Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

У квітні\~2021\~року позовом\~Об`єднання співвласників\~багатоквартирного будинку\~«УЖД» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті за користування послугами на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2018 року по 01.04.2021 року в розмірі 15 727,80 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до пункту 11 розділу III, пункту 2 розділу IV та пункту 2 розділу V статуту ОСББ «УЖД» затвердженого протоколом № 1 загальними зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку від 25 травня 2016 року, рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників; сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами, є обов`язковою для всіх співвласників; співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати передбачені статутом обов`язки перед ОСББ. З 22.04.2018 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3,91 грн. за квадратний метр, з 14.04.2019 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,45 грн. за квадратний метр, з 01.03.2020 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,45 грн. за квадратний метр. Вказані внески накопичуються на рахунку ОСББ «УЖД» щомісяця та використовуються на оплату комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Вказує,\~що відповідач,\~є власником\~ квартири за адресою: [ADDRESS] , споживає послуги ОСББ «УЖД», але внески на утримання будинку та прибудинкової території встановлені загальними зборами не сплачує. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідач [PERSON] 12.11.2021 року надала відзив на позовну заяву, відповідного до якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти задоволення позовних вимог. 28.11.2021 року відповідач через канцелярію суду надала заяву про застосування строків позовної давності. Через канцелярію суду представником позивача 14.01.2022 року подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просять стягнути з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЖД» заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2018 року по 31.12.2021 року в розмірі 20 037,10 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 3\~300,00 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2022 року у задоволенні клопотання про залучення до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] відмовлено. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, просили задовольнити.. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши виступи представників позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що \~ [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , Вказані відомості містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних формувань осіб підприємців та громадських формувань 09.06.20106 року зареєстровану юридичну особу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЖД» за номером запису 1 44\~102 0000 010604, прізвище ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи підприємця є [PERSON] . Відповідно до пункту 11 розділу III, пункту 2 розділу IV та пункту 2 розділу V статуту ОСББ «УЖД» затвердженого протоколом № 1 загальними зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку від 25 травня 2016 року, рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників; сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами, є обов`язковою для всіх співвласників; співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати передбачені статутом обов`язки перед ОСББ. За приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. У статті ст.16\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку» зазначено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників. Відповідно до ст.21 вказаного Закону\~порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Відповідно до ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~співвласники багатоквартирного будинку, зокрема, зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 385 ЦК України\~власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Згідно ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею.\~Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Положеннями статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~передбачено обов`язок співвласника своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно статті 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, згідно зазначених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Згідно ч. 1, 7 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, встановлених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначено: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, рішеннями ОСББ «УЖД» з 22.04.2018 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3,91 грн. за квадратний метр (протокол № 4 загальних зборів ОСББ «УЖД» від 22 квітня 2018 року), з 14.04.2019 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,45 грн. за квадратний метр (протокол № 5 загальних зборів ОСББ «УЖД» від 14 квітня 2019 року),з 01.03.2020 встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,45 грн. за квадратний метр (протокол № 7 загальних зборів ОСББ «УЖД» від 01 березня 2020 року). Вказані внески накопичуються на рахунку ОСББ «УЖД» щомісяця та використовуються на оплату комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Рішення загальних зборів ОСББ «УЖД» щодо затвердження відповідних тарифів не оскаржувалися, в судовому порядку недійсними не визнавались. Отже, рішення, що прийнятті загальними зборами, є обов`язковими для всіх членів ОСББ Рішення з питань, що стосуються не членів об`єднання, обов`язкові для власників квартир і нежитлових приміщень-не членів ОСББ. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на утримання будинку та прибудинкової території встановлені загальними зборами не сплачує. При цьому, відповідачем не проводиться оплата за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості по кв. [ADDRESS] за період з 01.01.2018 року по 31.12.2021 року складає: 3 706,74 + 5 225,76 + 5 436,24 + 5\~548,36 = 20037,10 грн. З урахуванням того, що суд встановив факт існування простроченого грошового зобов`язання у період з 01.01.2018 року по 01.03.2018 року до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання. Разом з цим, відповідачем у справі подано заяву в якому зазначено про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до якої необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно наданого розрахунку заборгованості, заборгованість нарахована за період з 01.01.2018 року по 31.12.2021 року. З позовом до суду ОСББ «УЖД» звернулося 13.04.2021 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~заборгованість по\~внескам на\~утримання будинку\~та прибудинкової\~території за\~період з\~01.04.2018\~року по\~31.12.2021\~року в\~розмірі 19\~198,31\~грн., а у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території за період 01.01.2018 року по 01.03.2018 року необхідно відмовити за спливом позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі : 19 198,31 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 174,97 грн. (19 198,31 грн. х 100% : 20 037,10 грн. х 2 270,00 грн.). Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача 3\~300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із п.п.1,2,6 ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. До правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Так, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд зазначає, що у матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 31.03.2021 року, проте договір не містить відомостей, що адвокатські послуги надаються саме у зв`язку із розглядом справи за позовом ОСББ «УЖД» до [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території. В наданому платіжному дорученні представником позивача від 16.04.2021 року також не містить відомостей, що адвокатські послуги надаються саме у зв`язку із розглядом справи за позовом ОСББ «УЖД» до [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду справі № 922/1163/18. Суд зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акта приймання-передачі матеріали справи не містять, а тому правові підстави для покладення на відповідачів обов`язку відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката відсутні. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial