Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 07.09.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1154 pv11-06. Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поверненості, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 26000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,5% річних в перший рік дії цього договору, подальший розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду, згідно умов п.п.4,7 цього договору. Пунктом 2.2 кредитного договору встановлено, що для обліку кредитних коштів, що видаються, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні кошти, одержані за даною угодою до 07.09.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок (п.3.2 Договору). Позичальник зобов`язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних коштах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за даною угодою складає 303,73 доларів США. Згідно п.4.3 позичальник сплачує проценти щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п.3.2 цього договору. У вказаний термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі 26000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 11.09.2006 року та заявою на отримання споживчого кредиту від 09.08.2006 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки №1154 pv11-06, посвідчений 11.09.2006 року та зареєстрований в реєстрі за №13809. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . 11.02.2015 року між банком та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення прав вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616. Відповідно до п.1.2 Договору про відступлення прав вимоги первісний кредитор(банк) відступає, а новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо). Пунктом 2.1 Договору відступлення встановлено, що пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених в п.п.2.1.1 Договору, та однієї з обставин, визначеної в п.п.2.1.2 цього Договору або п.2.1.3, або п.2.1.4 цього Договору. Постановою правління НБУ №612 від 17.09.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а отже 17.09.2015 року набрав чинності п.1.2 Договору про відступлення права вимоги. 15.10.2015 року позивач листом повідомив позичальника про факт набуття права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Листом від 23.11.2015 року №3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. повідомила про залишки заборгованості по кредитному договору станом на 17.09.2015 року. Згідно вказаної довідки, підтверджений банком залишок боргу позичальника [PERSON] за основним зобов`язанням по кредитному договору №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року станом на 17.09.2015 року склав 17120, 57 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.09.2015 року становило 373615 грн. 33 коп. Також позивач вказував на те, що відповідно до п.3.4 Договору Банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитом. На виконання п.3.4 Договору Державною іпотечною установою відповідачу було направлено вимогу №5664/15/3 від 24.12.2020 року про дострокове повернення кредитних коштів. Проте, вимога була залишена без задоволення. Станом на 11.02.2021 року сума заборгованості позичальника перед позивачем складає 609330 грн. 28 коп., з яких: 373615 грн. 33 коп. заборгованість по сумі основного договору; 235714 грн. 95 коп. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом. Просив стягнути з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року в сумі 609330 грн. 28 коп. та понесені судові витрати. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому остання позов визнала частково. Вказувала на те, що позивачем не зазначений при розрахунку заборгованості та не врахований щомісячний розмір ануїтетного платежу 303,73 доларів США, що еквівалентно 6628 грн. 18 коп., що в свою чергу унеможливлює здійснення правильного розрахунку заборгованості. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного суду у справі №759/16720/16-ц від 14.04.2021 року. Розрахунок заборгованості здійснений позивачем за період з 17.09.2015 року по 11.02.2021 року, до суду позивач звернувся у травні 2021 року. Таким чином, розрахунок заборгованості, здійснений позивачем за межами трирічного строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, а тому наявні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, які були нараховані до 13.05.2018 року. Вимогою від 24.12.2020 року про дострокове повернення кредитних коштів, позивач змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому вже не мав права нараховувати проценти у січні-лютому 2021 року. Відповідно, проценти, які нараховані після зміни строку повернення кредиту у сумі 5012 грн. 67 коп. стягненню не підлягають. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Позивачем було подано відповідь на відзив. У відповіді позивач вказував на те, що позов заявлено у межах строку кредитування, встановленого кредитним договором, а тому вважає, що заява про застосування позовної давності є необґрунтованою. Крім того зазначив, що у наданому відповідачем розрахунку останній фактично визнає розмір основного договору у сумі 373615 грн. 33 коп. Ухвалою суду від 14.05.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.08.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.12.2021 року по справі було призначено судову економічну експертизу. Представник позивача у судовому засіданні в режимі відео конференції позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Пояснив суду, що Державна іпотечна установа на момент укладення договору про відступлення права вимоги та на даний час не мала і не має права на здійснення операцій з валютними коштами, а тому валютою платежу зобов`язання є гривня. У зв`язку з цим на момент переуступлення права вимоги суму боргу за офіційний курсом НБУ було переведено у гривневий еквівалент. З моменту набуття права вимоги іпотечною установою відповідач будь-яких погашень за заборгованості за кредитним договором не здійснювала. Просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. У поданій до суду заяві від 24.06.2022 року просила завершити розгляд справи у її відсутності. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.09.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1154 pv11-06 (а.с.12-16). Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поверненості, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 26000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,5% річних в перший рік дії цього договору, подальший розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду, згідно умов п.п. 4,7 цього договору. Пунктом 2.2 кредитного договору встановлено, що для обліку кредитних коштів, що видаються, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні кошти, одержані за даною угодою, до 07.09.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок (п.3.2 Договору). Позичальник зобов`язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних коштах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за даною угодою складає 303,73 доларів США. Згідно п.4.3 Договору позичальник сплачує проценти щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п.3.2 цього договору. У вказаний термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі 26000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 11.09.2006 року та заявою на отримання споживчого кредиту від 09.08.2006 року (а.с.17-18). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки №1154 pv11-06, посвідчений 11.09.2006 року та зареєстрований в реєстрі за №13809. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . 11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення прав вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616 (а.с.22-26). Відповідно до п.1.2 Договору про відступлення прав вимоги первісний кредитор(банк) відступає, а новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо). Вартість прав вимоги дорівнює сукупній заборгованості за основним боргом за кредитними договорами, перелік яких зазначений у додатку №1 до Договору станом на дату укладення цього договору та складає 245\~085\~913,83 гривні. Вартість прав вимоги, зазначена у цьому пункті Договору, повинна бути підтверджена довідкою первісного кредитора (п.1.3). Пунктом 2.1 Договору відступлення права вимоги №17/4-В встановлено, що пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених в п.п.2.1.1 Договору, та однієї з обставин, визначеної в п.п.2.1.2 цього Договору або п.2.1.3, або п.2.1.4 цього Договору (а.с.22-27). Постановою правління НБУ №612 від 17.09.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а отже 17.09.2015 року набрав чинності п.1.2 Договору про відступлення права вимоги. 15.10.2015 року Державна іпотечна установа надіслала на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за договорами №1154 pv11-06 (а.с.30-31). Листом від 23.11.2015 року №3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. повідомила нового кредитора про залишки заборгованості по кредитному договору станом на 17.09.2015 року. Згідно виданої довідки, підтверджений банком залишок боргу позичальника [PERSON] за основним зобов`язанням по кредитному договору №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року станом на 17.09.2015 року склав 17120, 57 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.09.2015 року становило 373615 грн. 33 коп. (а.с.36). За змістом п.3.4 Договору Банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитом. На виконання п.3.4 Договору Державною іпотечною установою відповідачу було направлено вимогу №5664/15/3 від 24.12.2020 року про дострокове повернення кредитних коштів (а.с.37-39). У вимозі Державна іпотечна установа, як новий кредитор, вимагала достроково повернути станом на 04.12.2020 року кредитні кошти в загальній сумі 489431 грн. 63 коп., з яких 461765 грн. 74 коп. заборгованість по сумі основного боргу; 27\~665 грн. 89 коп. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом протягом 10 банківських днів з моменту отримання цієї вимоги. У добровільному порядку заборгованість за договором погашена не була. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання перед позичальником виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~частини першої статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до\~частини першої статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом\~частин першої\~та\~третьої статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Згідно з\~пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається із змісту поданої до суду позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості в сумі 609330 грн. 28 коп. за період з 07.09.2006 року по 11.02.2021 року в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 373615 грн. 33 коп.; заборгованість за відсотками 235714 грн. 95 коп. Відповідач із позовними вимогами не погоджується та вважає, що у даному спорі є підстави для застосування позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Окрім того, у відзиві відповідач вказував на те, що 24.12.2020 року позивач визнав строк кредиту таким, що настав, а тому з 01.01.2021 року право нараховувати відсотки за договором припинилось. Розглядаючи наведені аргументи, суд виходить із наступного. Відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові суду від 31 січня 2019 року у справі №383/869/14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. У постанові суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Зазначені правові висновки були враховані у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №383/869/14, від 10 лютого 2021 року у справі №331/3410/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі №717/1223/17-ц. Як було встановлено судом, Державною іпотечною установою відповідачу було направлено вимогу №5664/15/3 від 24.12.2020 року про дострокове повернення кредитних коштів (а.с.37-39), після чого 06.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення всієї суми боргу достроково (до 07.09.2021 року), визнавши строк повернення кредиту таким, що настав достроково. При цьому, суд враховує, що умовами кредитного договору №1154pv-06 не врегульовано нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії такого договору, тобто позивачем нараховані відсотки за користування відповідачем кредитними коштами після закінчення дії кредитного договору за січень-лютий 2021 року безпідставно. З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення відсотків у розмірі 11,5 % річних за січень-лютий 2021 року необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5\~ст.\~261\~ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, погашення заборгованості за кредитним договором повинно було здійснюватись шляхом внесення щомісячного ануїтетного патежу у розмірі 303,73 доларів США. У п.4.3 Договору сторони погодили, що позичальник сплачує проценти щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтетного платежу Тобто боржник зобов`язаний був до 10 числа кожного місяця вносити щомісячний платіж на погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, при цьому Графік погашення кредиту до кредитного договору від 07.09.2006 року не складався та не долучався. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості, [PERSON] будь-яких погашень заборгованості за кредитом, починаючи з 17.09.2015 року не здійснювала, а отже у даному спорі наявні підстави для застосування позовної давності. При цьому Державна іпотечна установа звернулась до суду з даним позовом шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку 06.05.2021 року, тобто з пропуском позовної давності. Ухвалою суду від 07.12.2021 року у справі було призначено судову економічну експертизу. На виконання ухвали суду від 07.12.2021 року судовим експертом 15.04.2022 року було складено висновок судової економічної експертизи №09 (а.с.191-209). Відповідно до висновку експерта фактичний розмір заборгованості [PERSON] перед кредитором за кредитним договором №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року станом на 11.02.2021 року становить 373383 грн. 85 коп. за тілом кредиту та 235449 грн. 63 коп. за процентами. Розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, виходячи з умов кредитного договору №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року, визначених у п.3.2, п.4.1, п.4.3 Договору, який повинна була погасити [PERSON] у складі щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 303,73 доларів США за період з 07.09.2006 року по 06.05.2018 року становить 42580,99 доларів США, в тому числі: 15336,74 доларів США тіло кредиту та 27244, 25 доларів США проценти. Розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, виходячи з умов кредитного договору №1154 pv11-06 від 07.09.2006 року, визначених у п.3.2, п.4.1, п.4.3 Договору, який повинна була погасити [PERSON] у складі щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 303,73 доларів США за період з 07.05.2018 року по 07.09.2021 року становить 12090,41 доларів США, в тому числі: 9660,67 доларів США тіло кредиту та 2429, 74 доларів США проценти. Положеннями ст.110 ЦПК України регламентовано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Як вбачається з дослідженого судом висновку експерта, зокрема сторінки 18, передостаннього абзацу, експерт встановила, що при щомісячній сплаті ануїтетного платежу в розмірі 303,73 долари США, позичальник станом на 07.09.2021 року не виплатить всю суму кредиту. Це пов`язано з тим, що банком не у відповідності до умов кредитного договору розрахований розмір щомісячного ануїтетного платежу. При цьому, у наведеній експертом таблиці «Графік платежів відповідно до умов кредитного договору №1154 PV11-06 від 07.09.2006 року» на ст.18 видно, що після спливу терміну погашення кредиту 07.09.2021 року залишається непогашеним тіло кредиту у розмірі 1002,59 доларів США. Одночасно, експертом на сторінці 17 висновку у таблиці «Графік платежів відповідно до умов кредитного договору №1154 PV11-06 від 07.09.2006 року» визначено, що заборгованість за тілом кредиту на 06.05.2018 року становить 10663,26 доларів США (9660, 67 доларів США +1002,59 доларів США). Крім того, як вже зазначалось судом, позивач, направивши вимогу №5664/15/3 від 24.12.2020 року про дострокове повернення кредитних коштів (а.с.37-39), визнав строк повернення кредиту таким, що настав достроково, а тому підстави для нарахування відсотків за договором за період з 01.01.2021 року відсутні. Тому, з урахуванням поданої заяви про застосування позовної давності, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10663,26 доларів США та заборгованість за відсотками за період з 07.05.2018 року по 31.12.2020 року. При цьому суд зауважує, що на момент переуступлення права вимоги, із зв`язку з відсутністю у Державної іпотечної установи ліцензії на здійснення операцій з валютними коштами, суму боргу за тілом кредиту було переведено у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року 2182,2599 гривень за 100 доларів США. Таким чином, з урахуванням поданої заяви\~про застосування\~позовної давності,\~стягненню з\~відповідача підлягає\~заборгованість за\~тілом кредиту\~у розмірі\~232698\~грн.\~99\~коп.\~(10663,26\~доларів США*21,8225 грн.) Суд враховує,\~що [PERSON] \~з 07.05.2018\~року погашення\~заборгованості за\~кредитним договором\~не здійснювала,\~а тому\~відсотки за\~період з\~07.05.2018\~року по\~31.12.2020\~року слід\~нараховувати на\~незмінне тіло\~кредиту у\~розмірі 232698\~грн.\~99\~коп.\~(10663,26\~доларів США*21,8225 грн.). Згідно проведеного розрахунку відсотків на тіло кредиту 232698\~грн.\~99\~коп.\~(10663,26\~доларів США*21,8225 грн.) за ставкою 11,5 % річних за період з 07.05.2018 року по 31.12.2020 року заборгованість за відсотками становить 71955 грн. 70 коп. З урахуванням\~зазначеного позовна\~вимога про\~стягнення заборгованості\~за відсотками\~у розмірі\~ 235714грн. 33 коп. підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 71955 грн. 70 коп. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що\~пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial