Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Наприкінці листопада\~2022\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вказаним позовом,\~який обґрунтовує\~тим,\~що 12 березня 2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9451, яким стягнув з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 64967 гривень. 03 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області\~Голяченко І.П.\~було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66345895. Позивач вказав, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. при вчиненні виконавчого напису були порушені вимоги закону. Крім цього, зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними. У зв`язку\~з цим,\~ [PERSON] просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12\~березня 2021\~рокуприватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за №9451. У судове засідання позивач не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.15). Підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. не з`явилася у судове засідання та свої пояснення стосовно пред`явленого позову не надали. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.19). 17 травня 2022 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області витребувано, у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Головкіної Я.В. були витребувані належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №9451 від 12 березня 2021 року. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9451, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №109415492 від 23 вересня 2019 року у загальному розмірі 64967 гривень 00 копійок (а.с.9 зворот). 03 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №66345895 з примусового виконання виконавчого напису №9451, виданого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. (а.с.10). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про нотаріат». У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що під час вчинення спірного виконавчого напису приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. застосувала п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 було залишено без змін. Таким чином, на день вчинення спірного виконавчого напису, діяла редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, яка не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що кредитний договір №109415492 від 23 вересня 2019 року, укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] , який був поданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Тому під час вчинення спірного виконавчого напису недотримано умов його вчинення. Крім цього, встановлено, що на виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року витребувані документи надані не були. Тому у суду в даному випадку відсутня інформація про те, чи було з`ясовано нотаріусом питання щодо строку давності, перед вчиненням виконавчого напису та на підставі яких саме документів вчинявся нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис, що унеможливлює перевірку дій нотаріуса. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В.,зареєстрований в реєстрі за №1172, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому суд приходить до висновку, що з ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 908 гривні. За правилами ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 04.08.2021 року укладеного між адвокатом Клюєвою І.С. та Чухлєб А.В.; додаток №1 до договору про надання\~правової допомоги, актом приймання - передачі до договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2021 року та квитанцією №ПН2569919 від 10.08.2021 року (а.с.11-15). Відповідно п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що позивач дійсно поніс вказані затрати в розмірі підтвердженому належними і допустимими доказами, а тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved