Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Адвокат Олексієнко Михайло Михайлович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є учасником бойових дій. 05 вересня 2020 року, приблизно о 12 год. 49 хв. у м. Рахів, по вул. Новоселиця, сталася ДТП за участю автомобілів "Nissan", д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Volkswagen", д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП, зазначені автомобілі зазнали механічних ушкоджень. На місці ДТП працівниками поліції було помилково складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №087121 за порушення п.12.1, 13.1 ПДР України відносно водія "Nissan", д.н. [NUMBER] - [PERSON] . Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1369/20 від 22.09.2020, відносно [PERSON] було закрито провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалась. В той же час, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено лиш відносно позивача, під час вирішення справи №305/1369/20 судом не було здійснено оцінку дій відповідача як учасника ДТП. При цьому, це жодним чином не звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну ним шкоду. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] водія "Nissan",\~д.н.\~ [NUMBER] не застрахована. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] водія "Volkswagen", д.н. [NUMBER] не застрахована. 30.09.2020 МТСБУ відмовило [PERSON] у здійсненні виплати відшкодування оскільки станом на момент ДТП автомобіль, який перебував під керуванням [PERSON] , не був застрахований полісом обов`язкового страхування. Факт керування відповідачем автомобілем "Volkswagen", д.н. [NUMBER] , який і скоїв ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, підтверджується схемою ДТП, рапортом чергового Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, поясненнями сторін по справі та свідків ДТП. Факт завдання шкоди (пошкодження автомобіля позивача) підтверджується схемою ДТП, поясненнями сторін по справі та свідків ДТП, відеозаписом ДТП. Вина відповідача підтверджується відеозаписом з камери зовнішнього спостереження, яка зафіксувала момент ДТП. На даному відеозаписі чітко видно, що водій автомобіля "Volkswagen",\~д.н.\~ [NUMBER] почав маневр повороту праворуч не з відповідного крайнього положення, не надавши переваги в русі автомобілю "Nissan",\~д.н.\~ [NUMBER] та не переконавшись в безпеці руху, внаслідок чого сталося зіткнення, чим порушив п. 10.1, 10.4 ПДР. Крім того, постанова Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1369/20 від 22.09.2020, встановила відсутність складу адміністративного правопорушення щодо дій [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, в діях водія "Volkswagen",\~д.н.\~ [NUMBER] -\~ [PERSON] \~є невідповідність\~п.\~10.1,\~10.4\~ПДР України,\~які перебувають\~в причинно-наслідковому\~зв`язку\~із виникненням\~ДТП та\~завданням шкоди\~позивачу.\~Наслідком ДТП\~стало нанесення\~матеріального збитку\~ [PERSON] ,\~який відповідно\~до Звіту\~про оцінку\~КТЗ №02-30/12\~від 30.12.2020,\~складає 186245\~грн.\~10\~коп.\~При цьому,\~цивільно-правова\~відповідальність [PERSON] \~не застрахована,\~тому обов`язок\~з відшкодування\~завданої ним\~шкоди повністю\~покладається саме\~на відповідача.\~Тобто,\~позивачем надано\~належні,\~допустимі та\~достатні докази\~факту завдання\~йому шкоди\~саме відповідачем,\~причинно-наслідкового\~зв`язку\~між завданою\~шкоду та\~діями відповідача,\~протиправності дій\~відповідача,\~вини відповідача.\~Отже,\~відповідач зобов`язаний\~компенсувати позивачу\~вартість матеріального\~збитку визначеного\~саме на\~підставі Звіту\~про оцінку\~КТЗ №02-30/12\~від 30.12.2020.\~Крім того,\~відповідач зобов`язаний\~компенсувати позивачу,\~на підставі\~вимог ст.22\~ЦК України\~вартість послуг\~за проведення\~такої оцінки\~в розмірі\~2200\~гривень.\~Оскільки відповідач\~не здійснив\~відшкодування завданої\~позивачу шкоди\~в добровільному\~порядку в\~розмірі 186245\~грн.\~10\~коп.,\~відповідач зобов`язаний\~сплатити додатково\~3\~%\~річних і\~інфляційні збитки,\~що становить\~2011\~грн.\~45\~коп.\~-\~3%\~річних та\~інфляційні втрати\~в розмірі\~-\~6891\~грн.\~Вартість послуг\~адвоката визначена\~позивачем та\~його адвокатом\~в Додатковій\~угоді №1\~від 28.09.2020\~р.\~до Договору\~№28/09/20-124-2\~про надання\~юридичних послуг\~від 28.09.20,\~зокрема,\~визначено шо\~вартість послуг\~виконавця (адвоката)\~за складення\~заяви до\~Рахівського відділення\~поліції Тячівського\~ВП ГУ\~НП в\~Закарпатській області,\~ведення страхової\~справи в\~МТСБУ,\~ складення\~процесуальних документів\~до суду\~І інстанції\~щодо відшкодування\~шкоди становить\~11000\~грн.\~00\~коп. На підставі наведеного, просив прийняти позовну\~заяву та\~призначити справу\~до розгляду\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін.\~Стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] :\~матеріальний збиток\~в розмірі\~186\~245\~грн.\~10\~коп.\~(сто\~вісімдесят шість\~тисяч двісті\~сорок п`ять\~гривень 10\~коп.);\~3\~%\~річних в\~розмірі 1862\~грн.\~62\~коп.\~(одна\~тисяча вісімсот\~шістдесят дві\~гривні 62\~коп.);\~інфляційні втрати\~в розмірі\~5260\~грн.\~61\~коп.\~(п`ять\~тисяч двісті\~шістдесят гривень\~61\~коп.);\~витрати за\~надання правової\~допомоги в\~сумі 11000\~(одинадцять\~тисяч гривень)\~грн.\~00\~коп.;\~витрати на\~проведення розрахунків\~матеріального збитку\~в звіті\~№02-30/12\~про оцінку\~вартості збитку\~нанесеного КТЗ\~ "Nissan",д.н.з. [NUMBER] в розмірі 2200 грн. (дві тисячі двісті гривень). Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 22.01.2021 відкрито провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загальнго позоного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 22 лютого 2021 року. Надано\~відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.02.2021 підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Олексієнко Михайло Михайлович, в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача, адвокат Поштак Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивач та його представник не недали жодних доказів, які б підтверджували винуватість її довірителя [PERSON] у вчиненні ДТП. Так, вина у скоєнні ДТП повинна доводитись не у цивільній справі. Суд не вправі досліджувати схему ДТП, відеозапис, оскільки це неналежний та недопустимий доказ. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Судом встановлено, що 05 вересня 2020 року о 12 годині 49 хвилин, у м. Рахів по вул. Новоселиця, Закарпатської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Nissan", з державним номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автобусом марки "Volkswagen" з державним номерним знаком [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. На підставі постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2020, у справі №305/1369/20, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у відношенні [PERSON] - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 05.10.2020. Листом без номера та без дати МТСБУ повідомило [PERSON] про відсутність підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих, у зв`язку з тим, що транспортний засіб "Nissan", з державним номерним знаком [NUMBER] не був застрахований, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності оформлено не було. Згідно звіту про оцінку КТЗ №02-30/12 від 30 грудня 2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Nissan", з державним номерним знаком [NUMBER] складає 186245 грн. 10 коп Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. В даному випадку, вина одного з водіїв в заподіянні шкоди безпосереднього залежить від наявності в його діях порушень правил дорожнього руху, а відтак наявності складу адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП. Встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП встановлюється відповідним судовим рішенням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач та його представник зазначають, що Рахівський районний суд Закарпатської області, розглядаючи справу про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, на підставі фактичних обставин справи прийшов до висновку про недоведеність вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, тому провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. При цьому, зазначають, що системний аналіз судового рішення дозволяє дійти висновку, що водій автобуса марки "Volkswagen" з державним номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] винуватий у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Також позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України водієм автобуса марки "Volkswagen" з державним номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] . Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху [PERSON] , підтверджується відеозаписом з камири зовнішнього спостереження, яка зафіксувала момент ДТП. Разом з тим, з такою позицією позивача та його представника суд не може погодитися з наступних підстав. Так, як вже зазначалося вище, встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення встановлюється на підставі відповідного судового рішення. Наведене також кореспондується із положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Більше того, з постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2020 по справі №305/1369/20 вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , судом не встановлено у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому, будь-яких відомостей про те, що судом встановлено порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, вказана постанова не містить. У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, і це не заперечується позивачем та його представником, що водій автобуса марки "Volkswagen" з державним номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] не був визнаний постановою суду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої майну позивача була заподіяна шкода. При цьому, посилання позивача на те, що на його думку дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху водієм автобуса марки "Volkswagen" з державним номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] є не прийнятним, оскільки наявність в діях [PERSON] порушень Правил дорожнього руху може бути встановлено тільки уповноваженим на це державним органом. Будь-яких інших доказів вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, матеріали справи не містять. У відповідності до вимог відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем та його представником не доведено, що дії [PERSON] під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.09.2020, були неправомірними, між ними і заподіяною позивачу шкодою є безпосередній причинний зв`язок, отже суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. Позивач, у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 5 ЗУ "Про судовий збір" був звільнений\~від сплати судового збору у розмірі 1951,48 гривень. На підставі ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у сумі 1951,48 гривень слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed