Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

19.04.2022\~року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду із позовною заявою в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 17.06.2011 року на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області перебуває дитина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 23.06.2011 року №166, оскільки мати дитини [PERSON] померла [INFO] , а батько дитини відповідач [PERSON] засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2011 року до позбавлення волі на строк 12 років. Рішенням виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 11.07.2011 року №546, над дитиною [PERSON] призначено опікуна [PERSON] , в сім`ї якої на даний час вона виховується. У січні 2020 року відповідач [PERSON] умовно-достроково звільнився з місць позбавлення волі, проте до служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не з`явився та не подав відповідну заяву щодо повернення йому на виховання дитини. З письмових пояснень [PERSON] , поданих 24.01.2022 року до служби у справах дітей, вбачається, що він не має наміру повертати доньку [PERSON] , виховувати та утримувати її, оскільки не зможе матеріально утримувати та створити їй належні умови для проживання та розвитку. Зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, з чим погодилися опікун [PERSON] та неповнолітня [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не має наміру виховувати та утримувати доньку, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом прав дитини. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Представник позивача Органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає, проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В ст.206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України, в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] в м. Кременчук Полтавської області народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №211. Батьками дитини [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Мати неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 02 березня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №285). Батько неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2011 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Відбував покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)». З огляду на викладене, рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 23.06.2011 року №166, надано малолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області від 11.07.2011 року №546 призначено [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , дитиною, позбавленою батьківського піклування та визначено місцем її проживання, місце проживання опікуна за адресою [ADDRESS] . 27 січня 2020 року відповідач [PERSON] на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 17.01.2020 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 2 роки 10 місяців 11 днів. З пояснень [PERSON] від 24.01.2022 року, поданих службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вбачається, що відповідач не має наміру повертати на виховання доньку [PERSON] , оскільки не зможе матеріально її утримувати та створити належні умови для її проживання та виховання. Опікун [PERSON] та неповнолітня [PERSON] в поясненнях від 16.02.2022 року зазначили, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з донькою, та не має в подальшому наміру піклуватися про дитину. За таких обставин, рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17.03.2022 року №315 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керувався такими положеннями Закону. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 18 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] після звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі не приймає участі та не має наміру приймати участь у вихованні та своєї дитини [PERSON] , не спілкується з нею, не відвідує її, не виявляє жодного інтересу до неї. Наведене свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до дитини. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов органу опіки та піклування, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved