Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

15 грудня 2021 року виконавчий комітет Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти, які будуть власністю дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття на користь осіб або установ, яким буде передана дитина. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка є одинокою матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка від народження до [INFO] проживала у своєї баби [PERSON] , яка фактично виконувала батьківські обов`язки щодо виховання, утримання та повноцінного розвитку онуки. З жовтня місяця 2021 року [PERSON] проживає у сім`ї близьких родичів в м. Макарів Київської області та навчається в КЗ «Макарівський багатопрофільний ліцей». [PERSON] не цікавилася життям, станом здоров`я дочки, жодним чином не приймала участь у її вихованні та утриманні, тобто відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дочки. [PERSON] тривалий час офіційно непрацевлаштована, зловживає алкогольними напоями, зверталась до лікаря-нарколога КНП БМР «Богуславська районна центральна лікарня» з приводу тривалої алкогольної залежності. В судовому засіданні представник позивача Тихопій В.Я. позов підтримав, обгрунтувавши вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона не ухилялася від виховання своєї дочки. На даний час припинила вживати спиртні напої, має умови для належного утримання і виховання дитини, бажає дитину повернути до себе. Також вона зможе матеріально забезпечувати дитину. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників розгляду справи, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видане 05.12.2013 виконавчим комітетом Побережківської сільської ради Богуславського району Київської області, запис про батька дитини проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Із показань свідків [PERSON] , [PERSON] встановлено, що після народження дитина [PERSON] до [INFO] проживала у своєї баби [PERSON] , яка фактично виконувала батьківські обов`язки щодо виховання, утримання та повноцінного розвитку онуки. Після смерті [PERSON] з жовтня місяця 2021 року дитина [PERSON] проживає у сім`ї близьких родичів. Згідно характеристики виконкому Медвинської сільської ради від 29.11.2021 року № 02-42/778 [PERSON] негативно характеризується за місцем свого проживання, тривалий час офіційно непрацевлаштована, зловживає алкогольними напоями, зверталась до лікаря-нарколога КНП БМР «Богуславська районна центральна лікарня» з приводу тривалої алкогольної залежності. Із акту обстеження умов проживання від 19.11.2021 року, який складено за участю представників служби в справах дітей Медвинської сільської ради Тихопія В.Я. та Шостак К.П. , вбачається, що за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] , умови проживання незадовільні, в будинку брудно, речі розкидані, відсутні необхідні меблі та інвентар для проживання дитини, температурний режим не відповідає нормі. Матір`ю не створено умов для проживання та повноцінного розвитку дитини. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» з приводу алкогольної залежності, що підтверджується довідкою № 472 від 21.12.2021 лікаря КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» Кириченко Т.М. (а.с. 30). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час виконує обов`язки лікаря-нарколога КНП БМР «Богуславська центральна районна лікарня», та підтверджує факт перебування на обліку у лікаря-нарколога відповідачки [PERSON] , як особи, що звернулася за медичною допомогою з приводу алкогольної залежності. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні той факт, що відповідачка [PERSON] страждає на хронічний алкоголізм, що може бути підставою для позбавлення її батьківських прав згідно п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. Мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, або являються хронічними алкоголіками (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Пунктом 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. За змістом п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов`язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Оцінюючи досліджені по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме залишила дитину на бабу [PERSON] , а потім на близьких родичів в м. Макарів Київської області і протягом тривалого часу не опікується дитиною та не займається її вихованням. Однак, суд також дійшов до висновку, що самоусунення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків певною мірою було спровоковано відсутністю належного матеріального забезпечення, відсутністю належних умов для проживання, схильністю до зловживання спиртними напоями. Натомість, на даний час в судовому засіданні встановлено та підтверджено дослідженими доказами ті факти, що відповідачка [PERSON] бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та піклуватися про дочку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (в редакції із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року» 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд з урахуванням обставин справи,

Outcome: approved