Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

31 травня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що 5 жовтня 1947 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , від якого [INFO] народився [PERSON] - позивач у справі. [INFO] у смт. Лопатин Червоноградського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] . У подальшому, [INFO] померла мама позивача - [PERSON] . Оскільки, після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлої за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116931, виданому 25 квітня 1997 року, тобто після смерті спадкодавця. [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] та разом із нею проживали і були зареєстровані: син - [PERSON] (позивач у справі), невістка - [PERSON] та інші члени родини. Після смерті мами позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, зокрема прийняв на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи, опікувався нерухомим майном, земельними ділянками тощо. За його заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори у 2021 році було відкрито спадкову справу за №68628619, що посвідчується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №67241134. Однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у вчинені нотаріальних діях, оскільки Сертифікат на право на земельну часку (пай) був виданий після смерті мами. Наведене вище у сукупності унеможливило реалізацію його майнових прав, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на земельну частку (пай) загальною площею 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Лопатинської селищної ради Червоноградської району Львівської області та визначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0116931, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-8). Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явилися. Позивач надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.64). Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.65). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 1996 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 19 травня 2022 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.15). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00035605586 від 19 травня 2022 року видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 05 жовтня 1947 року (а. с.16-16 зворот). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00033619212 від 10 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] ; батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.13-14). Відповідно до даних, викладених у довідці №1167 від 21.12.2021, виданій виконкомом Лопатинської селищної ради (Березівський старостинський округ), констатовано, що [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Від імені померлої виконкомом Березівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.22). З довідки №1168 від 21.12.2021, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради (Березівський старостинський округ), вбачається, що на момент смерті померлої [PERSON] разом з нею в одному житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , внучка - [PERSON] , внучка - [PERSON] (а.с.23). Згідно з даними, викладеними у довідці №229 від 17.05.2022, виданій виконкомом Березівського старостинського округу Лопатинської селищної ради, констатовано, що на день смерті [PERSON] , [INFO] , разом з нею в [ADDRESS] проживав та був зареєстрований однією сім`єю син - [PERSON] , [INFO] , який вів з померлою спільне господарство. Після смерті [PERSON] гр. [PERSON] здійснював всі необхідні заходи та поніс всі витрати, пов`язані з похованням померлої та опікувався спадковим майном, доглядав за житловим будинком та користувався земельними ділянками, які були виділені померлій [PERSON] (а.с.24). З копії Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116931 від 25 квітня 1997 року, зареєстрованого 5 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8066, видно, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Стир» с. Березівка Радехівського району Львівської області розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.18-18 зворот). Зазначене право також підтверджують такі документи: Витяг із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 14.12.2021 (а.с.19), копія Ухвали ІІІ сесії ХХІІ скликання Березівської сільської ради народних депутатів від 17 лютого 1995 року «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку» (а.с.27), копія Списку осіб, які мають право на середню земельну частку Березівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області (а.с.28-29). З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67241134 від 10.11.2021, встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 10.11.2021 приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Комарницькою Н.І. відкрито спадкову справу №68628619, номер у нотаріуса 191/2021 (а.с.20). З копії спадкової справи 191/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] констатовано, що єдиним спадкоємцем майна померлої за законом є її син - [PERSON] , [INFO] (а.с.40-62). Листом №1/02-14 від 11.01.2022, приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Н.І. повідомила позивача про необхідність подати оригінал Сертифіката на право на земельну частку (пай), встановленого зразка, виданого за життя [PERSON] та Витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). У випадку відсутності вищезазначених документів позивачу роз`яснено право звернутися до суду для вирішення питання спадкування права на земельну частку (пай) (а.с.21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, прийняв спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення фактів родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved