Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - в.о. завідувача 31 відділення Якимів М.М. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію та лікування громадянина [PERSON] , [INFO] , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. В обгрунтування заяви вказує на те, що 01.06.2022р. [PERSON] призваний по мобілізації в армію [INFO]. [INFO] . В часі проходження служби проявив неадекватну поведінку, не виконував розпоряджень командирів, агресивно реагував на звернення, зауваження. 08.06.2022р. з доповіді співслужбовців командиром виявлено у [PERSON] прихований заряджений пістолет калібром 4 мм, про який раніше не повідомляв. Повідомив, що він його тримає для самозахисту "від бандюків, які до його висловлюють погрози його життю, нецензурно лаяться". Став збудженим, почав провокувати співслужбовців на конфлікти, в процесі побиття "тренувального мішка" наніс собі самоушкодження кистей рук, заявив, що це "опік першого ступеня", вимагав огляду лікаря, щоб отримати довідку на страхову компенсацію. При огляді особистих речей також виявлено в упаковці кухонний ніж, при цьому підлеглий пояснив, що це "подарунок для мами, різати ковбасу", складний ніж та саморобний ніж. Чітких пояснень, щодо використання цих предметів не надавав, казав "чіпляються різні вори, бандити». Надалі в особистих речах виявлено покриті цвіллю продукти харчування: крупи, горох, хліб, шоколадні батончики. Також пакети невідомих трав "для лікування", в пакетику використаний презерватив, зі слів курсанта "для зберігання біжутерії". В особистих речах було виявлено багато карт України, атлас Київської області, Львова, туристичних місць, 2 блокнота з записами, адресами місць продажі зброї, торгівлі вибухонебезпечними речовинами. Адекватних пояснень, що до цих записів надати не міг. В зв"язку з неправильною поведінкою 13.06.2022р. був оглянутий психіатром військової поліклініки ВМКЦ ЗР з д-зом: Шизотиповий розлад, було рекомендовано командиру частини скерувати на стаціонарне обстеження та лікування в КНП ЛОР ЛОКПЛ. Доставлений в приймальне відділення у супроводі командира навчального підрозділу зі скеруванням командира в/ч [NUMBER] на стаціонарне лікування. В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ даний громадянин був оглянутий черговими лікарями-психіатрами [PERSON] та [PERSON] , які дійшли до висновку , що громадянин страждає на важкий психічний розлад, а саме: Шизотипові розлади - F21 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. 16.06.2022р. громадянин [PERSON] оглянутий лікарською комісією у складі Якимів Марти Михайлівни , [PERSON] та [PERSON] , які дійшли до висновку, що даний громадянин страждає на важкий психічний розлад Шизотипові розлади - F21 (діагноз згідно МКХ-10). Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе/оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що подальше лікування даного громадянина можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як громадянин в силу свого психічного стану не може надати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР ЛОКПЛ. На підставі викладених у заяві обставин та згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» представник КНП ЛОР ЛОКПЛ просить ухвалити рішення, яким задоволити заяву та госпіталізувати в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.06.2022р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представники заявника Наливайко О.М. та Якимів М.М. підримали заяву про госпіталізацію та лікування [PERSON] в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Зазначили, що 13 червня 2022 року [PERSON] оглянутий на рівні приймального відділення, відмовився підписувати документи і у зв`язку з цим було вирішено про примусове лікування. Пояснили, що були заяви та пояснення його співслужбовців з частини про його поведінку. Лікарям розказував, що до нього чіпляються, був емоційно не стійким. Відомо, що у військовій частині провокував інших на конфлікти, взяв з дому зброю, кухонний ніж, який готував на подарунок мамі, використаний презерватив, в якому зберігав речі дружини (біжутерію), 5 телефонів, диктофон, різноманітні сім-карти, а також зіпсовані продукти та запевняв, що це йому підкинули, в частині під час ударів по мішку наніс собі травми, щоб в подальшому стягнути грошові кошти, його попередній діагноз шизофренічний розлад. Адвокат Голень І.Р. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про госпіталізацію та лікування [PERSON] в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Звернув увагу на те, що заявником не доведено та не обгрунтовано всіх підстав, за яких заява має бути задоволена. Представник військової частини [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Підтримав обставини, викладені в заяві. Зазначив, що від інших військовослужбовців поступила інформація про те, що [PERSON] носить при собі кухонний ніж та зброю, котрі ніде не залишав. Вважє, що поведінка [PERSON] загрожує оточуючим і становить небезпеку. Особа, відносно якої розглядається заяву [PERSON] заперечив проти задоволення заяви, вважає себе здоровим та таким, що не потребує примусового лікування в умовах психіатричного стаціонару. Зазначив, що має місце особиста неприязнь до нього зі сторони військової частини, у військовій частині до нього зверталися з нецензурною лайкою, звернув увагу на те, що зброя, яку він носить при собі є не бойова, а пневматична. Повідомив, що до поступлення в лікарню ніде не лікувався, наркотичні засоби та алкогольні напої не вживає, бажає служити та захищати батьківщину від загарбників. Прокурор Машталяр Ю.А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, зазначив, що заява не підлягає задоволеню, оскільки заявником не доведено обгрунтованість заяви відповідно до законодавства України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст.29,55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Висновком комісії лікарів - психіатрів 31-го відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ від 16.06.2022 року встановлено, що громадянин [PERSON] має діагноз (згідно МКХ-10) F21 - шизотипові розлади, що позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов`язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). Парламентська Асамблея Ради Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7). Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар`єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими. Відповідно до абзацу дев`ятого статті 1 Закону, усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування. В судовому засіданні судом не встановлено, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють особою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих та неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Навпаки, в судовому засіданні представниками заявника підтверджено, що [PERSON] не порушував режиму в умовах лікарн, самостійно за собою доглядав та себе обслуговував. При цьому, суд враховує те, що представник заявника в судовому засіданні повідомила, що він має достатній інтелект, щоб приховувати певну інформацію, що свідчить про його адекватне сприйняття реальності, а також те, що з часу поміщення у лікарню йому жодних ліків не надавали. Крім того, на уточнюючі запитання в судовому засіданні, [PERSON] давав чіткі, послідовні, змістовні відповіді, що свідчить про наявність у нього адекватного усвідомлення оточуючої реальності та сприйняття інформації. З цих підстав, суд приходить до переконання, що хворий не створює загрози для оточуючих, а щодо його спроможності самостійно задовільняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, то така спроможність є реальною. За таких обставин, суд не знаходить об`єктивних підстав для поміщення [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний стаціонар, в порядку передбаченому ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу". По справі «Акопян проти України (заява № 12317/06) рішення від 05.06.2014, у п. 73 Європейський суд встановив, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижче наведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку заявника не доведено усіх умов щодо примусової госпіталізації [PERSON] , а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed