Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Радамовський\~М.М.,\~діючи в\~інтересах [PERSON] ,\~звернувся з\~вищевказаним позовом\~до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності та стягнення компенсації за частку у спільній сумісній власності. \~ \~ \~ \~На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.04.1971 року виконавчим комітетом Корманської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 2. Від спільного шлюбу у сторін народились діти, які на теперішній час є повнолітніми. Починаючи з жовтня 2020 року сторони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. За період спільного проживання в шлюбі сторонами придбано рухоме та нерухоме майно, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , легковий автомобіль марки MERСEDES SPRINTER, легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та кошти в сумі 100000 грн., які зберігаються на рахунках відповідача у Сокирянському відділенні АТ КБ «Приватбанк». Вказане нерухоме та рухоме майно придбане за час перебування сторін в шлюбі за спільні сімейні кошти та зареєстроване на ім`я відповідача. За період часу після припинення сімейних стосунків, у листопаді 2020 року відповідач, з метою уникнення поділу спільно нажитого в шлюбі майна, без погодження з позивачкою зняв автомобіль марки MERСEDES SPRINTER з обліку в РТСУ №7345 МВС України у Чернівецькій області та продав його мешканцю с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області за 8500 доларів США, що на час відчуження у гривневому еквіваленті складало 238000 грн. Отримані за автомобіль кошти відповідач розділити з позивачкою відмовився. На теперішній час сторони припинили сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства, хоча проживають в одному домоволодінні, проте окремо один від одного. Оскільки вищевказане майно придбано сторонами у період спільного проживання за спільні кошти, тому вважає, що відповідно до ст.ст.69-72 СК України ст.ст.368, 372 ЦК України воно є їх спільною сумісною власністю та належить кожному з них по 1/2 частині. На неодноразові звернення до відповідача з пропозицією розділити спільно нажите майно в добровільному порядку, останній заперечує та відмовляється від будь-яких умов щодо добровільного розподілу цього майна. \~ \~ \~ \~Згідно поданих 08.06.2021 року та 22.12.2021 року заяв про уточнення позовних вимог просив: 1.Визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок літ. «А» з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Volkswagen\~Transporter\~Т-4»,\~1999\~року випуску,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ; автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску; грошові кошти, які знаходяться на рахунках [PERSON] , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», в сумі 105609,05 грн.; 2.Визначити, що сторонам належить по 1/2 частині житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля марки «Volkswagen\~Transporter\~Т-4»,\~1999\~року випуску,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ; автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску; грошових коштів, які знаходяться на рахунках [PERSON] , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», в сумі 105609,05 грн.; 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску, в сумі 138195 грн.; 4.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen\~Transporter\~Т-4»,\~1999\~року випуску,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , в сумі 38000 грн.; 5.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину грошових коштів в сумі 52800 грн., які знаходяться на рахунках [PERSON] , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк»; 6.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на оплату судового збору, витрат на проведення експертизи та витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Радамовський М.М. позовні вимоги підтримав в повному об`ємі та з викладених у позовній заяві підстав просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Руснак В.В. в судовому засіданні визнали позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю житлового будинку та автомобіля марки «Volkswagen\~Transporter\~Т-4» та не заперечували щодо їх задоволення. Позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю автомобіля марки «Mercedes Benz» та грошових коштів, які знаходяться на рахунках в банку не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вказане майно відповідачем було придбане за особисті кошти. При цьому, відповідач пояснив, що з позивачкою однією сім`єю вони прожили до вересня 2019 року. З вказаного часу він з позивачкою фактично припинив шлюбні стосунки, разом не проживав та перестав вести спільне господарство. В грудні 2019 року він позичив у жителя с.Вашківці [PERSON] 5800 доларів США, за які придбав автомобіль марки «Mercedes Benz», тобто придбав за особисті кошти. Крім цього, після припинення з позивачкою фактичних шлюбних відносин, він за рахунок здійснення торгівлі на ринку сільськогосподарською продукцією заощадив кошти в сумі 101000 грн., які поклав на банківський рахунок. З цих підстав вважає, що вказані кошти також є його особистою власністю. Заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 24.04.1971 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Корманською сільською радою Сокирянського району Чернівецької області, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за №2. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2021 року, яке набрало законної сили 20.09.2021 року, шлюб між сторонами розірвано. \~ \~ \~ \~Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 07.04.1995 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «А» з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено державним нотаріусом Сокирянської держнотконтори Гапчуком В.М. та зареєстровано в реєстрі за №АС-215. Представник позивачки як на підставу своїх вимог посилається на ст.ст.60,69,70,71 СК України, разом з тим, враховуючи час набуття вказаного нерухомого майна, до застосування підлягають відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року №2006 VII та Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-ХІІ, які на даний час втратили чинність, однак були чинні станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Згідност.22 КпШС Україин майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 23 КпШС України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин було встановлено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Крім цього, як встановлено із витребуваної судом інформації з ТСЦ МВС №7345 від 30.03.2021 року, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності 11.08.2006 року на автомобіль марки «Volkswagen Transporter Т-4», 1999 року випуску, та 19.12.2019 року на автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску, якого відповідач без згоди позивачки відчужив 18.12.2020 року, що ним було визнано в судовому засіданні. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №257 від 15.11.2021 року ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter Т-4», 1999 року випуску, д.р.н. [NUMBER] станом на момент обстеження становить 76179 грн. та теоретична ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску, станом на день проведення експертизи становить 276390 грн. Також, як встановлено із витребуваної судом інформації з АТ КБ «ПриватБанк» від 28.03.2021 року, на рахунках відповідача [PERSON] , які відкриті в даній банківській установі, знаходяться грошові кошти, а саме: -в сумі 4330 грн., рахунок [NUMBER] , договір SAMDNWFC00005911537, відкритий 28.04.2020 року; -в сумі 57,91 доларів США, що станом на 27.06.2022 року становить 1694 (одна тисяча шістсот дев?яносто чотири) грн. 15 коп., рахунок UA923052990000026201870298509, договір SAMDNWFC00052575405, відкритий 11.07.2019 року; -в сумі 08 грн. 75 коп, рахунок UA693052990000026209681805729, договір SAMDNWFC00005911569, відкритий 02.03.2021 року; -в сумі 101109 грн. 22 коп, рахунок UA133052990000026302897949451, договір SAMDNWFD0072951834401, відкритий 25.01.2021 року; -в сумі\~103\~грн.\~16\~коп., рахунок UA923052990000026307645523013, договір SAMDN26000726259975, відкритий 06.06.2012 року; -в сумі 01 коп., рахунок [NUMBER] , договір SAMDNWFD00722828976, відкритий 26.03.2019 року. Відповідно до частин 1 та 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи викладене, суд зазначає, що як Кодекс про шлюб та сім`ю України та Закону України «Про власність», які на даний час втратили чинність, однак були чинні станом на час виникнення частини спірних правовідносин, так і діюче на час ухвалення рішення цивільне та сімейне законодавство встановлюють презумпцію права спільної сумісної власності на майно, яке набуте одним з подружжя під час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки житловий будинок, транспортні засоби та грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих відповідно до договорів від 06.06.2012 року, 26.03.2019 року, 11.07.2019 року, 28.04.2020 року, були набуті сторонами в період з часу реєстрації шлюбу по час фактичного припинення шлюбних відносин в жовтні 2020 року, суд, враховуючи вищезазначені вимоги закону та презумпцію спільності майна, вважає, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а сторони відповідно є його співвласниками в рівних частках, у зв?язку з чим за кожним із сторін слід визнати право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] належну їй 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на вищевказаних рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», в сумі 3063 грн. 66 коп. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках [PERSON] , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договорів від 02.03.2021 року та від 25.01.2021 року, задоволенню не підлягають. Так, як стверджувалося позивачкою у позовній заяві, так і її представником в судовому засіданні, сторони з жовтня 2020 року фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та з вказаного часу проживають в окремих будинках. З огляду на вказані обставини, а також враховуючи те, що банківські рахунки, на які 02.03.2021 року та від 25.01.2021 року були внесені відповідачем спірні грошові кошти, були відкриті останнім після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою, суд вважає, що правовий режим спільного сумісного майна на вказані кошти не поширюється, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Вищезазначені правові\~висновки викладені\~у постанові\~Верховного Суду\~від 24.03.2021 року у справі №501/2211/18. Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, враховуючи презумпцію рівності часток, а також положення ст.71 СК України, враховуючи, що спірні автомобілі є неподільними речами, позивачкою, як іншим з подружжя, не використовується, суд дійшов висновку про поділ транспортних засобів, які є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості належної їй 1/2 частини у спільному майні подружжя. У висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 22.02.2021 року у справі №264/2232/19, зазначено, що відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску, відповідач [PERSON] стверджував, що вказаний транспортний засіб він придбав вже після фактичного припинення у вересні 2019 року шлюбних відносин з позивачкою за його особисті кошти, які в грудні 2019 року він позичив у жителя с.Вашківці [PERSON] . Разом з тим, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин придбання ним спірного автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2004 року випуску, саме за рахунок особистих грошових коштів. Згідно ч.ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 1793 грн. та витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 4200 грн. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Представник позивачки [PERSON] у поданій до суду заяві від 22.02.2022 року повідомив, що усі докази, які підтверджують розмір понесених позивачкою витрат на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання, надавши представнику позивачки строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial