Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

04 травня 2022 року [PERSON] звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , за змістом якої він просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2018 року на користь [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з ј частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з нього, [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600 грн , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Після отримання інформації від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради про зареєстроване місце проживання відповідача, суд своєю ухвалою від 11 травня 2022 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 27). Своєю ухвалою від 09 червня 2022 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 55). Ухвалою від 09 червня 2022 року позивачу було відмовлено у клопотанні про витребування доказів (а.с. 56). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив про необхідність зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідачки на підставі судового наказу у зв`язку з погіршенням його матеріального стану та зміною його сімейного стану. Безпосередньо, ним вказано, що судовим наказом Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2018 року у справі № 542/1522/18, ухвалено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2018 до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, у зв`язку з наступними обставинами. Раніше він працював на підприємстві ОНУР водієм, і мав змогу сплачувати визначену судовим рішенням суму аліментів. Оскільки на даний час він звільнений з даного місця роботи і перебуває на обліку як безробітний в Решетилівському РЦЗ, він не має можливості сплачувати аліменти в визначеному розмірі. Також, позивачем вказано, що у нього на утриманні перебуває його малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , якій потрібні додаткові витрати на лікування, одяг, харчі та інше. 07 червня 2022 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву із зазначенням дати його підписання, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 34-35). В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачкою вказано, що обставини, на які посилається позивач, не є достатніми та самостійними підставами для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказано, що позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища та неспроможність сплачувати аліменти на утримання його сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі, визначеному судовим наказом від 14.11.2018 у справі № 542/1522/18. Зазначено, що позивач, не аргументував, яким чином стягнення аліментів саме у розмірі 1600 грн полегшить його матеріальне становище та захистить потреби іншої малолітньої дитини. Акцентовано увагу на тому, що твердження позивача про необхідність додаткових витрат на лікування також не підтвердженого жодними доказами. 08 червня 2022 року на електрону адресу суду та в подальшому 09 червня 2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 40-43, 48-49), відповідно до якої позивач просив позов задовольнити та окрім наведених у позові аргументів додаткового зазначив наступне. Позивачем вказано, що він знаходиться в дуже важкому моральному та матеріальному стані та скрутному становищі, допомагаючи своїй доньці. Вказано, що малолітня донька, яка перебуває на його утриманні потребує додаткових витрат на лікування, одяг, харчі та інше. Позивач на даний час не працевлаштований та не має постійного заробітку. Розмір аліментів у розмірі 1600 грн на утримання сина [PERSON] є достатнім для гармонійного розвитку дитини. Вказав, що відзив, який відповідач направила позивачу, не має дати. 23 червня 2022 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 64-65), в яких [PERSON] повторно зазначила про ненадання позивачем жодних доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища та неспроможності сплачувати аліменти на утримання його сина в розмірі, встановленому судовим наказом. Не надано доказів на підтвердження необхідності нести позивачем додаткові витрати на лікування іншої дитини. Акцентовано увагу на тому, що наявність у платника аліментів іншої дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини від попереднього шлюбу. Вказано, що оскільки батько є працездатною особою, він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання та розвитку дитини. Позивач в судове засідання, призначене на 30.06.2022 не з`явився. Судова повістка про проведення судового засідання, яка направлялась на зареєстровану адресу позивача, повернулась до суду із зазначенням причини невручення, «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 58-60). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою позивачу, отже суд приходить до висновку про те, що позивач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. 04 травня 2022 року [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 21). Відповідач, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Судова повістка на судове засідання, призначене на 30.06.2022, яка направлялась на зареєстровану адресу проживання відповідача отримана [PERSON] особисто, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявний підпис відповідача про його отримання (а.с. 72). 07 червня 2022 року відповідачем до суду подана заява про розгляд справи без її участі, в якій [PERSON] зазначила, що проти задоволення позову вона заперечує, просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 63). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та заперечення проти її задоволення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 12 червня 2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 143 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2021 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 червня 2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 143, - розірвано (а.с. 9-10). Відповідно до судового наказу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2018 року у справі № 542/1522/18, провадження № 2-н/542/44/18, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податку\~ [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.11.2018 року (а.с.12). Вказуючи на погіршення матеріального становища платника аліментів через його непрацевлаштованність, наявність на утриманні ще однієї дитини, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , що стягуються на підставі судового наказу від 14 листопада 2018 року у справі № 542/1522/18. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначений обов`язок батьків передбачений і статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі також СК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Водночас, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених судовим рішенням. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані позивачем аргументи та додані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України. Так, позивач як на підставу своїх позовних вимог посилався на погіршення його матеріального стану, що обумовлено його непрацевлаштованістю та тим, що він не має постійного заробітку та перебуває на обліку в Решетилівському РЦЗ, як безробітний. Водночас, позивачем не додано до позовної заяви чи до відповіді на відзив жодного доказу, який би підтверджував зазначені ним факти. Зокрема, позивачем не підтверджено належними доказами факту звільнення його з підприємства, на якому він працював, факту перебування на обліку в службі зайнятості як безробітного. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану. [PERSON] не наведено доказів, що він є непрацездатною особою, у зв`язку з чим він позбавлений можливості працевлаштуватись чи вжити всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Позивачем не надано доказів погіршення його стану здоров`я чи стану здоров`я членів його сім`ї, зокрема малолітньої доньки, що потребує додаткових витрат на лікування, як це зазначено у позові та відповіді на відзив. Також, необхідно зазначити, що аналіз положень статті 192 СК України дає змогу дійти до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для збільшення або зменшення розміру аліментів. Зміна сімейного стану є самостійною та незалежною від зміни матеріального стану підставою для розміру аліментів. При цьому, зміна сімейного стану позивача, а саме: народження у нього другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 р. у справі № 715/2073/20, від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2071/19. Таким чином, суд вважає недоведеними матеріалами справи обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідно до судового наказу, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed