 року, 27 вересня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 01 серпня 2021 року, 09 вересня 2021 року, 17 листопада 2021 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проходили лікування та реабілітацію у період з липня 2021 року по листопад 2021 року, що є непередбачуваними обставинами та зумовлені необхідністю забезпечення належного медичного обслуговування та стану здоров`я дітей, а тому суд вважає, що такі витрати, зокрема, на лікування у розмірі 18605,35 грн., на реабілітацію у розмірі 14628,00 грн., на лікуваеея стоматолога у розмірі 825,00 грн., на проходження аналізів у розмірі 6132,50 грн. позивач та вілповідач, як батьки малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], повинні нести у рівних частках, а тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача Ѕ частку понесених нею витрат на лікування дітей у розмірі 20095,43 грн. /т.1 а.с. 70-85, 98-130, 222-245, т. 2 а.с. 18, 102-121/ Також згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Як вбачається із позовних вимог, позивач також просить стягнути з відповідача також витрати на купівлю продуктів харчування, сплату комунальних послуг, купівлю одягу, однак, на переконання суду, такі витрати не є додатковими, не зумовлені особливими обставинами, оскільки такі витрати є звичайними та повинні охоплюватись стягуваними аліментами із відповідача, а також, позивачем не надано жодних доказів, що розмір стягуваних із відповідача аліментів є недостатнім для купівлі продуктів харчування, сплати комунальних послуг, купівлі одягу малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати за відвідування дітьми садка та гуртків із англійської мови, плавання, карате, танців, однак, суд вважає, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дітей до навчання. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дітей. Та крім того, позивачем не надано жодних доказів, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] володіють особливими здібностями із англійської мови, плавання, карате, танців та потребують їх додаткового розвитку, а тому, відвідування дітьми даних гуртків не може вважатися розвитком особливих здібностей дітей та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням батьків, аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду № 761/27222/20 від 29 квітня 2022 року, №205/4622/16-ц від 30 січня 2019 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду не відносяться до додаткових витрат: витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (Постанова від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц); витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття (адже входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно) - ухвала Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №522/6424/16-ц). А також, у справі № 761/6933/17 Верховний Суд дійшов також висновку про те, що відвідування на даний час дитиною секції не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, а також витрати на відвідування дитиною дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №369/11745/16-ц) не викликано особливими обставинами, а відтак, не може вважатись додатковими витратами на дітей. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення витрат на купівлю продуктів харчування, сплату комунальних послуг, купівлю одягу, відвідування дітьми садка та гуртків із англійської мови, плавання, карате, танців не викликані особливими обставинами, а відтак, не можуть вважатись додатковими витрати у розмінні ст. 185 СК України, та у їх задоволенні слід відмовити. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у дохід держави 225,07 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial