Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 23.10.1993, який був зареєстрований у Палаці одруження «Дарницький» м. Києва, актовий запис №2281. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2012 року сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між сторонами припинились внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, цінностей, а також несумісності характерів, тому просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 08.09.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. Ухвалою від 14.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 30.11.2021 провадження у справі було зупинено, сторонам наданий строк для примирення до 30.01.2022 року. Ухвалою судді від 30.01.2022 провадження у справі поновлено. Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Як вбачається з матеріалів справи за клопотаннями відповідача розгляд справи неодноразово відкладався, про кожне наступне судове засідання сторони повідомлялися у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом надіслання судових повісток про виклик на мобільний номер телефону відповідача, який зазначений у заявах про відкладення розгляду справи самої відповідачки [PERSON] . Наявність заяв відповідача про відкладення розгляду справи вказують на те, що відповідач обізнана про наявність судової справи та дати призначених по ній судових засідань, відомості про які, також, містяться на сайті судової влади України. При цьому, як вбачається з заяви про відкладення судового засідання, призначеного на 27.06.2022, вона направлена до суду за допомогою електронної пошти, при цьому вказана заява не має кваліфікованого електронного підпису, а тому не може прийматись судом як належний доказ волевиявлення відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка є стороною по справі, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи. Разом з тим,

Outcome: approved