Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

У березні 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Величко О.М. звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача ТзОВ «ОЛ-ТРАНС», в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» «Про припинення трудового договору» №10-К від 07.02.2020 р.; поновити позивача на посаді водія ТОзОВ «ОЛ-ТРАНС» з 31.10.2019 р.; стягнути з ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1722,00 грн.; рішення суду в частині поновлення позивача на посаді водія ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» з 31.10.2019 р. допустити до негайного виконання; стягнути з ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» на користь позивача середнього заробітку в сумі 4,173 грн. за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути моральну шкоду з ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» на користь позивача в сумі 10\~000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн. (а.с.26-30). В обґрунтування позову представник позивача вказує, що позивач [PERSON] працював водієм ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» Позивач 10.02.2020 р. отримав поштове відправлення №3302202775826, в якому знаходився лист №2 від 07.02.2020 р., яким відповідач інформував про необхідність отримання трудової книжки, додатком до вказаного листа долучена копія наказу відповідача №10-К від 07.02.2020 р. про припинення трудового договору між відповідачем та позивачем. Вказаний наказ відповідача за №10-К від 07.02.2020 р. про припинення трудового договору між відповідачем та позивачем вважає незаконним та безпідставним. Відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. З наказом про звільнення з роботи позивача не ознайомлено та копії йому не видавалися, а лише надіслані поштою. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ч.1 наказу відповідача за №10-К від 07.02.2020 р. про припинення трудового договору- звільнено позивача 31.10.2019 р. за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 149 КЗпП стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Причини звільнення, наведені у наказі відповідача за №10-К від 07.02.2020 р. про припинення трудового договору, не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатися лише невихід на роботу без поважних причин. Оскільки відповідач день звільнення позивача зазначає 31.10.2019 р. за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України підстави звільнення: 1) доповідна записка механіка [PERSON] від 01.11.2019 р.; акти про відсутність на роботі позивача, починаючи з 01.11.2019 р. по 07.02.2020 р.; лист позивачу №120 від 05.12.2019; відповідь позивача на лист №120 від 05.12.2019 р.; лист позивачу №128 від 27.12.2019 р.; лист від Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» №05-8368 від 28.12.2019 р.; лист від комунального підприємства «Рівненської обласної клінічної лікарні» №638/01-17/19 від 12.12.2019 р. Відповідно до листа відповідача №120 від 05.12.2019 р. «Про відсутність на робочому місці» з 01.11.2019 р. позивач відсутній на робочому місці, однак день звільнення за прогул 31.10.2019 р., тобто в день роботи позивача. Одночасно, починаючи з 07.11.2019 р. і по 18.11.2019 р. позивач знаходився на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 18.11.2019 р. серія АДН №862347. Отже, відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗПП зобов`язаний поновити його на роботі. Крім того, відповідач допустив позивача до виконання посадових обов`язків водія, направивши його у відрядження на транспортному засобі марки Renault д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується «Бланком подтверждения деятельности», в якому в п.8 зазначено водій [PERSON] , п.9 дата народження [INFO] , п.10 номер посвідчення водія [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , в п. 11 Зазначено, що почав працювати з 28.09.2019 р. по 03.03.2020 р., вказаний бланк завірений підписом і печаткою керівника відповідача. Факт перебування у відрядженні підтверджується роздруківкою даних ТАХОГРАФА встановленого в ТЗ Renault д.н.з. [NUMBER] від 10.10.2020 р., в якому зазначений водій [PERSON] , міжнародною ТТН №374622 від 29.02.2020 р., подорожнім листом №177 вантажного автомобіля, де [PERSON] зазначений як водій, завірений штампом відповідача з відмітками про маршрут перевезення, закордонним паспортом з відмітками про перетин кордону. Тобто, незважаючи про видачу наказу про припинення трудового договору за прогул, відповідач фактично допустив позивача до роботи, що свідчить про незаконність наказу про звільнення та відповідного запису у трудовій книжці. Позивач наводить положення ст. 235 КЗпП України. У результаті незаконного звільнення позивачу не нараховано середньомісячну заробітну плату. Відповідач при поновленні позивача на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити заробіток за час вимушеного прогулу. Вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав на працю позивача, що завдали позивачу моральних страждань. Позивач наводить положення ст. 43 Конституції України. Відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, позивач втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. Всі зазначені моральні страждання, нанесені позивачу незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитися на здоров`ї. Позивач наводить положення ст. 237-1 КЗпП України, у зв`язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 10\~000 грн. Відповідач повинен поновити позивача на попередній роботі та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2019 р., а також відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Звертає увагу суду на постанову Верховного Суду України від 25.05.2016 р. у справі №6-511цс16. Ухвалою суду\~від 01.04.2020\~р.\~позовну заяву\~залишено без\~руху (а.с.23). Ухвалою суду від 03.06.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників (а.с.31). Ухвалою суду\~від 28.08.2020\~р.\~продовжено відповідачу\~строк для\~подання відзиву (а.с.79-80). Ухвалою суду від 28.12.2020 р. клопотання представника відповідача про витребування доказів та виклик свідків задоволено (а.с.125). Ухвалою суду від 02.07.2021 р. (а.с.\~260) задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизи; витребувано у позивача [PERSON] . Бланк подтверждения деятельности від 03.03.2020 р. та Подорожній лист №177 від 28.02.2020 р., копії яких зазначені у додатках до позовної заяви та долучені ним до матеріалів справи, з приводу яких призначена експертиза; зобов`язано [PERSON] надати до суду експериментальні, вільні та умовно вільні зразки підпису і почерку, які відповідали б вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5, протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили; зобов`язано відповідача ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» надати суду Подорожній лист №177 від 28.02.2020 р., копію якого долучено відповідачем до матеріалів справи, з приводу якого призначена експертиза, протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили. Ухвалою суду від 11.05.2022 р. відновлено провадження у справі. У відзиві вх.13565 від 25.09.2020 р. (а.с.85-88) представник відповідача вказує, що вважає подану позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, яка не підлягає до задоволенню, крім того товариством було виявлено, що ряд поданих суду доказів є підробленими. З 25.01.2016 р. позивач був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів. [PERSON] , перебуваючи у відрядженні з 03.04.2019 р. по 16.04.2019 р., 12.04.2019 р. на автостраді «А2» на 442 км у Польщі став учасником ДТП в результаті якого були загиблі люди. Ввірений йому транспортний засіб марки Renault модель Magnum д.н.з. [NUMBER] був пошкоджений в ДТП. По приїзду із відрядження [PERSON] надав пояснюючу записку, якою повідомив, що перебуває в депресії і не може виконувати свої трудові обов`язки, але просив його не звільняти. Відповідач пішов на зустріч позивачу та не звільнив його, у період з 16.04.2019 р. по 31.10.2019 р. позивач здійснив лише пару рейсів за кордон і по Україні, при чому єдиною причиною малої кількості виїздів в рейс було те, що позивач відмовлявся виконувати свої трудові обов`язки у зв`язку з депресією. У жовтні 2019 р. позивач був у відпустці і останній день його відпустки було 31.10.2019 р. З 01.11.2019 р. позивач не з`являвся на робочому місці без поважних на те причин, на телефонні дзвінки не відповідач, про неявки позивача відповідачем було складено відповідні акти та наявна доповідна записка механіка відповідача [PERSON] від 01.11.2019 р. 05.12.2019 р. відповідач направив лист №120 позивачу із проханням явитися на робоче місце та надати пояснення про причини невиходу на роботу. Однак позивач не з`явився на роботі, а лише надіслав листа від 16.12.2020 р., в якому повідомив, що відповідно до ст. 63 Конституції України повідомляти нічого не буде, але не заперечив, що він був відсутній на робочому місці без поважних не те підстав, а також не повідомив про перебування на лікарняному. 27.12.2019 р. відповідач відправив лист №128 позивачу із повторним проханням явитися на робоче місце та надати пояснення про причини невиходу на роботу, однак даний лист позивач не отримав і він був повернутий до відповідача за закінченням терміну зберігання. 31.10.2019 р. позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку із прогулами без важних причин (ч.4 ст. 40 КЗпП України), що підтверджується наказом відповідача №10-К від 07.02.2020 р. Копію даного наказу було надіслано позивачу із листом №2 від 07.02.2020 р. 15.06.2020 р. відповідач отримав позовну заяву [PERSON] від 10.03.2020 р. із додатками про поновлення на роботі. Відповідачу стало зрозуміло, що після звільнення позивач шляхом шахрайських дій, погроз вмовлянь, підкупу чи змови із працівником відповідача [PERSON] здійснив ряд злочинів, в тому числі підробку документів відповідача на протиправне заволодіння транспортним засобом відповідача марки Renault д.н.з. [NUMBER] та напівпричіпом марки KRONE д.н.з. [NUMBER] . Згідно позовної заяви позивача від 10.03.2020 р., про те, що він звільнений з роботи він дізнався 10.02.2020 р. Однак, незважаючи на те, що він був звільнений з ТОВ «ОЛ-ТРАНС», він підробив документи відповідача та самовільно керував транспортним засобом відповідача Renault д.н.з. [NUMBER] та напівпричіпом марки KRONE д.н.з. [NUMBER] До позовної заяви було подано підроблений Подорожній лист №177 від 28.02.2020 р. Відповідач зауважує, що водії в рейс відпускаються виключно з одним екземпляром подорожнього листа. При його огляді і порівнянні з оригіналом, який наявний у відповідача, видно, що: 1) не збігається показання спідометра при виїзді у підробленому 24145 км, в той же час, як у справжньому стоїть 23795 км; 2) відсутні показання спідометра при поверненні, в той же час, як у справжньому стоїть 28522 км.; 3) підроблений підпис механіка; 4) наявний підпис позивача у графі про прийняття автомобіля, в той же час як у справжньому стоїть підпис [PERSON] ; 5) відсутній підпис у графі здав автомобіль, в той же час, як у справжньому стоїть підпис [PERSON] ; 6) відсутній підпис у графі прийняття автомобіля механіком, в той же час, як у справжньому стоїть підпис механіка; 7) відсутній час виїзду із гаража, в той же час, як у справжньому стоїть 0850; 8) відсутня дата повернення в гараж, в той же час, як у справжньому стоїть 12.03.2020; 9) відсутній час повернення в гараж, в той же час, як у справжньому стоїть 1645; 10) у графі «Прізвище, ім`я, по батькові водія» від руки вписано [PERSON] і проставлений штамп іноземної компанії, в той же час, як у справжньому надруковано виключно [PERSON] ; 11) у графі «Номер посвідчення водія» від руки вписано [NUMBER] , в той же час, як у справжньому надруковано виключно КВЕ621787; 12) відсутній підпис водія про отримання завдання водієм, в той же час, як у справжньому стоїть підпис [PERSON] ; 13) у графах «Відмітки про маршрут перевезення» стоять 4 штампи (із них 2 DE Slagmolen, та 2 ACS BELGIUM BVBA) без вказання дати, в той же час, як у справжньому стоять 12 штампів із вказанням дати перебування на кожному підприємстві; 14) у лівому нижньому кутку стоїть відмітка про проходження медичного огляду із вказанням часу 900, в той же час, як у справжньому 800. До позовної заяви позивача від 10.03.2020 р. було додано підроблений Бланк подтверждения деятельности від 03.03.2020 р., відповідач такий документ не видавало взагалі. При його огляді видно, що: 1) підпис директора Товариства [PERSON] підроблений; 2) неправильно вказано дату приймання водія на роботу зазначено 31.03.2011 р., в той же час коли працівник прийнятий на роботу 25.01.2016 р., а звільнений 31.10.2019 р. 17.06.2020 р. відповідач відібрав пояснення у працівників відповідача, а саме у механіка [PERSON] , менеджера транспортно-експедиційних послуг [PERSON] та водія [PERSON] . Згідно з наданими поясненнями позивач самостійно напросився у [PERSON] у рейс і попросив протиправно дістати ще один бланк подорожнього листа. У свою чергу жодна посадова особа Товариства уповноважена представляти інтереси відповідача, в тому числі відправляти у відрядження (в рейс), не знала про те, що [PERSON] 03.03.2020 р. сів у автомобіль марки Renault д.н.з. [NUMBER] і протиправно ним володів і керував до 08.03.2020 р. 30.06.2020 р. ТОВ «ОЛ-ТРАНС» звернулося із заявою про вчинення злочину до Рівненського районного ВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, яка зареєстрована в ЄО №7000 від 30.06.2020 р. 02.07.2020 р. представник ТОВ «ОЛ-ТРАНС» отримав усну відмову представника Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення, викладених у заяві ЄО №7000 від 30.06.2020 р. до ЄРДР. У зв`язку з цим 02.07.2020 р. ТОВ «ОЛ-ТРАНС» звернулося до Рівненського районного суду Рівненської області із відповідною скаргою на бездіяльність Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 06.07.2020 р. рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/2448/20 задоволена скарга відповідача та визнано протиправною бездіяльність Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області та зобов`язано вчинити дії. 10.07.2020 р. представник відповідача у приміщенні Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області від керівника дізнання було отримано Витяг з ЄРДР №12020185180000015 від 09.07.2020 р. із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України. 10.07.2020 р. відповідач подав скаргу у Прокуратуру Рівненської області та у Територіальне управління ДБР у м. Хмельницький про невиконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/2448/20 від 06.07.2020 р., що набрала законної сили. Своїм листом №33-62-3206-20 від 21.07.2020 р. Рівненська місцева прокуратура надала відповідь на вищевказану скаргу, а також витяг з ЄРДР від 09.07.2020 р., відповідно до якого відкрито кримінальне провадження за заявою ТОВ «ОЛ-ТРАНС» та згідно з ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 06.07.2020 р. у справі №570/2448/20 за фактом вчинення [PERSON] та [PERSON] протиправних дій, які кваліфікуються за ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 289 КК України. Вказує, що у листопаді 2019 р. позивач взагалі ні разу не з`являвся на території ТОВ «ОЛ-ТРАНС» та й взагалі не їздив. Позивач не надавав на роботу лікарняного листа за листопад 2019 р., його оригінал знаходиться у позивача, а копію загаданого лікарняного листа, як і про існування самого лікарняного листа, ТОВ «ОЛ-ТРАНС» довідалося лише із позовної заяви [PERSON] від 10.03.2020 р. Доказів подання відповідачу лікарняного листа позивач не надав. У листопаді 2019 р. позивач не звертався до відповідача із заявами про звільнення, доказів зворотнього позивач не надав. У судовому\~засіданні позивач та\~його представник уточнені позовні вимоги від 08.05.2020 р. (а.с. 27-30) підтримали та просять їх задоволити. Крім того, у додаткових письмових поясненнях вх. 7698 від 09.06.2022 р. представник позивача адвокат Величко О.М. вказує, що допущення [PERSON] прогулу з 01.11.2019 р. по 07.02.2020 р. не відповідає дійсності, так як у цей період позивач перебував на лікарняному, що підтверджується медичною довідкою. Крім того, директор підтвердив, що у вказаний період позивач звертався до нього за місцем знаходження офісу підприємства в м.Рівне щодо звільнення, однак таку заяву не прийняв. Також підтвердив, що у вказаний період часу позивач фактично не виконував свої трудові обов`язки, так як транспортний засіб, яким керував позивач перебував у ремонті після ДТП. Також наводить положення ст. 148 КЗпП України. Як убачається з наданих відповідачем документів, то ніби факти прогулу виявляли щодня, починаючи від 01.11.2019 р. по 07.02.2020 р. включно, а відтак 07.02.2020 р. не можна було застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення до позивача за прогул, ніби вчинений 01.11.2019 р., так як з того часу пройшло більше ніж один місяць, а фактично більше 3 місяців, тобто 07.02.2020 р. позивача можна було звільнити за наявності підстав, лише за прогул вчинені з 07.01.2020 р. Пояснення відповідача, що позивач ніби вчинив триваюче порушення трудової дисципліни не відповідає тлумаченню законодавства та правозастосовчої практики. Наводить постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2018 р. у справі 810/1224/17. Так як позивач, зі слів відповідача, до виконання трудових обов`язків не приступав, а факти прогулу, згідно наданих документів, виявляли щодня, то позивач не вчинив триваючого порушення трудової дисципліни. Відповідач не звертався до позивача з вимогою надати пояснення про причини прогулу в період з 01.01.2020 по 07.02.2020 р. Якщо припустити, що позивач не працював з 01.11.2019 р., то не було підстав складати доповідні записки та акти про прогул за весь цей період, такі документи складаються лише щодо працівника, який перебуває у трудових відносинах. Звільнення за прогул минулим часом суперечить також і Наказу Мін`юста №58 від 29.07.1993 р. Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників 2.27. Днем звільнення вважається останній день роботи. Так як звільнили позивача 07.02.2020, то саме 07.02.2020 р. є його останнім днем роботи в розумінні вищезазначеної інструкції та положень КЗпП України, а не 31.10.2019 р. Тим більше, що станом на 31.10.2019 р. позивач не допускав прогулу, а тому він не міг бути звільнений за те, що ще не зробив. Працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення. У судовому\~засіданні представник\~відповідача позовні вимоги не визнав та просить суд у їх задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідків, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог. Вимоги\~ст.264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 31.03.2011 р. Наказом №8-К від 31.03.2011 р. позивач прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів ТзОВ "ОЛ-ТРАНС", а 10.02.2012 р. Наказом №3-К від 10.02.2012 р. звільнений з займаної посади за згодою двох сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.46). 25.01.2016 р. наказом №1-к від 22.01.2016 р. директора ТзОВ «ОЛ-ТРАНС» Хомич О.П. позивач [PERSON] був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів (а.с. 47). Відповідно до наказу № 54-К від 24.10.2019 р. позивач перебував у відпустці з 24.10.2019 р. по 31.10.2019 р. (а.с.151). Згідно листка\~непрацездатності серії\~АДН №\~862347\~в період\~з 07.11.2019\~р.\~по 18.11.2019\~р.\~позивач перебував\~на лікарняному (а.с.10). Встановлено, що у зв`язку з відсутністю позивача на роботі посадовими особами відповідача були складені відповідні акти: від 01.11.2019 р., 04.11.2019 р., 05.11.2019 р., 06.11.2019 р., 07.11.2019 р., 08.11.2019 р., 11.11.2019 р., 12.11.2019 р., 13.11.2019 р., 14.11.2019 р., 15.11.2019 р., 18.11.2019 р., 19.11.2019 р., 20.11.2019 р., 21.11.2019 р., 22.11.2019 р., 25.11.2019 р., 26.11.2019 р., 27.11.2019 р., 28.11.2019 р., 29.11.2019 р., 02.12.2019 р., 03.12.2019 р., 04.12.2019 р., 05.12.2019 р., 06.12.2019 р., 09.12.2019 р., 10.12.2019 р., 11.12.2019 р., 12.12.2019 р., 13.12.2019 р., 16.12.2019 р., 17.12.2019 р., 18.12.2019 р., 19.12.2019 р., 20.12.2019 р., 23.12.2019 р., 24.12.2019 р., 26.12.2019 р., 27.12.2019 р., 30.12.2019 р., 31.12.2019 р., 02.01.2020 р., 03.01.2020 р., 06.01.2020 р., 08.01.2020 р., 09.01.2020 р., 10.01.2020 р., 13.01.2020 р., 14.01.2020 р., 15.01.2020 р., 16.01.2020 р., 17.01.2020 р., 20.01.2020 р., 21.01.2020 р., 22.01.2020 р., 23.01.2020 р., 24.01.2020 р., 27.01.2020 р., 28.01.2020 р., 29.01.2020 р., 30.01.2020 р., 31.01.2020 р., 03.02.2020 р., 04.02.2020 р.. 05.02.2020 р., 06.02.2020 р. та 07.02.2020 р. (а.с. 156 - 222). Згідно з доповідної записки механіка [PERSON] від 01.11.2019 р., позивач 01.11.2019 р. був відсутній на роботі з 09.00 год. до 18.00 год. За домашньою адресою, вказаною в особовій картці працівника, [PERSON] не виявилося. Про наявність поважних причин, що пояснюють відсутність на роботі, ані напередодні, ані протягом робочого дня 01.11.2019 р. від [PERSON] не надходило (а.с 155). 05.12.2019 р. за місцем реєстрації позивача був направлений лист №120 з проханням з`явитися на робоче місце або письмово повідомити причину його невиходу на роботу упродовж 35 календарних днів і підтвердити її поважність документально та попередженням про можливість звільнення за п. 4\~ст. 40 КЗпП України.\~(а.с.8). 16.12.2019 р. позивач повідомив відповідача, що розглянувши його лист №120 від 05.12.2019 р. Про відсутність на робочому місці,

Outcome: dismissed