Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 0163747, виданого Носівською районною державною адміністрацією 25 вересня 1996 року на підставі рішення від 1 липня 1996 року № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 265, право на земельну частку (пай) розміром 5,79 га. Спадкоємцями [PERSON] за заповітом були її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які спадщину прийняли та 28 жовтня 2003 року отримали у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1789. На підставі цього свідоцтва був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 041371 від 12 січня 2005 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 222. Указаний державний акт посвідчує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (по 1/3 частині кожен) є власниками земельної ділянки площею 5,46 га з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Зазначена земельна ділянка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокіровка» на підставі договору оренди землі б/н від 23 квітня 2014 року. У травні 2018 року [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якій просив суд визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2003 року № 1789 і державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЧН № 041371 від 12 січня 2005 року, та скасувати їх державну реєстрацію. З матеріалів справи за позовом [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що 12 квітня 2007 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року Носівським районним відділом земельних ресурсів [PERSON] було видано державний акт серії ЯГ № 385967 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193 (пай № 186), який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0107856000003, тобто на одну і ту ж земельну ділянку видано два державних акти на ім`я різних власників. У ході підготовки справи за позовом [PERSON] до судового розгляду [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину від 5 лютого 2007 року, яке було видане державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Деркач Н. Б., зареєстроване в реєстрі за № 546, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно, на як видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Носівське» м. Носівка Носівського району Чернігівської області, що належав спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 968794, виданого Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 2 серпня 2004 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 2 липня 2004 року за № 388. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вважають, що видача двох державних актів на одну і ту ж саму земельну ділянку стало можливим у зв`язку з тим, що свого часу на ім`я спадкодавця [PERSON] [PERSON] було безпідставно та незаконно видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 968794 від 2 липня 2004 року, а в подальшому без будь-якої правової підстави державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 385967 від 12 квітня 2007 року. [PERSON] ніколи не був членом КСП «Носівське» і не працював в ньому, він відсутній у списку громадян членів цього КСП, який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії II-ЧН № 000086, виданого КСП «Носівське» Носівською районною Радою народних депутатів Носівського району Чернігівської області відповідно до рішення цієї ради від 14 вересня 1996 року № 215, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 28. [PERSON] зазначена у цьому списку під номером 281. У сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії РН № 968794 від 2 липня 2004 року, виданому на ім`я [PERSON] , зазначено, що він виданий на підставі рішення Носівської райдержадміністрації від 1 липня 1996 року № 155. Разом з цим, з архівної копії вказаного рішення (розпорядження), наданої Носівською районною державно адміністрацією, вбачається, що дане розпорядження стосується затвердження розрахунків вартості та розміру земельної частки (паю) по колективних сільськогосподарських підприємствах і в ньому взагалі не містяться будь-які підстави для видачі будь-кому сертифікатів на право на земельну частку (пай). У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 385967, виданому Носівським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] , вказано, що підставою для його видачі стало не свідоцтво про право на спадщину від 5 лютого 2007 року № 546, а розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року. На адвокатський запит представника [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . відділом у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з листом від 10 червня 2019 року № 29-25-0.32-419/112-19 було надано засвідчені копії: книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Носівське»; технічної документації по складанню схеми поділу сільськогосподарських угідь на земельні частки (паї) та виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних сертифікатів ТОВ «Кіровське» с. Кіровка Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області; схеми паювання земельних часток (паїв) власникам земельних сертифікатів на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. У цьому листі також надано інформацію, що [PERSON] було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0163747, площею 5,79 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КСП «Носівське», який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 265 від 26 вересня 1996 року. У 2003 році Чернігівським філіалом інституту землеустрою Української академії аграрних наук була розроблена технічна документація по складанню схеми поділу сільськогосподарських угідь на земельні частки (паї) та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних сертифікатів ТОВ «Кіровське» с. Кіровка Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, відповідно до якої та Списку власників земельних ділянок з розподілом земельних часток (паїв) с. Кіровка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 041371, площею 5,46 га, кадастровий номер 7423886000:02:002:0193, який зареєстрований за № 222 від 12 січня 2005 року, так як [PERSON] виділена ділянка за [ADDRESS] . Підставою для видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 385967 у вказаному листі зазначено Додаток № 1 до розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року. Вищевказана технічна документація із землеустрою містить список власників земельних сертифікатів з розподілом земельних часток (паїв) з зазначенням порядкового номера кожного власника, прізвища ім`я та по батькові, адреси, номера паю та підпису кожного власника, який був складений безпосередньо під час розподілу паїв між власниками. Під номером 47 у вказаному списку зазначена [PERSON] , мешканка с. Кіровка. Навпроти її прізвища зазначено номер паю [NUMBER] та міститься її підпис. У даному списку громадянин [PERSON] відсутній. У наданій копії Додатку № 1 до розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року у кінці цього списку зазначений [PERSON] , а навпроти його прізвища вказано номер паю [NUMBER] площею 5,46 га. Однак, прізвище вказаної особи навпроти цього паю дописане від руки без застереження дати, підстав та особи яка вчинила таке дописування, у той час як список інших співвласників є друкованим. На адвокатський запит представника [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було одержано архівну копію розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року з Додатком № 1, тобто, копію оригінального примірника розпорядження, який залишився в райдержадміністрації. У одержаній архівній копії цього Додатку № 1 «Список власників земельних сертифікатів, яким видаються державні акти на право приватної власності на земельні частки (паї) ТОВ «Кіровське, Степовохутірської сільської ради Носівського району» [PERSON] взагалі не зазначений. Навпроти паю № 186 площею 5,46 га рядок взагалі не заповнений, що вказує на те, що [PERSON] у вказаний список був дописаний вже пізніше, після видачі цього розпорядження, невстановленою особою та без будь-яких на те підстав. Рядок навпроти паю [PERSON] № 186 залишився не заповненим, оскільки на дату видачі цього розпорядження, тобто [INFO] , вона померла. Державний акт позивачам був виданий саме на пай № [NUMBER] площею 5,46 га на підставі списку власників земельних сертифікатів з розподілом земельних часток (паїв), складеного за життя [PERSON] з її особистим підписом, який міститься в технічній документації із землеустрою, яка була погоджена ТОВ «Кіровське» Степовохутірською сільською радою, Носівським районним відділом земельних ресурсів і пройшла державну землевпорядну експертизу згідно висновку від 22 вересня 2003 року № 369. Ні [PERSON] , ні його спадкодавець [PERSON] , не були включені у встановленому порядку та на законних підставах до жодного списку власників земельних сертифікатів, яким видаються державні акти на право приватної власності на земельні частки (паї) ТОВ «Кіровське» Степовохутірської сільської ради Носівського району (колишнього КСП «Носівське»). Спадкодавець [PERSON] \~ [PERSON] також не був включений до списку громадян членів КСП «Носівське», який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серія II-ЧН № 000086, виданого КСП «Носівське» Носівського районною Радою народних депутатів Носівського району Чернігівської області відповідно до рішення цієї ради від 14 вересня 1996 року № 215, що є підставою набуття права на земельну частку (пай) з земель цього КСП, він ніколи не був членом цього КСП. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просили суд: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 385967, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0107856000003, виданий Носівським районним відділом земельних ресурсів, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,46 га з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області; - понесені позивачами судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року до участі у справі було залучено [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивачі не з`явилися, їх представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідача [PERSON] та його представник позов не визнали повністю, просили відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач на законних підставах отримав документи на спірну земельну ділянку. Батьку відповідача [PERSON] було надано земельний пай під № 186, який відповідно відповідач і успадкував. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, суть яких зводиться до того, що він (свідок) працював на різних посадах у цукровому заводі та КСП «Кіровське», приймав участь у розпаюванні земель. Після реформування колгоспів на землях цукрового заводу було утворено два КСП «Носівське» (Мала Носівка) та «Кіровське» (с. Платонівка, а колись с. Кіровка). Він ( [PERSON] ) з 1979 року знав [PERSON] , який працював завідуючим складом паливо-мастильних матеріалів на цукровому заводі. Коли та при яких обставинах [PERSON] видавався сертифікат йому (свідку) невідомо. [PERSON] дійсно обробляє земельну ділянку у полі № 9 поблизу болота та кладовища. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності позивачів за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивачів, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (том 1 а.с. 14). 28 жовтня 2003 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Гринь Л.А. на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1789, відповідно до якого останні в рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 0163747, виданого Носівською районною державною адміністрацією 25 вересня 1996 року на підставі рішення від 1 липня 1996 року № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 265, право на земельну частку (пай) розміром 5,79 га члена колективного сільськогосподарського підприємства «Носівське» (том 1 а.с. 15-16). 12 січня 2005 року на підставі цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був виготовлений та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 041371, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 222. Відповідно до державного акта [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/3 частині кожен) є власниками земельної ділянки з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193, площею 5,46 га, яка розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с. 17-20).\~ На підставі договору оренди землі б/н від 23 квітня 2014 року зазначена земельна ділянка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокіровка» (том 1 а.с. 21-22). З матеріалів справи (том 1 а.с. 23-32) вбачається, що 5 лютого 2007 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 546, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , успадкував після смерті останнього право на земельну частку (пай) розміром 5,79 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Носівське» м. Носівка Носівського району Чернігівської області, що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 968794, виданого Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 2 серпня 2004 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 2 липня 2004 року за № 388. 12 квітня 2007 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 189 від 12 червня 2003 року Носівським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 5,46 га з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193 (пай № 186) серії ЯГ № 385967, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0107856000003. Таким чином, наявні два державні акти на право власності на земельну ділянку площею 5,46 га з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193 (пай № 186), яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що підтверджують відповідно право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (державний акт серії ЧН № 041371) та [PERSON] (державний акт серії ЯГ № 385967) на цю земельну ділянку. Статтею 125 ЗК України (у редакції, що діяла на час видачі державного акта [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, що діяла на час видачі державного акта [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Статтею 202 ЗК України (у редакції, що діяла на час видачі державного акта [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. З огляду на положення ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виникло 12 січня 2005 року, тобто у день реєстрації державного акта серії ЧН № 041371 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 222 із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки 7423886000:02:002:0193. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності 7 липня 2011 року, кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Таким чином, існують усі правові підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193 на праві власності належить в рівних частинах (по 1/3 частині кожному) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки ця земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, здійснено її державну реєстрацію згідно вимог чинного на той час законодавства та видано державний акт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення закріплене в ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних і ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 1 ст. 153 ЗК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частиною 2 ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 зроблено правовий висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 546/110/18, від 8 квітня 2020 року у справі № 532/138/16-ц та від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16. Ураховуючи те, що кадастровий номер є єдиним та унікальним для кожної земельної ділянки і земельна ділянка з кадастровим номером 7423886000:02:002:0193 на момент видачі [PERSON] оспорюваного державного акта уже була передана у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що відповідач у законний спосіб набув права власності на спірну земельну ділянку, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи (том 1 а.с. 1; 226-231) вбачається, що позивачі понесли судові витрати у загальному розмірі 15 768,40 грн., з яких 768,40 грн. по сплаті судового збору та 15 000 грн. на професійну правничу допомогу. Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1681,60 грн.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved