Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши пред`явлені вимоги та коло відповідачів, в якій просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є основним квартиронаймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру №1900, виданого 07 грудня 1989 року Виконкомом Саксаганської районної ради народних депутатів. Квартира є неприватизованою, перебуває у комунальній власності територіальної громади Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Разом з ним в житловому приміщенні значаться зареєстрованими члени його сім`ї: [PERSON] - прийомний син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - невістка, та онуки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З березня 2011 року його невістка [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично в квартирі не проживають, їх особисті речі відсутні, жодного зв`язку з ним та іншими родичами вони не підтримують, добровільно виселившись з квартири та обравши собі інше місце проживання. Де наразі відповідачі проживають йому не відомо. Перешкод у користуванні квартирою ні він, ні інші члени його сім`ї [PERSON] та її дітям не чинили. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідачів в позасудовому порядку він не має можливості, в той час як їх реєстрація призводить до покладення на нього додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, які нараховуються за відповідачів, що ставить його у скрутне матеріальне становище, тому він вимушений звернутися до суду. Окремо зауважив, що наразі його онуки проживають з матір`ю [PERSON] за іншою адресою, що в силу ст.29 ЦК України визначає можливість визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не скористались, подавши заяви (а.с.22, 23, 24, 30), кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення по справі позивач не заперечував. Відповідачі про час та місце проведення судового засідання повідомлялися неодноразово належним чином, однак не з`явилися, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування та відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради правом на участь в судовому засіданні не скористались подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Заперечень проти задоволення позовних вимог про визнання втратившими право користування житловим приміщенням неповнолітніх дітей представник органу опіки та піклування не мав. Разом з тим, з листа Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15 червня 2022 року №10/39-1721 слідує, що відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26 січня 2022 року №1069 «Про внесення змін до рішення міської ради від 31 березня 2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» повноваження з реєстрації місця поживання громадян делеговані департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Згідно з рішенням Саксаганської районної у місті ради від 16 лютого 2022 року №145 «Про внесення змін до рішення районної у місті ради від 17 грудня 2021 року» №120 «Про затвердження структури виконавчих органів Саксаганської районної у місті ради, загальної чисельності апарату районної у місті ради та її виконавчих органів», з 01 травня 2022 року зі структури виконавчих органів районної у місті ради виключено відділ реєстрації місця проживання громадян. Однак суд не вбачає доцільності у здійсненні заміни третьої особи, оскільки ухвалення рішення по справі не вплине будь-яким чином на права та інтереси Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, якому делеговано повноваження відділу реєстрації місця проживання громадян з огляду на попередньо висловлену Відділом позицію по справі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №341 від 22 травня 2022 року, затвердженого Законом України №2263-IX від 22 травня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі ордеру №1900, виданого 07 грудня 1989 року Виконавчим комітетом Саксаганської районної Ради народних депутатів, на ім`я [PERSON] , останній надано в користування службове житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,59 кв.м. Квартиру виділено для проживання [PERSON] та членів її сім`ї: [PERSON] - чоловіка (позивач по справі), [PERSON] - доньки (третя особа-1 по справі), [PERSON] - сина (третя особа-2 по справі), [PERSON] - доньки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Квартира є неприватизованою, перебуває у комунальній власності виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, відомості про її виключення з числа службових в матеріалах справи відсутні. Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №40 від 20 травня 2021 року (а.с.11), в зазначеному житловому приміщенні значаться зареєстрованими: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як слідує з акта від 20 травня 2021 року, засвідченого головою ОСББ «СОНАТА-2020» (а.с.9), [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживають в зазначеному житловому приміщенні з вересня 2011 року. Домовленості про збереження за ними права користування житловим приміщенням не мають, перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членами його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2, ст.5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, [PERSON] позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [PERSON] без поважних причин не проживають у спірній квартирі, добровільно обравши собі інше місце проживання. За положеннями ч.1 ст.71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до ст.107 ЖК УРСР, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Згідно з ч.ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право користування неприватизованим житловим приміщенням як члени сім`ї основного квартиронаймача - [PERSON] та добровільно виселились з цього житлового приміщення, обравши собі інше житло разом з матір`ю. Відомостей про наявність між відповідачами та позивачем спорів щодо порядку користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а також набуття ними права власності чи користування цим житлом за рішенням суду в ході судового розгляду не встановлено. Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року по справі № 759/19394/15-ц зазначив, що факт проживання дитини з одним із батьків не є підставою для втрати нею сервітуту (сервітутного права) на проживання у помешканні іншого батька. Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне зауважити, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи досяг 16-річного віку, а тому в силу ч.2 ст.29 ЦК України після 14 років має право вільно обирати собі місце проживання. Аналогічна ситуація має місце з [PERSON] , [INFO] , який на момент ухвалення рішення досяг повноліття. Крім того, малолітня [PERSON] , [INFO] , яка на момент розгляду справи досягла 9 років, в силу ч.4 ст.29 ЦК України, проживає разом з матір`ю [PERSON] за обраним останньою місцем проживання, яке є відмінним від житлового приміщення позивача. Крім того, в ході судового розгляду не встановлено доказів, які б свідчили, що батько неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] має право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , чи право користування ним, не залежне від волевиявлення основного квартиронаймача. Вказані обставини в їх сукупності є свідченням факту не проживання дітей у спірній квартирі без поважних причин, та можуть бути підставою для позбавлення їх права користування житлом. Посилання позивача на те, що він самостійно утримує житлове приміщення та сплачує житлово-комунальні послуги за [PERSON] , [PERSON] та неповнолітніх відповідачів [PERSON] [PERSON] , які значаться зареєстрованими в квартирі, однак фактично там не проживають, суд вважає такими, що можуть мати місце, проте не мають істотного значення для вирішення спору з огляду на те, що сама по собі обставина несплати дітьми коштів за користування житлово-комунальними послугами не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) цих дітей. Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 10 липня 2019 року у справі № 465/7083/13-ц. Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що наявні правові підстави вважати, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням з огляду на відсутність їх понад встановлені законом строки без поважних причин, у зв`язку з чим позовні вимоги негаторного позову підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішеннясуд вважає за необхідне звернути увагу, що ст.24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак дане рішення після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та не заявлення вимог про відшкодування понесених ним судових витрат, а тому суд вважає за доцільне судові витрати по справі покласти на позивача.

Outcome: approved