Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 23 серпня 2014 року по 24 жовтня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . 08 серпня 2017 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у їх вихованні. Даним договором передбачено з ким буде проживати дитина, участь одного з батьків, який проживає окремо у житті та вихованні дитини (графік побачень), питання матеріального утримання дитини. Натомість, відповідач виконує тільки один пункт договору, а саме сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. Після припинення спільного проживання та подальшого розірвання шлюбу і укладення договору. Відповідач жодного разу не виявив бажання побачитися із сином, прийняти участь у його та вихованні. Вже понад 3 роки відповідач не цікавиться життям сина, його інтересами, навчанням, станом здоров`я та майбутнім в цілому, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника та позивача. На задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 26 червня 2020 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 23 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 13) Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 14). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 15). 08 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 1225. Відповідно до умов договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання з матір`ю незалежно від місця проживання на території України. Погоджено між сторонами порядок інформування про зміну місця проживання дитини, встановлено порядок спілкування з дитиною тим з батьків, хто проживає окремо. Сторони досягли згоди в матеріальному забезпеченні та утриманні дитини. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] від 17 січня 2022 року № 101-444/02 відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Дарницької РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього дітей сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, під час розгляду комісією було встановлено, що малолітній [PERSON] народився під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між ними розірвано 24.10.2017. З моменту розірвання шлюбу батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. На сьогодні малолітній [PERSON] разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово- побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. [PERSON] подано нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Крім того, позивачем була надана копія нотаріально посвідченої заяви відповідно до якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям свого сина, не спілкується та не здійснює належний догляд за дитиною. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] із заявами про вчинення йому перешкод у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] до служби протягом 2020- 2021 років не звертався. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved