Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП ЧООБТІ про скасування реєстрації нерухомого майна. Зазначає, що по договору дарування від 27.05.1994 року йому та [PERSON] належить 1/3 частина приватного житлового будинку по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Але Уманський виробничий відділок КП ЧООБТІ самочинно зареєстрував їхню власність як 1/6 частину і таким чином без їхньої письмової згоди провів розподіл в натурі їхніх долей і змінив форму власності з спільної сумісної на часткову всупереч Договору 1994 р., що заперечує. Просить скасувати реєстрацію нерухомого майна по Договору дарування від 27.05.1994 р., проведену Уманським виробничим відділком КП ЧООБТІ і визначених по 1/6 частині; судовий збір стягнути з відповідача. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача судом у встановлений строк не отримано. 26.05.2022 р. від представника відповідача - директора КП ЧООБТІ Філінської Т.А. надійшла Заява про застосування строків позовної давності по справі № 705/1604/22 в якій зазначає, що ознайомившись із позовними вимогами, вважають їх безпідставними та необгрунтованими, такими, що пред`явлені із порушенням строків позовної давності. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому зі змісту цивільного законодавства випливає, що особа, яка дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, повинна звернутися за його захистом до суду в межах строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. Позов подану до суду 29.04.2022. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи реєстрація права власності на підставі Договору дарування від 27.05.1994 р. за Позивачем була проведена в 1994 році. Таким чином, саме із дати проведення державної реєстрації права власності за позивачем на підставі Договору дарування від 27.05.1994 р. почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій позивача до КП «ЧООБТІ». Звернувшись із позовною заявою позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права і причин поважності пропуску позивачем - суду не доведено. Відповідно до ч. 3. 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності. 27.05.2022 р. [PERSON] подав суду Заперечення на Заяву КП ЧООБТІ в якій зазначив, що день виникнення прав власності випливає з моменту юридичного оформлення Договору дарування від 27.05.1994 р. по якому [PERSON] і [PERSON] отримали у власність в рівних долях 1/3 частину жилого будинку на праві спільної сумісної власності згідно чинного законодавства (ст. 368 ЦК). На вимогу Договору його реєстрація проведена абонентським відділом інвентар бюро м. Умані 09.06.1994 р., за якою кожен з них відразу став власником (ст.356 ЦК) без встановлення частки в натурі і оформлення необхідних документів як 1/6 будинку на праві спільної часткової власності. При цьому відсутність їхньої згоди на такий облік до уваги не бралася. Порушено режим законності реєстрації та завдана шкода. Взаємовідносини між власником і інвентарбюро на той час регулювалися відомчими положеннями з невизначеним при необхідності моментом пред"явлення своїх вимог і які по факту виникли тільки при суперечках з приводу прав власності, що привело до позову (ст.256 ЦК). Провадження у справі щодо неналежного виконання обов"язків інвентарбюро і скасування реєстрації нерухомого майна відкрито 02.05.2022 р. і є початком перебігу позовної давності і тому цей строк ним не порушений. Позовна давність це встановлений законом строк для захисту порушеного матеріального права, а позиція відповідача звужує зміст норми права і не є підставою для відмови у задоволенні його вимог, а ні ґрунтуються на законі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В.(а.с.3). У якості підстави своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив самочинну реєстрацію Уманським виробничим відділком КП ЧООБТІ власність [PERSON] та [PERSON] як 1/6 частку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем КП ЧООБТІ при здійсненні своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed