Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

[PERSON] ,\~діючи в\~інтересах [PERSON] ,\~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом\~до СВК «Злагода» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки в натурі та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі. \~ \~ \~ \~На обгрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що баба позивача [PERSON] - [PERSON] , яка проживала в с.Романківці Сокирянського району Чернівецької області, була власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Романковецкої сільської ради Сокирянського району Чернівецької обл., загальною площею 1,2781 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №059426, виданого 12.06.2004 року. Ще при\~житті [PERSON] \~склала на\~ім`я [PERSON] \~заповіт на\~все належне\~їй майно,\~у тому\~числі і\~на вищезазначену\~земельну ділянку.\~ [INFO] [PERSON] померла. Як спадкоємець за заповітом, 27.02.2006 року [PERSON] оформив у державного нотаріуса Сокирянської державної нотаріальної контори свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого 04.09.2007 року йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №100939 на земельну ділянку, загальною площею 1,2781 га, кадастровий номер 73240880000:03:001:0852, розташовану на території Романковецкої сільської ради Сокирянського району Чернівецької обл. Після набуття права власності на спадкову земельну ділянку, у 2007 році [PERSON] стало відомо, що зазначена земельна ділянка перебуває в оренді СВК «Злагода». Маючи намір самостійно користуватись земельною ділянкою, [PERSON] звернувся до голови СВК «Злагода» [PERSON] з пропозицією повернути йому у добровільному порядку належну земельну ділянку. Проте, як йому пояснив голова СВК «Злагода», вказана земельна ділянка перебуває у користуванні кооперативу на підставі договору оренди землі, укладеному з [PERSON] строком на 25 років, тобто до 2030 року, при цьому на підтвердження права користування вказаною земельною ділянкою ним не було надано йому буд-якого підтверджуючого документа. На початку вересня 2020 року [PERSON] знайшов оригінал договору оренди землі з додатками, укладеного 01.02.2006 року СВК «Злагода» з [PERSON] , померлою [INFO] , тобто після її смерті. Оскільки, зазначений договір оренди землі виявився фіктивним, так як укладався уже після смерті [PERSON] та підписувався від її імені невідомою особою, тому на замовлення [PERSON] відповідним сертифікованим працівником інженером-землевпорядником [PERSON] 21.09.2020 року належна йому земельна ділянка була винесена (на місцевості) в натурі та закріплена межовими знаками, переданими йому на зберігання. Проте, в порушення вимог ст.211 ЗК України та ст.56 КУпАП, винесені межові знаки головою СВК «Злагода» Денегою М.В. незаконно були знищені. Після таких протиправних дій голови СВК «Злагода», 24.09.2020 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора Новодністровської міської ради із заявою про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. З отриманої від державного реєстратора інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.09.2020 року [PERSON] дізнався про те, що 01.02.2012 року від його імені з СВК «Злагода» укладений договір оренди землі, зареєстрований 29.10.2019 року державним реєстратором Сокирянської міської ради Долінською А.О. строком на 25 років. За відсутності у [PERSON] вказаного договору оренди землі, 25.09.2020 року він звернувся з відповідною заявою до відділу Держгеокадастру у Сокирянському районі та м.Новодністровськ про видачу копії договору оренди землі. Після огляду належним чином завірених копій договору оренди землі з додатками від 01.02.2012 року [PERSON] було встановлено, що належна йому земельна ділянка в оренду ним особисто не передавалась, з умовами укладеного договору він не ознайомлювався, договір оренди землі особисто ним не підписувався, акт приймання - передачі земельної ділянки також особисто не підписувався, а договір оренди землі від 01.02.2012 року укладений між СВК «Злагода» та підписаний від його імені та без його згоди невідомою особою, що фактично порушувало законне право [PERSON] як власника належної йому земельної ділянки, визначене ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. З метою врегулювання питання повернення земельної ділянки у добровільному порядку та уникнення судової тяганини, 28.09.2020 року [PERSON] звернувся до голови СВК «Злагода» з листом вимогою, у якому було запропоновано відповідачу протягом 10-ти днів з дня його отримання повернути йомуі у добровільному порядку за актом приймання - передачі належну йому земельну ділянку. Прете, головою СВК «Злагода» лист-вимогу було проігноровано та будь-якої відповіді не надано, що стало підставою на звернення [PERSON] до Сокирянського районного суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної в натурі. В процесі розгляду цивільної справи №722/1436/20, за клопотанням [PERSON] було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експертів №401/402/21-21 від 25.02.2021 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи було встановлено, що підпис на договорі оренди землі від 01.02.2012 року, укладеному між [PERSON] та СВК «Злагода» виконаний не ним, а іншою особою, проте, судом з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду по справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову, оскільки ним вибраний неефективний спосіб захисту, а ефективним способом захисту у даних спірних відносинах є звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом заявлення вимоги про її повернення. З огляду на вказану правову позицію, а також враховуючи те, що [PERSON] особисто договору оренди землі з СВК «Злагода» не підписував та не уповноважував інших осіб від його імені підписувати договір оренди землі, вважає, що вказаний договір оренди землі від 01.02.2012 року є неукладеним та не створює для відповідача будь-яких правових наслідків, а отже [PERSON] , як власник земельної ділянки, успадкованої після смерті [PERSON] , у відповідності до вимог ст.ст.386, 387, 1212, 1213 ЦК України вправі вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою. Вважає, що за вказаних обставин, станом на 29.10.2019 року державний реєстратор Сокирянської міської ради Чернівецької області Долінська А.О. не мала права здійснювати реєстрацію договору оренди землі, не перевіриши відсутність суперечностей, що існували на дату прийняття документів для реєстраційних дій, та всупереч п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації, а натомість, прийняла рішення про державну реєстрацію договору оренди. Крім цього, державним реєстратором Сокирянської міської ради Чернівецької області Делінська А.О. не було належним чином встановлено, що на момент реєстрації договору оренди землі від 01.02.2012 року існував ніким не припинений договір оренди землі, укладений між померлою [PERSON] та СВК «Злагода» від 01.02.2006 року строком на 25 років, тобто до 01.02.2031 року, який був зареєстрований Чернівецькою філією «Центр ДЗК», про що у Книзі записів реєстрації договорів оренди землі внесено запис №040681800009 від 10.04.2006 року, що фактично є порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на на нерухоме майно та їх обтяжень». З наведених підстав, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі №357/7734/1830 від 30.07.2020 року, вважає, що запис №33884906 про державну реєстрацію договору б/н від 01.02.2012 року оренди земельної ділянки площею 1, 2781 га, кадастровий номер 7324088000:03:001:0852, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, внесений 24.10.2019 року державним реєстратором Сокирянської міської ради Чернівецької області Долінською А.О. підлягає скасуванню в судовому порядку. Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди та повернути в натурі за актом приймання-передачі [PERSON] належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,2781 га, кадастровий номер 73240880000:03:001:0852, розташовану на території Романковецкої сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та скасувати запис №33884906 про державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 01.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та СВК «Злагода», вчинений державним реєстратором Сокирянської міської ради Чернівецької області Долінською А.О. 29.10.2019 року. \~ \~ \~ \~27.08.2021 року представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу для задоволення позовної заяви, є необґрунтованими та не відповідають дійсності з огляду на наступне. Так, представник відповідача зазначала, що починаючи з 01.02.2012 року, а саме з дати укладення договору, позивачу було відомо про укладення із СВК «Злагода» договору оренди земельної ділянки, оскільки саме з такою метою він, ставши власником земельної ділянки у порядку спадкування та отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, надав копію цього державного акту, виданого на його ім`я, свої паспортні дані і свій ідентифікаційний код, без чого неможливо укласти договір оренди, і ці дані внесені в оспорюваний договір оренди від 01.02.2012 року. Також, у період з 2012 по теперішнії час від СВК «Злагода» позивач отримував орендну плату, передбачену в пункті 9 договору оренди. При цьому, ставлячи свій підпис у відомостях, позивач не міг не розуміти такої назви відомості, як «відомість виплати орендної плати за земельні паї», що такі грошові кошти він отримує саме за здані ним в оренду земельні ділянки. Також отримання орендної плати підтверджується і формами 1ДФ про податковий розрахунок сум доходу, нарахований на користь платників податку і сум утриманого з них податку. Ст.218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, записами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Враховуючи приписи вищевказаних норм, представник відповідача вважає, що є всі підстави вважати, що висновок позивача про те, що дії відповідача якимось чином порушували його права як власника земельної ділянки є безпідставним. Крім цього, представник відповідача вказувала на те, що за час дії договору оренди позивач жодного разу не звертався до відповідача про порушення умов договору оренди, що свідчить про те, що орендодавець вводить суд в оману стосовно того, що йому стало відомо про укладений договір лише після отримання відомостей з реєстру речових прав 24.09.2020 року. Окрім того, представник відповідача зазначила, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував вказані в позовній заяві твердження щодо порушення державним реєстратором Долінською А.О. вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час державної реєстрації права оренди земельної з огляду на те, що на момент реєстрації існував ніким не припинений договір оренди землі, укладений 01.02.2012 року між померлою [PERSON] та СВК «Злагода». Оскільки при укладенні договору оренди земельної ділянки сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, відповідно до ЦК України та ЗУ «Про оренду землі», а також у зв`язку із тим, що орендарем СВК «Злагода» протягом всього строку дії договору оренди виконуються всі умови договору та відповідачем не допущено ніяких порушень істотних умов, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.07.2004 року у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 1,2781 га., кадастровий номер 7324088000:03:001:0852, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Романковецької сільської ради Сокирянського (на даний час Дністровського) району Чернівецької області (а.с.22). [INFO] [PERSON] померла (а.с.8). Як вбачається з копії договору оренди землі від 01.02.2006 року та додатків до нього, [PERSON] передала в оренду СВК «Злагода» належну їй земельну ділянку строком на 25 років. 10.04.2006 року вказаний договір був зареєстрований у Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено відповідний запис (а.с.19-23). Після смерті [PERSON] , в порядку спадкування право власності на вищезазначену земельну ділянку набув позивач [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №100939 (а.с.9). Як вбачається з копій договору оренди землі від 01.02.2012 року та додатків до нього, [PERSON] передав в оренду СВК «Злагода» належну йому земельну ділянку строком на 25 років. 18.09.2012 року вказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Сокирянському районі, про що в книзі реєстрації вчинено відповідний запис (а.с.15-18). 24.10.2019 року державним реєстратором Сокирянської міської ради Чернівецької області Долінською А.О. здійснено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29.10.2019 року (а.с.10). Оспорюючи вищевказаний договір оренди земельної ділянки від 01.02.2012 року, [PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до СВК «Злагода» про визнання вказаного договору недійсним та повернення земельної ділянки в натурі. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.06.2021 року, яке 06.08.2021 року набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до СВК «Злагода» про визнання вказаного договору недійсним та повернення земельної ділянки в натурі відмовлено. Однак, під час судового розгляду справи, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертиз №401/402/21-21 від 25.02.2021 року судом було встановлено, що підпис в розділі «Місцезнаходження та реквізити Сторін» «Орендодавець» в рядку «Підпис» у договорі оренди землі, укладеного 01.02.2012 року від імені [PERSON] та СВК «Злагода», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою, на підставі чого суд прийшов до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 01.02.2012 року є неукладеним. \~У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, вищезазначені обставини, встановлені рішенням суду від 25.06.2021 року, що набрало законної сили, доказуванню не підлягають. Відповідно до\~частин 1-3\~ст.89\~ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи досліджений під час судового розгляду договір оренди земельної ділянки від 01.02.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передала СВК «Злагода» в оренду спірну земельну ділянку, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч.1 ст.215 ЦК України, так і у ст.ст.229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену у договорі оренди від 01.02.2006 року) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт\~оренди (місце\~розташування та\~розмір земельної\~ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата\~із зазначенням\~її розміру,\~індексації,\~форм платежу,\~строків,\~порядку її\~внесення і\~перегляду та\~відповідальності за\~її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч.2 ст.15 вказаного Закону). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року. З огляду на те, що підписання договору оренди земельної ділянки від 01.02.2006 року відбулося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд вважає, що вказана обставина об`єктивно свідчить, як про відсутність волевиявлення власника землі на встановлення його цивільних прав та обов`язків щодо укладання договору оренди земельної ділянки, так і про відсутність досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору. Отже, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про неукладеність договору оренди земельної ділянки від 01.02.2006 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у вищевказаній постанові №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобов?язання відповідача усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення власнику землі, оскільки вказана земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача без належних правових підстав. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час державної реєстрації права оренди), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з вимогами ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку відбулася на підставі угоди, яка фактично не була підписана власником цієї земельної ділянки [PERSON] (правочин є неукладеним). Отже, слід дійти висновку, що реєстрація за неукладеним між сторонами договором оренди, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження своєю власністю (земельною ділянкою), що суперечить вимогам статті 317 ЦК України, а тому таке право підлягає відновленню шляхом скасування державної реєстрації права оренди. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному об?ємі.

Outcome: approved