Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до Жидачівської міської ради (відповідач), у якій просить визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та брата [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до дня смерті проживала разом з його братом [PERSON] , який помер [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , яке відноситься до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 05.11.2012 рішенням Жидачівського районного суду визнано за ним право власності на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] та брату [PERSON] та встановлено факт прийняття ним спадщини після їх смерті. При зверненні до нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця та у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на жилий будинок. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.26). Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів (а.с.25). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.20-21). Ухвалою підготовчого засідання від 19.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.27). Ухвалою судового засідання від 20.06.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.28). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.03.1953 (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] у с. Межиріччя Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 20.06.2007, 22.06.2007 (а.с.6, 7). Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.11.2012, за [PERSON] визнано право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТ «Золотий колос», розміром 1,78 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №579952; земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТ «Золотий колос», розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №579953 (а.с.9). Згідно з Випискою із погосподарської книги с.Межиріччя Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 14.02.2022, станом на 30.06.1990 за адресою: [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором: [PERSON] голова колгоспного двору, помер [INFO] , [PERSON] дружина, померла [INFO] , [PERSON] мама, померла [INFO] (а.с.12). Довідками Жидачівської міської ради №111, №112, №113 від 14.02.2022 встановлено, що [PERSON] дійсно до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] був постійно прописаний та проживав за адресою: [ADDRESS] . До дня смерті та на день смерті [PERSON] у спадковому житловому будинку була постійно прописана та проживала до дня смерті дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] дійсно до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] , була постійно прописана та проживала за адресою: [ADDRESS] . До дня смерті та на день смерті [PERSON] у спадковому житловому будинку були постійно прописані та проживали син [PERSON] , котрий помер [INFO] , та невістка [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] дійсно до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] , була постійно прописана та проживала за адресою [ADDRESS] . До дня смерті та на день смерті [PERSON] у спадковому житловому будинку крім неї нікого не було зареєстровано (а.с.10, 11, 13). З технічного паспорта від 21.03.2022 вбачається, що в с. Межиріччя (станом на 01.01.2021) по [ADDRESS] розташований житловий будинок «А1», загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (сараєм «Б1», сараєм «В1», сараєм «Г1», погребом «Д1», воротами №1, огорожею №2, колодязем №3) (а.с.14-16). Постановою Жидачівської ДНК від 25.11.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мами [PERSON] , оскільки він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.8). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). Згідно з приписами частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору, а відтак набули право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. За життя [PERSON] та [PERSON] особистих розпоряджень не зробили. Після їх смерті відкрилася спадщина, до якої входили належні їм права та обов`язки, які не припинилися внаслідок їх смерті (зокрема на частки у майні колишнього колгоспного двору по 1/3 частини житлового будинку). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.11.2012, яке набрало законної сили, встановлено преюдиційний факт факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті його мами [PERSON] та брата [PERSON] . Відтак, це позбавляє суд необхідності перевіряти дійсність і достовірність цієї обставини, оскільки така вже встановлена у належний спосіб. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на 2/3 частини житлового будинку, разом з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1262, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved