Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13.01.2022 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою і просить: - визнати незаконним і скасувати наказ начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 09.12.2021 №822-ос «Про відсторонення від роботи»; - зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Свої вимоги мотивує тим, що працює столяром 4 розряду у виробничому підрозділі Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» і начальником виробничого підрозділу 09.12.2021 видано наказ №822-ос «Про відсторонення від роботи», яким його з 09.12.2021 відсторонено від роботи. Зазначений наказ вважає таким, що прийнятий з порушенням вимог законодавства - відсутнє посилання на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про його відсторонення, чим не враховано вимоги абзацу 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», які мають вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативний акт - положення пункту 41-6 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», але обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, не визначена. Вважає, що відповідач оскаржуваним наказом фактично поклав на нього обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як обов`язкові. Вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень. Працівники, які мають протипоказання до вакцинації продовжують безперешкодно працювати, а він за станом здоров`я не має протипоказань до вакцинації, але не має щеплення, внаслідок чого відсторонений від роботи перебуває у гіршому стані, що на його думку, свідчить про дискримінацію. Відображення у наказі норм, щодо необхідності надання відповідних документів на проведення щеплення або наявності протипоказань для нього є неправомірним. Оскільки з 09.12.2021 порушено його право на працю і йому не виплачується заробітна плата просив зобов`язати відповідача виплати невиплачену заробітну плату виходячи з 10254,38 грн. середньомісячної заробітної плати. 07.02.2022 від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просять відмовити. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працює столяром 4 розряду пункту технічного обслуговування станції Суми II групи. Пунктом 6 Наказу МОЗ (у редакції чинній на час відсторонення позивача від роботи) до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, віднесено працівників підприємств, установ та організацій, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 № 83, тобто працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця». На підставі наказу від 25.11.2021 № 375 позивач 03.12.2021 ознайомлений із зобов`язанням № ПТО-68 від 26.11.2021, згідно якого повинен пройти щеплення від респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої короновірусом SARS CoV-2, у термін не пізніше 08.12.2021 та надати документ про проведене щеплення або документ про протипоказання від проведення щеплення та про наслідки у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати. Позивач ознайомившись із зобов`язанням висловив із ним свою незгоду у письмовій формі. 09.12.2021 позивач не надав документ про проведене щеплення чи висновок лікаря про наявність протипоказань для такого щеплення, відмовився надати пояснення і був проінформований про відсторонення від роботи з 09.12.2021 до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до нього, електронного COVID сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія». У подальшому, наказом від 09.12.2021 № 822/ОС, у зв`язку з набранням чинності наказом МОЗ № 2393 від 01.11.2021 та допуску до роботи з 09.12.2021 лише вакцинованих працівників АТ «Українська залізниця» або тих хто мають протипоказання від щеплення, позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Відповідач ознайомлений з наказом. Вказує, що видавши оскаржуваний наказ виконував вимоги постанови KM України від 09.12.2020 № 1236 і правомірно застосував до позивача відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством. Позивач не надав доказів щодо наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення вказаного профілактичного щеплення. Після видачі наказу МОЗ України № 380 від 25.02.2022, видано наказ № 67 від 25.02.2022, на підставі якого [PERSON] допущено до роботи з 01.03.2022, станом на 03.03.2022 оскаржуваний наказ втратив чинність. 21.02.2022 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що у статті 46 КЗпП України вжито формулювання «відсторонення допускається», тобто це право власника, а не обов`язок. Він працює столяром та фактично виконує роботу без контакту з іншими працівниками чи окремими особами, а тому відсторонення від роботи є неправомірним. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2021 по справі №640/35887/21 зупинено в частині застосування пункту 6 дію наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393. Оскільки АТ «Українська залізниця» віднесена до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого ПКМУ №83 від 04.03.2015, а тому зупинення дії наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393 за аналогією права має фактичне відношення і до предмету спору у даній справі, що підтверджує безпідставність оскаржуваного наказу. Оскаржуваний наказ не містить посилання на зобов`язання №ПТО-68 на підставі якого начебто у нього виник обов`язок для проведення щеплення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав заявлених у позові і просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити з підстав вказаних у відзиві. Заяви, клопотання. 07.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 22.04.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. 28.04.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з не отриманням судового виклику. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.01.2022 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 21.02.2022 позивач надав відповідь на відзив. 25.02.2022 у зв`язку з введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, розгляд справи відкладено на 28.04.2022. 28.04.2022 по клопотанню представника відповідача розгляд справи відкладено на 10.05.2022. Ухвалою суду від 10.05.2022 розгляд цивільної справи відкладено для виклику позивача для особистих пояснень. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] працює столяром 4 розряду пункту технічного обслуговування ст. Суми ІІ групи виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді столяр 4 розряду (а.с. 11,13-15). 03.12.2022 [PERSON] ознайомлений з зобов`язанням від 26.11.2021 № ПТО-68 про дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID- 19 і необхідність проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID- 19 та надання до 08.12.2021 включно начальнику відділу по роботі з персоналом [PERSON] одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти СОVID- 19: документ підтверджуючий отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини, міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію; у разі наявності абсолютних протипоказань до проведення щеплення - довідку від сімейного лікаря форми № 028-1/о. Попереджений про подальше відсторонення від роботи без збереження заробітної плати починаючи з 09.12.2021 (а.с. 70). [PERSON] виклав свої заперечення щодо вимоги про вакцинацію. 09.12.2021 складено Акт № 02, згідно якого столяр 4 розряду ПТО ст. Суми ІІ групи [PERSON] не виконав вищевказане зобов`язання від 26.11.2021 № ПТО-68, не надав документ, який підтверджує вакцинацію проти СОVID- 19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID- 19 (форма №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я, або електронний СОVID- 19-сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія», чим засвідчено факт відмови від вакцинації. Позивача проінформовано про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти СОVID- 19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати (а.с. 69). 09.12.2021 наказом начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № 822/ос «Про відсторонення від роботи» відсторонено з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати працівника пункту технічного обслуговування ст. Суми ІІ групи: таб.№2106 - [PERSON] столяра 4 розряду до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії) (а.с. 68). 09.12.2021 позивач ознайомлений з вказаним наказом та отримав його копію, виклав у заяві незгоду з порушенням його трудових прав (а.с. 12). З 09.12.2021 виплата заробітної плати позивачу не здійснювалася. 25.02.2022 наказом начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № 67 «Про допуск до роботи» з 01.03.2022 допущено до роботи столяра 4 розряду ПТО ст. Суми ІІ групи [PERSON] (а.с. 109). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України. Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. За змістом вищезазначеної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 17.06.2020 у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19) від 04.10.2021 у справі № 336/1368/20 (провадження № 61-10147 св 21). Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» на громадян України покладено обов`язки у сфері охорони здоров`я: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; в) вживати передбачених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги іншим особам, які знаходяться у невідкладному стані; г) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», частин 1, 3 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 р. № 90) Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань. Згідно Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб (ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.94), затвердженим Наказом МОЗ України від 19.07.95 №133 до особливо небезпечних інфекційних хвороб віднесено COVID-19. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням та визначено працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Обов`язковою умовою є відсутність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070). Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815 внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за № 1452/37074, який набув чинності 09.12.2021 віднесено до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (пункт 6). Відповідно до пункту 1 Положення про виробничий підрозділ Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» від 29.12.2018, № 413, дільниця є виробничим підрозділом Філії, який не має статусу юридичної особи. Дільниця у межах своїх повноважень діє від імені Філії, Товариства та в їх інтересах, здійснює Філією, Товариством функції, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Філії, Товариства. Постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова) на момент прийняття оскаржуваного наказу і на час постановлення рішення суду на території України установлено карантин. Станом на 09.12.2021 пункт 46-1 вказаної постанови передбачав обов`язок керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Системний аналіз наведених норм права указує на те, що за відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яка віднесена до особливо небезпечних інфекційних хвороб, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, дозволяється відсторонення від роботи працівників, зокрема і Акціонерного товариства «Українська залізниця» без виплати заробітної плати, окрім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень. Судом установлено, що 03.12.2021 позивач [PERSON] , як працівник виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», був попереджений про необхідність проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, йому запропоновано надати один з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти СОVID- 19, а у разі наявності абсолютних протипоказань до проведення щеплення - довідку від сімейного лікаря форми №028-1/о. Попереджений про подальше відсторонення від роботи без збереження заробітної плати починаючи з 09.12.2021. Позивач 09.12.2021 не надав документи, як про щеплення так і про наявність абсолютних протипоказань до проведення таких профілактичних щеплень, про що складено Акт №02 від 09.12.2021. 09.12.2021 начальник виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» видав оскаржуваний наказ № 822/ос «Про відсторонення від роботи», яким [PERSON] відсторонено з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати, з яким позивач цього дня ознайомлений. Вказаний наказ про відсторонення [PERSON] від роботи виданий уповноваженою особою, при відсторонені позивача від роботи було дотримано вимоги трудового законодавства України. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») (рішення від 09.07.1998 № 12-рп/98) зазначив, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. Отже, постанови Кабінету Міністрів України, накази Міністерства охорони здоров`я України є частиною законодавства України. З огляду на викладене доводи позивача про відсутність закону про обов`язковість щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 для окремих категорій громадян, на увагу не заслуговують. Стаття 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», на порушення якої посилається позивач, містить перелік обов`язків підприємств, установ і організацій у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, який не є вичерпним. Зазначена норма не регулює процедуру усунення від роботи працівника за відсутності обов`язкового щеплення. З цих підстав доводи позивача про незаконність оскаржуваного наказу з підстав відсутності у ньому посилання на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про його відсторонення, відсутність обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 через не включення цієї хвороби у календар щеплень, суд вважає необґрунтованими. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який триває на час розгляду справи. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 № 380, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.02.2022 за № 256/37592, з 01.03.2022 зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. На виконання вказаного наказу, на підставі наказу начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № 67 «Про допуск до роботи» позивач з 01.03.2022 допущений до роботи. Отже позивач був відсторонений від роботи у період з 09.12.2021 по 28.02.2022 року. Суд погоджується з доводами позивача, що щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (рішення у справі «Соломахін проти України» від 15.03.2012, заява № 24429/03). Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. У даному питанні превалює принцип переваги суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян. Обов`язкова вакцинація працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, зокрема працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», з подальшим відсторонення від роботи (виконання робіт) які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації передбачена законом, відповідає нагальній соціальній потребі є пропорційною до поставленої законом мети - для захисту здоров`я і запобігання поширенню особливо небезпечної інфекційної хвороби COVID-19 та є необхідною у демократичному суспільстві. З цих підстав доводи позивача про дискримінацію громадян, які не мають щеплення у порівнянні з громадянами які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 не ґрунтуються на вимогах закону та не є проявом дискримінації у розумінні пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Отже, право [PERSON] на працю було тимчасово обмежено з огляду на нагальну соціальну потребу, оскільки він не надав роботодавцю один із документів, який би підтверджував вакцинацію від COVID-19 або документ про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Позивач не надав доказів оскарження ним наказу МОЗ України від 01.11.2021 № 2393. На підставі частини 4 статті 82 ЦПК України суд не може брати до уваги посилання на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2021 по справі №640/35887/21, якою зупинено окремі положення вказаного наказу МОЗ, адже позивач не надав цю ухвалу та доказів на підтвердження того, що він та Акціонерне товариство «Українська залізниця» є учасниками вказаної адміністративної справи. Оскільки порушень прав позивача при прийнятті оскаржуваного наказу про відсторонення від посади не встановлено, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу №822-ос «Про відсторонення від роботи» від 09.12.2021, яким [PERSON] відсторонено від роботи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наданих у пункті 10 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не частини невиплаченої заробітної плати. Оскільки судом не встановлено, що [PERSON] був незаконно відсторонений від роботи на підставі наказу №822-ос «Про відсторонення від роботи» від 09.12.2021, відсутні підстави для зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» виплатити невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи у період з 09.12.2021 по 28.02.2022 року. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо тверджень представника відповідача про непідсудність справи Ковпаківському районному суду м. Суми, суд зазначає наступне. Згідно наявної відмітки у паспорті громадянина України [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи не має зареєстрованого місця проживання по м. Суми (а.с. 117,133). Місцезнаходження відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5, місцезнаходження Філії «Пасажирська компанія» - м. Київ, Шевченківський район, вул. Симона Петлюри, 21 А. Відповідно до Положення про виробничий підрозділ Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» місцезнаходження Сумської вагонної дільниці - м. Суми, вул. Привокзальна, 1 і зазначена адреса вказана у оскаржуваному наказі. Крім того оскаржуваний наказ видано начальником виробничого підрозділу Сумської вагонної дільниці за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 1. Місцезнаходження Сумської вагонної дільниці - віднесено до територіальної юрисдикції (підсудності) Ковпаківського районного суду м. Суми. Судові витрати. Позиває є інвалідом 2 групи, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому на підставі пункті 9,10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а.с. 8). У зв`язку з залишенням позову без задоволення та відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, на підставі частин 7 статті 141 ЦПК України відсутні підстави для компенсації судових витрат відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed