Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якому просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 5726 (п`ять тисяч сімсот двадцять шість) доларів США 52 центи, пеню у розмірі 437 217 (чотириста тридцять сім тисяч двісті сімнадцять) гривень 34 коп., яка нарахована за період з 17 листопада 2019 року по 17 листопада 2020 року включно., судові витрати покласти на Відповідача. В обґрунтування позову представник позивача вказала на те, що 13 серпня 2012 року між Позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір № SAMDN25000727885183 (Вклад «Стандарт, 12 місяців»). Сума вкладу становить 49 000,00 доларів США. Вклад оформлювався на строк 366 днів, по 13 серпня 2013 року включно. Строк вкладу продовжувався неодноразово без з`явлення Клієнта до Банку. 20 квітня 2017 року Позивач звернулася до Банку з заявою з вимогою про розіврання Договору №SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року та повернення вкладу разом з нарахованими відсотками. Дана заява була отримана відповідачем, але задоволена не була. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 05.07.2018 року у справі №757/25510/17-ц позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задоволено, розірвано Договір№SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» 49 000, 00 доларів США банківського вкладу, 19 116, 71 доларів США проценти за користування банківським вкладом за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно, 5581,97 доларів США - 3 % річних за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року. Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 17 квітня 2019 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 05 липня 2018 року змінено в частині стягнення 3% річних, а саме зменшено суму стягнення 3 % річних, з 5588, 97 доларів США до 114 427, 51 грн. Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3% річних скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. 16 червня 2020 року Київським апеляційним судом ухвалено Постанову, відповідно до якої, зменшено суму процентів за користування банківським вкладлом з 19 116, 71 доларів США до 15 476, 72 доларів США; зменшено 3% річних з 5581,97 доларів США до 1063,23 доларів США за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року. 09 вересня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14.08.2020 року за справою №757/25510/17-ц. Цього ж дня виконавче провадження № 62982567 з примусового виконання виконавчого листа №757/25510/17-ц, який видани 14.08.2020 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження №56010919. Заборгованість АТ КБ «Приватбанк» стягнута в порядку примусового виконання рішень лише 19 листопада 2020 року. Через тривалу в повернені своїх власних заощаджень Позивач вважає свої права порушеними, у зв`язку з чим вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. На підставі викладеного, представник позивача просила про задоволення позову. Ухвалою судді від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 січня 2021 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказала про те, що позивачем невірно встановлений період нарахування 3% річних, оскільки рішенням суду по справ №757/25510/17-ц було встановлено, що позивач заявив до стягнення суму 3% річних за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року, така вимога була частково задоволена, крім того, згідно зведеного виконавчого провадження №56010919 стягнуті кошти Позивачем були отримані. Вважає безпідставними нарахування та стягнення з АТ КБ «Приватбанк» трьох відсотків річних оскільки, в даному випадку не є правомірним нарахування Позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договором банківського вкладу. Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Відносно стягнення пені, представник зазначила, що оскільки рішенням Печерського районного суду від 05.07.2018 року розірвано депозитний договір, а відтак позивач втратив право на звернення із позовом про стягнення пені поза межами дії Договору. На підставі вищезазначеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 12 березня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що частково погоджується з розрахунком 3 % представника відповідача, зазначивши що початок періоду нарахування 3% є 17 січня 2018 року, а кінцевою датою періоду нарахування 3 % є 17 листопада 2020 року, оскільки примусове повернення вкладу відбулося 18 листопада 2020 року. В частині стягнення 3% за процентами також погодилася з позицією представника відповідача та не наполягає на стягненні. Щодо стягнення пені вказала, що представник Банку помилково вважає, що Позивач втратила право на звернення з позовом про стягнення пені через розірвання депозитного договору, оскільки Позивач мала право на стягнення пені, нарахованої у мажах річного строку позовної давності до звернення до суду, крім того зазначила, що у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року у праві № 335/11485/16-ц висловлена позиція, «що закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язання не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодовувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом…». До того ж, мають місце істотні обставини, які мають значення під час визначення розміру пені, а саме: у власності Повивача відсутня будь-яка нерухомість, Позивач в 2014 році вимушено виїхала з окупованої території України, є пенсіонером за віком, вклад в Банку є єдиними заощадженнями позивача. У зв`язку з затримкою повернення вкладу більше ніж на три роки, Позивач на підставі ст. 549, 550 ЦК України має право притягнути Банк до відповідальності шляхом зобов`язання його в судовому порядку сплатити пеню. 30 червня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, а саме: виписки за рахунком Позивача на підтвердження отримання грошових коштів від Відповідача з прострочкою від 22.04.2021 року; довідки про доходи Позивача з січня 2021 року по квітень 2021 року. 07 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме оригінал виписки по рахунку № [NUMBER] від 30.06.2021 року за період з 22.09.2020 року по 22.09.2020 року, відносно списання грошових коштів з рахунку Банку, згідно виконавчого провадження по справ № 757/25510/17-ц на користь [PERSON] 30 вересня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 12 травня 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, та подальший розгляд справи проводити без особистої участі Позивача та представника позивача. Представник АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте подала заяву в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позову, відзив та додаткові пояснення по справі підтримує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, на технічній фіксації судового засідання не наполягає. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, суд встановив, що 13 серпня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір SAMDN25000727885183 (Вклад «Стандарт, 12 місяців»). Сума вкладу становить 49 000,00 доларів США. Вклад оформлювався на строк 366 днів, по 13 серпня 2013 року включно. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 05.07.2018 року у справі №757/25510/17-ц позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задоволено, розірвано Договір №SAMDN25000727885183 від 13 серпня 2012 року, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» 49 000, 00 доларів США банківського вкладу, 19 116, 71 доларів США проценти за користування банківським вкладом за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно, 5581,97 доларів США - 3 % річних за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року. Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 17 квітня 2019 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 05 липня 2018 року змінено в частині стягнення 3% річних, а саме зменшено суму стягнення 3 % річних, з 5588, 97 доларів США до 114 427, 51 грн. Постановою Верховного суду від 25 березня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3% річних скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. 16 червня 2020 року Київським апеляційним судом ухвалено Постанову, відповідно до якої, зменшено суму процентів за користування банківським вкладлом з 19 116, 71 доларів США до 15 476, 72 доларів США; зменшено 3% річних з 5581,97 доларів США до 1063,23 доларів США за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено в ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності з п. 1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 5 726,52 долари США, представник позивача зазначила період, з 17 листопада 2017 року по 17 листопада 2020 року включно. Проте з вказаним періодом суд не погоджується, оскільки рішенням суду по справі №757/25510/17-ц було встановлено, що Позивач заявила вимогу про стягнення суми 3% річних за період з 27 квітня 2017 року по 16 січня 2018 року і така вимога була задоволена частково та позивач рішення суду не оскаржувала, то початком нарахування 3% в даному випадку слід рахувати від 17 січня 2018 року. Так, судом встановлено, що 09 вересня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14.08.2020 року за справою №757/25510/17-ц. Цього ж дня виконавче провадження № 62982567 з примусового виконання виконавчого листа №757/25510/17-ц, який видани 14.08.2020 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження №56010919. Відповідно виписки по рахунку № [NUMBER] від 30.06.2021 року за період з 22.09.2020 року по 22.09.2022 року відбулося списання грошових коштів на виконання виконавчого провадження № 56010919 на користь [PERSON] . А відтак, кінцевою датою нарахування 3 % слід вважати 21 вересня 2020 року. Таким чином, за період з 17 січня 2028 року по 21 вересня 2020 року слід стягнути 3% річних у розмірі 3 926,71 доларів США розрахованих за формулою ( 49000,00 дол. США?975 (кількість днів) ?3% : 365). Що стосується вимоги позивача щодо нарахування та стягнення 3% річних на відсотки, суд вважає безпідставними, оскільки в даному випадку не є правомірним нарахування Позивачем 3% річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договором банківського вкладу. Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 437 217 грн. 34 коп., яка нарахована за період з 17 листопада 2019 року по 17 листопада 2020 року включно, у зв`язку з затримкою повернення вкладу більше ніж на три роки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій (затверджено Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року № 56) - договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на мовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Отже, зобов`язальні правовідносини з договором банківського вкладу існують між сторонами на підставі відповідного укладеного договору та починають діяти для сторін з моменту укладання такого договору. Відповідно до п. 3.9 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій - банк зобов`язаний за договором банківського строкового вкладу видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Відповідно до вимог ч.3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю. Статтею 598 ЦК України встановлено, що Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї з сторін, допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17, зазначила, що розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу і сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику). Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участю споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року зазначено, що після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у Постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 щодо відсутності споживчих правовідносин між сторонами (Банком та Вкладником) після розірвання договору банківського вкладу, та відповідно, відсутності підстав для застосування до таких правовідносин норм ЗУ «Про захист прав споживачів» - з дати розірвання Договору банківського вкладу нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» неможливо. Оскільки 05 липня 2018 року рішенням Печерського районного суду м.Києва у справі № 757/25510/17-ц розірвано депозитний Договір № SAMDN25000727885183, рішення набрало законної сили 17 квітня 2019 року і з цього моменту відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України зобов`язання за договором банківського вкладу припинилися, то відповідно вимога Позивача щодо стягнення на її користь пені у розмірі 437 217,34 грн. задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних у розмірі 3 926 ( три тисячі дев`ятсот двадцять шість) доларів США 71 цента, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1 109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 29 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial