Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

25.09.2020 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача [PERSON] - адвокатом Мещаніновим А.В.. зазначено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , була надана у користування [PERSON] [INFO] на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . На час звернення до суду з позовом квартира не є приватизованою. За даними реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання шести осіб у тому числі й відповідачки [PERSON] та її дочки [PERSON] , [INFO] з 03.06.2010 року. Проте відповідачка [PERSON] та її дочка не проживають в спірній квартирі, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачці та її дочці в квартирі немає, відповідачка не приймає участі в утриманні житлового приміщення, реєстрація місця проживання відповідщачки та її дочки у квартирі створює ряд незручностей для позивача в тому числі і несення обов`язку додатково сплачувати вартість комунальних послуг. Факт непроживання відповідачки у квартирі [ADDRESS] з червня 2008 ррроооку, а її дочки ззз моменту народження підтверджується актами ОСББ «Молодіжний», складеними 11 листопада 2019 року, 28 серпня 2020 року, а також буде підтверджено показаннями свідків у судовому засіданні. Посилаючись на те, що позивач та інші проживаючі в квартирі особи не чинили відповідачці та її дочці будь-яких перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , остання добровільно залишила квартиру та переїхала на проживання до свого батька, а з часом зв`язок між ними було втрачено, просив визнати [PERSON] та її дочку [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Провадження у справі відкрито 01 жовтня 2020 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито - 18 січня 2022 року. У судовому засіданні 21.06.2022 року позивач [PERSON] та його представник, заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримали у повному обсязі, провили задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в тому числі і як законний представник [PERSON] відсутня. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялася судом у встановленому законом порядку, однак судові повістки повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. Врахувавши думку позивача та його представник суд ухвалив розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] за відсутності відповідачки, ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 29.06.2022 року учасники справи не з`явилися, представник позивача просив завершити судовий розгляд справи за його та позивача відсутності. Суд, заслухавши 21.06.2022 року позивача та його представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази наявні у матеріалах справи, що мають значення для вирішення заявленого спору, оцінивши їх у сукупності, дійшов до висновку, що заявлений [PERSON] до [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правилами статтей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] яка була надана у користування [PERSON] , на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , що підтверджено копією обмінного ордеру на житлове приміщення №121 виданого виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів 23.06.1987 року (а.с.4). [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). Як видно зі змісту позовної заяви, квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, наймачі не скористалися правом її приватизації. За даними витягу з реєстру територіальної громади міста Києва №13069763 від 10.09.2020 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими шість осіб (а.с.7). Як видно зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] , остання зареєстрована за адресою - [ADDRESS] з 25.08.1987 року (а.с. 17). Звертаючись до суду з позовом, про визнання [PERSON] та її ж дочку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , представник позивача стверджує, що відповідачка з не проживає у квартирі з червня 2008 року, а її дочка в квартирі ніколи не проживала, будь-які перешкоди у проживанні позивач та інші мешканці квартири ій не чинили. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Правилами ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з роз"ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 12.04.1985р. №2 з подальшими змінами, у справах про визнання наймача або членів сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням за правилами ст. 71 ЖК України, необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо. За даними : акту №26-1 від 11 листопада 2019 року; акту про фактичне не проживання №14 від 28.08.2020 року, складених ОСББ «Молодіжний-14», з метою встановлення факту проживання в квартирі [ADDRESS] - [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] та її дочка [PERSON] , не проживають за місцем реєстрації з червня 2008 року (а.с.8,9). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі є сусідами позивача [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та її дочка у квартирі [ADDRESS] не проживають, будь-які перешкоди у проживанні в квартирі [PERSON] не чинилися, остання не намагалася вселятися, з будь-якими скаргами щодо перешкод у проживанні в спірній квартирі до свідків не зверталася. Крім того, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району міста Києва 17.08.2021 року повідомляло , що у [PERSON] відсутня декларація для надання первинної медичної допомоги з сімейними лікарями КНП «ЦПМСД №1» Голосіївського району м. Києва. До сімейних лікарів Центру гр. [PERSON] не зверталась. Відповідно до інформаційної системи www.heisi. У гр. [PERSON] укладена декларація з іншою медичною установою (а.с.37). За даними інформації наданої на адвокатський запит адвоката Мещанінова А.М., Голосіївське управління поліції в місті Києві 12.04.2021 року повідомляло, що протягом останніх трьох років [PERSON] , [INFO] , з приводу перешкод у проживанні в квартирі [ADDRESS] з боку [PERSON] , з письмовими заявами до Голосіївського управління поліції в м. Києві не зверталась. (а.с.53). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка у справі [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживають у спірному житловому приміщенні, з заявами та скаргами щодо неможливості їх з дочкою проживання в цій же квартирі до правоохоронних органів не зверталася. Наразі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] підлягають задоволенню судом. Що ж стосується позовних вимог у частині визнання такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] неповнолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] та зареєстрована у спірній квартирі 03.06.2010 року, то в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що, діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, а статтею 8 цього ж Закону встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Правилами статті 176 СК України встановлено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, частиною 7 статті 7 СК України також встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року зі змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неповнолітньої [PERSON] - [INFO] такою, що втратила право користування спірною квартирою не можуть бути задоволені судом з метою недопущення порушення її конституційного права неповнолітньої дитини на житло якому вона зареєстрована в установленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial