Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є сином відповідача [PERSON] , з якого рішенням Слов`яносербського районного суду від 12.01.2011 року у справі № 2-63/11 було стягнуто аліменти на його (позивача) утримання. Як зазначає позивач, він продовжує навчання та є студентом І курсу групи ФБ-14 першого бакалаврського рівня вищої освіти Фізико-технічного інституту КПІ ім.І.Сікорського денної форми та приступив до навчання 01.09.2021 року за контрактом, який має закінчити 30.06.2025 року. В зв`язку із продовженням навчання він потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень за виконавчими документами не проводиться, має дохід, достатній для надання матеріальної допомоги, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі ј частини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позову й до досягнення ним 23-річного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2960,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 12.11.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивач не довів жодними належними та допустимими доказами наявність потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням. Зокрема, позивач навчається у вищому навчальному закладі на бюджетній формі, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України, а також за наявною інформацією отримує стипендію. Крім того, позивач забезпечений житлом, оскільки проживає разом зі своєю матір`ю у квартирі, що належить їй на праві власності. За таких обставин, на думку представника відповідача, позивач не потребує матеріальної допомоги для забезпечення його проживання у м.Києві. Також, позивач є працездатною особою, що дозволяє йому у вільний від навчання час додатково заробляти на життя, а його мати є забезпеченою особою, яка також має можливість, у випадку виникнення необхідності, надавати грошову допомогу повнолітньому сину. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила про те, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, не має власного житла на підконтрольній Україні території, в зв`язку з чим він вимушений орендувати житло та нести відповідні витрати. Крім того, він має на непідконтрольній Україні території об`єкт нерухомості, що зумовлює наявність додаткових матеріальних витрат, направлених на збереження власного майна. Також, відповідач в силу свого віку та роду зайнятості (військовослужбовець) має значні проблеми зі здоров`ям, пов`язані із серцево-судинними захворюваннями, що також вимагає від нього понесення значних фінансових витрат на медичні цілі. Незважаючи на наявність значного фінансового навантаження, незважаючи на досягнення його сином повноліття, за власним бажанням, в міру своїх можливостей відповідач надавав додаткову матеріальну допомогу позивачу, що свідчить про добросовісність відповідача. Однак, за всіх викладених обставин, представник відповідача вважає, що у відповідача немає об`єктивної можливості сплачувати на регулярній основі аліменти на утримання повнолітньої дитини під час його навчання через наявність суттєвого фінансового навантаження та витрат для забезпечення свого життя та здоров`я, наявність якої є обов`язковою підставою для встановлення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає, що для призначення аліментів на утримання дитини відсутні підстави, визначені ст.199 СК України, а саме: 1) відсутня об`єктивна можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини через наявність суттєвого фінансового навантаження та витрат для забезпечення свого життя та здоров`я; 2) недоведеність позивачем наявності необхідності у матеріальній допомозі саме у зв`язку із навчанням у вищому навчальному закладі. З урахуванням наведеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 29.11.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник позивача заперечує проти тверджень представника відповідача, наполягаючи на потребі позивача у матеріальній допомозі з боку батька- відповідача. Представник позивача зауважив, що позивач не отримує стипендію та не може поєднувати навчання і працю, оскільки у вільний час він вивчає предмети, що потребують додаткового самостійного опрацювання і удосконалення знання. Крім того, щодо придбання квартири матір`ю позивача представник позивача зазначив, що житло придбано за допомоги родичів в порядку приватного займу, а також мати позивача виховує ще одну 8-річну дитину. Вказане свідчить про неможливість надання утримання лише однією матір`ю позивача, в той час, як відповідач має можливість надавати таку допомогу, виходячи із задекларованих ним доходів та заощаджень. Представник позивача вказав на те, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, витрати на лікування не доведені. Навпроти, відповідач надав копію довідки військово-лікарської комісії від 12.11.2019 року № 4598, за результатами якої проведення медичного огляді закінчилось постановлення висновку, що відповідач придатний до військової служби, отже, значних розладів здоров`я не має. Щодо ви наймання відповідачем житла, то представник позивача вказав, що МО України надає відповідачу компенсацію за орендоване житло. Заперечуючи проти доводів представника відповідача, представник позивача вважає, що відповідач має постійний і регулярний дохід, який вищий за прожитковий мінімум у декілька разів, а тому він спроможний сплачувати ј частину свого доходу. Посилаючись на викладене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 03.12.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача наполягає на тому, що позивач не довів наявність потреби у матеріальній допомозі, а надані позивачем докази не підтверджують понесення витрат у зв`язку із навчанням позивача. Представник відповідача також вважає безпідставними посилання представника позивача на неотримання позивачем стипендії та неможливості працювати, а також на виховання та несення витрат матір`ю позивача на утримання 8-річної дитини. Також, представник відповідача наполягала на наявності у відповідача проблем зі здоров`ям, які потребують уваги та понесення фінансових витрат. Крім того, стороною позивача не надано доказів щодо отримання відповідачем компенсації за житло. Представник відповідача зауважила і на те, що надана стороною позивача декларація відповідача за 2020 рік містить інформацію, яка вже є неактуальною. Крім того, відповідач має борги перед банком та третіми особами, оскільки в період з вересня 2015 року по липень 2017 року не працював, а тому був змушений позичати кошти та користуватись кредитними послугами. Окрім того, відповідач проходить платне навчання в Університеті економіки та права «КРОК», яке також потребує понесення ним значних фінансових витрат. З урахуванням наведеного, представник вважає, що вказані обставини свідчать про об`єктивну неможливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини на період навчання. Позивач забезпечений житлом, не несе витрат зі сплати навчання у ВНЗ, забезпечений усім необхідним, є здоровою, право- та дієздатною людиною, а тому не доведено необхідності понесення витрат у зв`язку із навчанням, в зв`язку з чим представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] . Відповідно до довідки № 434 від 16.09.2021 року НТУУ «КПІ ім.І.Сікорського», [PERSON] є студентом 1 курсу групи ФБ-14 першого (бакалаврського) рівня вищої освіти Фізико-технічного інституту КПІ ім.І.Сікорського денної форми навчання та приступив до навчання 01.09.2021 року, навчається за контрактом (договором) і закінчує університет 30.06.2025 року. Вказане підтверджується договором про навчання в Університеті № 17/125-б та довідкою ВНЗ № 546 від 13.01.2022 року. Згідно довідки № 434 від 16.09.2021 року НТУУ «КПІ ім.І.Сікорського» № 53 від 20.06.2022 року, позивач отримав стипендію у вказаному ВНЗ: 01.2022 року - 1180,00 грн., 02.2022 року - 2000,00 грн., 03.2022 року - 2000,00 грн., 04.2022 року - 2000,00 грн., 05.2022 - 2090,00 грн. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач навчається у ВНЗ на денній формі навчання, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Так, дійсно згідно довідки № 434 від 16.09.2021 року НТУУ «КПІ ім.І.Сікорського» № 53 від 20.06.2022 року, позивач отримав стипендію у вказаному ВНЗ: 01.2022 року - 1180,00 грн., 02.2022 року - 2000,00 грн., 03.2022 року - 2000,00 грн., 04.2022 року - 2000,00 грн., 05.2022 - 2090,00 грн. В той же час, відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні. Таким чином, судом встановлено, що стипендія позивача є меншою за прожитковий мінімум, що зумовлює потребу у матеріальній допомозі з боку батьків. Судом також встановлено, що відповідач є працездатним, працює, отримує заробітну плату, яка відповідно до довідки № 248/2402 від 06.06.2022 року становить: січень 2022 року - 26 771,50 грн., лютий 2022 року - 26 771,50 грн., березень 2022 року - 43 950,50 грн., квітень 2022 року - 35 360,50 грн., травень 2022 року - 35 360,00 грн. Відтак, наведене свідчить про те, що відповідач має можливість надавати аліменти на утримання позивача на період навчання або до досягнення ним 23-х річного віку. Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Так, суд відхиляє посилання сторони відповідача на незадовільний стан здоров`я відповідача, потребу у лікуванні та матеріальні витрати в зв`язку з цим, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 4598 від 12.11.2019 року відповідач дійсно має ряд захворювань, проте він визнаний придатним до військової служби, яку проходить і на даний час. Наданий виписний епікриз № 4177 свідчить про перебування відповідача на стаціонарному обстеженні та лікуванні з 15.03.2021 року по 27.03.2021 року. Разове проходження лікування протягом нетривалого періоду, відсутність подальшої медичної документації щодо лікування та подальше проходження відповідачем військової служби свідчить про його задовільний стан здоров`я та можливість працювати. Надані відповідачем квитанції з аптек не можуть бути належними доказами витрат відповідача на лікування, оскільки не містять даних ані про особу, яка купувала ліки, ані назв цих ліків, ані медичних призначень. Що ж стосується тверджень відповідача та його представника про наявність у відповідача низки боргових/кредитних зобов`язань, що виникли за період з 2015 року по 2017 рік, за якими відповідач на даний час виконує зобов`язання, то суд їх також відхиляє, оскільки відсутні будь-які докази на їх підтвердження. Надана виписка з банківського рахунку відповідача також не є належним доказом, оскільки відсутні докази укладання кредитних договорів з відповідними умовами (розмір сум, відсотки тощо). Це ж стосується і посилань сторони відповідача на витрати позивача на навчання у ВНЗ «КРОК», оскільки довідка вказаного Університету № 225 від 01.12.2021 року не містить даних про розмір оплати за навчання, договір на навчання суду також не наданий. Щодо договору найму житла з вартістю за оренду в розмірі 7000,00 грн. суд зауважує, що вказаний договір не зареєстрований у відповідних установах, а також відсутні докази сплати відповідачем таких коштів. Відтак, суд приходить до висновку про те, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, що продовжує навчання і потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги, виходячи із документально підтверджених доходів сторін - стипендії позивача та заробітної плати відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач перераховував кошти позивачу в середньому близько 2500,00 грн. щомісячно, що також додатково підтверджує можливість відповідача у наданні такої допомоги. Зважуючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою. Суд зауважує, що навчання за рахунок бюджету не забезпечує життєво необхідних мінімальних потреб, оскільки форма навчання не має правового значення при вирішенні цього спору. Крім того, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Судом встановлено, і даний факт підтверджено сторонами під час судового розгляду, що позивач проживає разом з матір`ю в належній їй квартирі і, враховуючи розмір стипендії позивача, яка є меншою від прожиткового мінімуму, фактично перебуває на її утриманні. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем доведено його позовні вимоги, в той час як доводи сторони відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його стан здоров`я, відсутність інших утриманців, недоведеність скрутного матеріального становища, а також розмір його заробітку. Виходячи з цих факторів, суд вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в 1/8 частину від доходів відповідача для забезпечення належного матеріального становища позивача, який продовжує навчання. Крім того, суд вважає, що такий розмір аліментів не є надмірним фінансовим тягарем для відповідача. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Інші доводи відповідача та його представника суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються належними доказами по справі і підстав для відмови в позові в повному обсязі не дають. Суд також відхиляє інші доводи сторони позивача при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 04 жовтня 2021 року. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів. Крім того, з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог (50 %), а саме в розмірі 1480,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial