Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

в серпні 2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, згідно з яким просила: виключити з акту опису та звільнити з-під арешту рухоме майно (заборони відчуження) - вантажний малотонажний фургон-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 15.04.2014 року та Додаткової угоди № 1 від 01.08.2017 року про внесення змін до договору позики від 15.04.2014 року та договору застави майна від 15.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиної Ю.Б. за № 259 та Договору № 1 від 14.09.2017 року про внесення змін до договору застави від 15.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 676 у розмірі 250 000,0 грн. боргу, звернути стягнення на рухоме майно: вантажний малотонажний фургон-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий, шляхом його передачі у власність [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позивача у борг позику у розмірі 20 000,00 грн. та зобов`язався її повернути у строк до 15.08.2017 року. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, 15.08.2014 року між сторонами укладено договір застави майна від 15.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б. за № 259, предметом якого є майно, що належить позичальнику, а саме: вантажний малотонажний фургон-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий. При цьому, 01.08.2017 року, у зв`язку з отриманням відповідачем від позивача додаткових позикових коштів у розмірі 230 000,00 грн., між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору позики від 15.08.2014 року та договір про внесення змін до договору застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 676, відповідно до умов якого сума позики збільшена до 250 000,00 грн.. а кінцевий строк погашення змінено на 15.12.2017 року. Разом з тим, не зважаючи на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, відповідач не повернув запозичені йому кошти, а також проігнорував надіслану йому вимогу від 15.12.2017 року про повернення цих коштів та вимогу від 06.06.2018 року щодо необхідності протягом трьох робочих днів здійснити зняття транспортного засобу з обліку, видати повноваження на заставодержателя, передати усі необхідні документи в цей строк та фактично передати транспортний засіб зі складенням відповідного Акту приймання-передачі. У свою чергу, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. від 11.07.2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчого провадження №» 53228700 здійснено опис та арешт транспортного засобу - вантажного малотонажного фургону-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий, на виконання виконавчого листа № 761/18061/14-ц від 08.12.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що звернення стягнення на заставне майно заставодавця для задоволення грошових вимог стягувача, який є не заставодержателем, порушує його право щодо задоволення грошових вимог за рахунок цього майна, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 06.12.2018 року, Державний експортно- імпортний банк України було залучено до участі в справі в якості третьої особи. Ухвалою від 24.12.2018 року було відмовлено у задоволенні заяві представника позивача про забезпечення позову. 07.11.2019 року до суду надійшли пояснення АТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо позовних вимог. 02.09.2020 року до суду надійшла заява відповідача про визнання позову. Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд . З урахуванням вищенаведених положень, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону. Ухвалою від 12.2020 року суддею Пономаренко Н.В. прийнято до розгляду дану справу. У судовому засіданні, яке відбулося 26.10.2021 року, судом було частково задоволено клопотання представника третьої особи та у порядку ст. 95 ЦПК України зобов`язано надати до суду оригінали наступних документів: договір позики від 15.08.2014 року, додаткову угоду № 1 від 01.08.2017 року, договір застави майна від 15.08.2014 року, договір № 1 від 14.09.2017 року по внесення змін до договору застави від 15.08.2014 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , розписку від 15.08.2014 року, розписку від 01.08.2017 року. 06.12.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення третьої особи АТ «Державний експортно-імпортний банк України». Представник третьої особи - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявна заява позивача, в якій він просить розгляд справи проводити за його відстуністю. Вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 08.06.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 761/18061/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами № 151111К25 від 16.12.2011 року, № 151111К31 від 16.12.2011 року, № 1511121К26 від 13.11.2012 року та № 151113К5 від 25.04.2013 року, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди № 151111N6 від 16.12.2011 року у сумі 5 238 239 євро та 30 361 756 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.01.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. При цьому, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.07.2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчого провадження №» 53228700 здійснено опис та арешт транспортного засобу - вантажного малотонажного фургону-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий, на виконання виконавчого листа № 761/18061/14-ц від 08.12.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів. Звертаючись до суду з позовом та заявляючи позовні вимоги про виключення майна з акту опису, звільнення з під арешту рухомого майна та звернення стягнення на предмет застави шляхом його передачі у його власність, позивач посилався на те, що звернення стягнення на заставне майно заставодавця для задоволення грошових вимог стягувача, який є не заставодержателем, порушує його право щодо задоволення грошових вимог за рахунок цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пред`явлених позовних вимог, позивачем було подано до суду наступні документи: -Копію договору позики від 15.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про отриманням останнім у позику 20 000,00 грн.; -Копію додаткової угоди № 1 про внесення змін до Договору позики від 15.08.2014 року, відповідно до умов якого сума позики збільшена до 250 000,00 грн.. а кінцевий строк погашення змінено на 15.12.2017 року; -Копію договору застави від 15.08.2014 року предметом якого є майно, що належить позичальнику, а саме: вантажний малотонажний фургон-В, реєстраційний номер [NUMBER] , марка Volkswagen, модель Crafter, номер шасі (кузова): [NUMBER] , колір білий; -Копію Договору № 1 про внесення змін до Договору застави від 15.08.2014 року; -Копію розписки від 15.08.2014 року; -Копію розписки від 01.08.2017 року. Як вже зазначалося вище, 26.10.2021 року, у зв`язку із наявними сумнівами відповідності поданих позивачем копії документів оригіналам, за клопотанням АТ «Укрексімбанк» позивача зобов`язано було надати у наступне засідання оригінали вищенаведених копій документів. Однак, позивачем не було подано до суду оригінали документів, на які він посилається в обгрунтування пред`явлених позовних вимог. У свою чергу, у ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України зазначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В даному випадку слід зазначити, що безпосередньо позивач вказані оригінали документів суду не надала, однак їх в судовому засіданні 06.12.2021 надав (крім технічного паспорту) відповідач суду для огляду. Крім того, всупереч вимогам ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» стороною позивача не було надано жодних доказів дотримання процедури звернення стягнення на заставлене майно, зокрема щодо направлення повідомлення одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Слід зазначити, що застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов`язання. Договір про задоволення вимог заставодержателя, яким також вважається відповідне застереження в договорі застави, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог заставодержателя не перешкоджає заставодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави. Договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу заставодержателю права власності на предмет застави у рахунок виконання основного зобов`язання; право заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу заставодержателю права власності на предмет застави в позасудовому порядку, так і надання заставодержателю права від свого імені продати предмет застави як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя чи застереження в договорі застави на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що положення Закону України «Про заставу» не містять можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду. Заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Правовою підставою для реєстрації права власності заставодержателя на майно, яке є предметом застави, є договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі застави, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності заставодержателя на нерухоме майно, що є предметом застави, може бути оскаржене заставодавцем у суді. Тобто, для реалізації заставодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку заставодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Таким чином, передача заставодержателю права власності на предмет застави є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя шляхом визнання права власності на предмет застави - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України, положень Закону України «Про заставу» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього заставодержателем. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 646/12750/14-ц. Отже, з огляду не невірно обраний спосіб захисту своїх прав, заявлені позивачем позовні вимоги про звернення стягнення на рухоме майно шляхом передачі його у власність позивача не можуть бути задоволені судом. При цьому, суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України не прийняв визнання позову відповідачем. Щодо позовних вимог виключити з акту опису та звільнити з-під арешту рухоме майно (заборони відчуження) - вантажний малотонажний фургон-В, реєстраційний номер [NUMBER] , то вони також не підлягають задоволенню як похідні від позовних вимог, в задоволенні яких вже відмовлено, а також зважаючи на ту обставину, що дії виконавця в межах виконавчого провадження №53228700 де стягувач - АТ «Укрексімбанк» а боржник - [PERSON] щодо обтяження рухомого майна не оскаржені відповідно до ст.447 ЦПК України, тобто доказів неправомірності дій державного виконавця в цій частині суду не надано. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed