Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 28.03.2022 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 01.03.2014 він та відповідач уклали між собою шлюб, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 03.01.2017 у справі № 712/13860/16-ц. Під час шлюбу із відповідачем [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . Позивач зазначає, що шлюбні відносини із відповідачем були фактично припинені ще задовго до офіційного розірвання шлюбу, а саме у травні 2015 року, З того часу відповідач проживає окремо від позивача з донькою та має повну байдужість до власної дитини і її життя. 29.06.2019 позивач уклав свій другий шлюб із [PERSON] . Позивач вказує, що донька [PERSON] знає та любить лише одного батька, яким став для неї [PERSON] , адже він разом з нею постійно бере рівноцінну участь у її вихованні і забезпеченні, піклується про її фізичний, духовний та розумовий розвиток починаючи з того часу, коли [PERSON] виповнилося два з половиною роки. Одночасно із своїм біологічним батьком дитина навіть не знайома, тобто вона його не пам`ятає, оскільки він жодного разу не бачився та не спілкувався з нею, не вітав з днем народження, та взагалі не цікавився її долею з того часу як залишив її десятимісячну на опіку позивача. Останній вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо спільної дитини, адже він був обізнаний про місце проживання позивача з донькою, крім цього відповідачу відомий номер мобільного телефону позивача, який не змінювався з часу укладення шлюбу, втім відповідач за сім останніх років зателефонував лише одного разу. Водночас після сплати заборгованості по аліментах у листопаді 2020 року відповідач припинив розрахунок за періодичними платежами, що призвело до утворення за ним боргу станом на лютий 2022 року в розмірі 39065,25 гривень. Також позивач вказує про те, що з січня 2017 року проживає з родиною без реєстрації в м. Ірпінь Бучанського району Київської області 24.02.2022 в день воєнного вторгнення російських окупаційних військ на територію України позивач разом із донькою та чоловіком вимушений був залишити місце свого постійного проживання та переїхав до будинку своїх батьків, який знаходиться у [ADDRESS] . Позивач вважає, що біологічний батько дитини втратив той час, коли формується найсильніший зв`язок між дитиною і її батьками, які спостерігають та приймають безпосередню участь у житті дитини, зокрема піклуються про її фізичний і духовний розвиток та радіють першим досягненнями свого чада у цьому житті, починаючи від першого дитячого кроку, промовленого слова, першої оцінки у школі. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 05.04.2022 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.05.2022 було закрито провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав повністю Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання з`явилася, позов підтримала повністю. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.01.2017 у справі №712/13860/16ц шлюб між [PERSON]. та [PERSON] , зареєстрований 01.03.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 17, було розірвано (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області 08.07.2014, остання народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.06.2019 Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] 29.06.2019 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження, складеного 22.04.2021 депутатом Ірпінської міської ради Скрипником С.Ф., [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] та належить її рідному дядьку (а.с. 13). Згідно з довідкою лікаря ТОВ «МЦ «Первоцвіт» №937/1 учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду, [PERSON] є вихованцем Загальноосвітньої школи № 17, 1-А класу в м. Ірпінь (а.с. 14). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 22.03.2022 № 19, складеного державним виконавцем Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Сірманом В.А., заборгованість по аліментах [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] станом на 01.03.2022 становить 39065,25 грн (а.с. 15-16). Згідно з характеристикою учениці 1-А класу Ірпінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 Ірпінської міської ради Київської області [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] навчається в 1-А класі даної школи вересня 2021 року. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна учениця. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, показує високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Навчається в повну міру своїх сил. Програмний матеріал засвоює швидко. Має добре розвинену пам`ять. Має здібності до вивчення предметів математичного напрямку. На уроках завжди активна, сумлінно виконує кожне завдання, вміє працювати у групі та парі. Має широкий кругозір, любить читати. Вміє висловлювати власну думку. Має багатий словниковий запас. Організована, вміє самостійно працювати з книгою, завчати матеріал, контролювати себе. Дотримується режиму дня, реагує на похвалу чи зауваження вчителя, любить малювати, виконує творчі проєкти. Спокійна, врівноважена, вихована, чуйна, добра, працелюбна, товариська, скромна. [PERSON] на даний час виховується в повній сім`ї. Мама [PERSON] та її чоловік [PERSON] , якого [PERSON] вважає батьком приділяють належну увагу вихованню доньки, відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами дитини, беруть активну участь у житті класу. [PERSON] в позаурочний час навчається у школі ментальної арифметики «Соробан», театральному гуртку «Руда ворона», відвідує гурток англійської мови «Kids point», танцювальний гурток Hip-hop (а.с. 34). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 197 від 19.05.2022, орган державної влади дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтереси до її внутрішнього світу, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням, одягом. На цей час батько участі у вихованні дитини не приймає, родинних зв`язків з дитиною не підтримує, не спілкується (а.с. 52-54). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей…Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Також у рішенні ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» зазначено, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Так, відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 02.11.2020 у справі №552/2947/19 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Отже, зважаючи на вищенаведене, суд доходить до висновку, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками своїх обов`язків по вихованню, а також встановити, що це відбувається свідомо, тобто, що батьки систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Крім того, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта, п`ята статті 19 СК України). Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.02.2017, під час вирішення судом позову про доцільність (не доцільність) позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав складає та надає до суду висновок орган опіки та піклування за місцем проживання (виявлення) дитини. В матеріалах справи наявний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням Виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 197 від 19.05.2022, відповідно до якого орган державної влади дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтереси до її внутрішнього світу, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням, одягом. На цей час батько участі у вихованні дитини не приймає, родинних зв`язків з дитиною не підтримує, не спілкується (а.с. 52-54). З пояснень позивача [PERSON] відповідач не спілкується з дитиною [PERSON] з того часу, коли їй виповнився рік. В громадських місцях при випадковому зіткненні з відповідачем, той залишає місце зустрічі. Починаючи з січня 2017 року, тобто коли дитина [PERSON] перебувала в дворічному віці, позивач фактично проживала зі своїм теперішнім чоловіком [PERSON] без реєстрації шлюбних відносин. Отже, рівноцінну роль у вихованні дитини [PERSON] брав саме [PERSON] , якого вона сприймає як свого батька. На відміну від цього на даний час наявна заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 39065,25 грн. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 334/11217/13-ц, зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, і налагодження цих зв`язків може бути значно ускладнено. Так, суд не встановив перешкод для участі відповідача у вихованні дитини [PERSON] , спілкуванні з нею чи бажання змінити відносини з донькою у бік покращення. До того ж відповідач був достовірно обізнаний про тяжку життєву обставину, викликану вторгненням Російської Федерації на територію України та проведенням активних бойових дій на території м. Ірпіня, де проживав позивач зі своїм чоловіком та донькою [PERSON] , однак не вжив заходів задля безпеки своєї доньки та не звертався до позивача з ініціюванням питання щодо їхнього переїзду на безпечну територію. Таким чином, відповідач у справі, [PERSON] не виховує своєї доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку її здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню [PERSON] . Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Таким чином, існує необхідність захистити дитину від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, позивач надав суду докази того, що на виконанні у Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2/712/873/17 від 15.09.2017, виданим Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Відтак, питання щодо стягнення аліментів судом не вирішується. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір, сплачений позивачем, в розмірі 992,40 грн. На підставі ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved