Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Красилівської міської ради Хмельницької області, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] і земельної ділянки розміром 0,385 га, для обслуговування ведення особистого підсобного господарства. За життя мати склала заповіт, згідно якого він є спадкоємцем спадкового майна [PERSON] . Крім нього спадкоємцем за законом є [PERSON] . Оформити спадщину [PERSON] не мав можливості у зв`язку із тим, що не міг тривалий час знайти документи ні на земельну ділянку, ні на житловий будинок з будівлями та спорудами. В кінці серпня 2020 року, знайшовши документи, він звернувся до державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що він пропустив встановлений чинним законодавством шестимісячний термін для прийняття спадщини, тому просить позов задовольнити. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав, а також зауважив, що хоч і позивачу було відомо про смерть матері, він був на її похоронах, однак він не оформляв спадщину, у зв`язку з тим, що не міг знайти свідоцтва про право власності на будинок та державний акт на землю, а також заповіт, які пізніше були знайдені , в зв`язку з чим він звернувся до нотаріуса, однак нотаріус Тиховська В.В. відмовила йому в оформленні спадщини в зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини. Дії нотаріуса окрім усього іншого також вважає незаконними, тому оскаржені судовому порядку. Таким чином, вважає поважною причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, тому просить надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини шість місяців. Додатково, представник позивача, виступаючи в судових дебатах вже зазначив підставу для поновлення такого пропущеного строку - це незнання позивача про заповіт, в зв`язку з чим суд повертався до стадії з`ясування обставин у справі, в ході якого представник позивача наполягав на озвучених формулюваннях підстав для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] його представник проти задоволення позову заперечили. Подали відзив на позов та вказують, що [PERSON] є його бабою та матір`ю [PERSON] . Останній постійно проживав із матір`ю в належному їй житловому будинку [ADDRESS] та здійснював за нею догляд, а саме, купував ліки та продукти харчування, забезпечував її лікування та усі побутові потреби, здійснив її поховання, влаштував пов`язані із цим поминальні обіди та поніс усі пов`язані із цим витрати. В свою чергу, позивач проживав досить далеко від матері, а саме, в с. Петропавлівка Думанівського району Миколаївської області та у зв`язку із віддаленістю місця його проживання досить рідко навідував матір та не міг надавати їй постійного догляду і допомоги. За таких обставин, у відповідь на здійснення [PERSON] постійного догляду за матір`ю [PERSON] , після її смерті позивач не претендував та свідомо не приймав її спадщини, а навпаки погоджувався та відкрито заявляв про належність її спадщини лише сину та його брату [PERSON] , який доглянув матір до смерті та похоронив її. Так, позивач був на похоронах матері та поминальних обідах, між ним та братом була розмова щодо спадщини матері, у якій він заявляв, що розуміє та цінує зусилля, які докладалися [PERSON] та його сім`ї у догляді за [PERSON] , про відсутність у нього морального права на її спадок, а тому не претендує та не претендуватиме на її спадщину, не зважаючи на існування заповіту на його ім`я, а також не заперечував щодо прийняття її батьком відповідача. До того ж, позивач маючи можливість прийняти та успадкувати спадщину матері за заповітом, замість подання власної заяви про прийняття цієї спадщини допомагав прийняти та оформити її своєму рідному брату [PERSON] , а саме супроводжував його та відвідував разом із ним з цього приводу державного нотаріуса Тиховську В. В., розмовляв з останньою щодо спадщини матері та повідомляв, що бажає, щоб вона дісталась його брату [PERSON] , а також оплатив послуги нотаріуса щодо оформлення заяви останнього про прийняття спадщини матері. Тобто, позивач свідомо не бажав приймати спадщини матері, а хотів, щоб спадок дістався його брату [PERSON] , у чому він і допомагав останньому. Однак, [PERSON] за життя не встиг переоформити прийняту ним спадщину [PERSON] і в порядку спадкової трансмісії таке право перейшло до відповідача [PERSON] , а тому 01 квітня 2021 року приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Возною В. Б. після смерті [PERSON] йому були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало [PERSON] . Таким чином, з дня смерті [PERSON] позивач був обізнаний про наявність заповіту на його ім`я та мав правовстановлюючі документи на спадкове майно, однак свідомо не приймав спадщини матері, так як на той час не претендував на неї, у зв`язку з чим вважає наведені ним у позовні заяві доводи щодо цього є безпідставними та видуманими. Крім того, позивач не надав будь-яких доказів втрати правовстановлюючих документів на спадкове майно та заповіту, вжиття заходів щодо їх пошуку або отримання дублікатів, а також місця, точної дати та обставин їх знайдення та отримання. Разом із тим, зазначена позивачем ймовірна відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно не була та не може бути будь-якою перешкодою для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини матері, так як вчинення цієї дії не потребує подання нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідність у яких виникає на наступній стадії, а саме під час оформлення спадщини. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно ніяким чином не обмежувала його у можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини матері, в тому числі надіслати її будь-яком нотаріусу у простій письмовій формі. А тому жодних об`єктивних непереборних поважних причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини у позивача не було, а та причина, яка зазначається представником позивача, не є в розумінні вимог закону достатньою для визначення додаткового строку для подання такої заяви. Крім цього, представник позивача також зазначив про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши, що уся поведінка позивача свідчила про його свідоме небажання приймати спадщину, а таке бажання виникло тільки тоді, коли з`ясувалось, що спадщина матері позивача дістанеться його племіннику. Також звернув увагу на те, що позивачем незважаючи на те, що був заповіт, була подана заява про прийняття спадщини за законом, що зайвий раз свідчить про те, що у нього не було жодних перешкод звернутись до нотаріуса за наявності такого бажання і навіть за умови неможливості відшукати заповіт та правовстановлюючі документи на спадкове майно. Представник відповідача Красилівської міської ради в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо розгляду справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників справи, свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02 квітня 1951 року, його матір`ю є [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 березня 2019 року [PERSON] [INFO] померла. Відповідно до заповіту від 13 травня 2010 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 серпня 2020 року [PERSON] [INFO] помер. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 січня 2011 року (повторно) батьком [PERSON] є [PERSON] . Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64222240 від 05 квітня 2021 року щодо майна [PERSON] заведено спадкову справу № 29/2020. Як вбачається з копії спадкової справи № 29/2020 від 30 січня 2020 року, заведеної після смерті [PERSON] , яка була витребувана із нотаріальної контори на запит суду, [PERSON] своєчасно прийняв спадщину за законом, про що свідчить подана ним письмова заява, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Відповідно до довідки № 41 від 28 січня 2020 року Яворовецької сільської ради Хмельницької області постійно до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи № 50/2020 від 17 серпня 2020 року, заведеної після смерті [PERSON] , яка була витребувана із нотаріальної контори на запит суду, [PERSON] своєчасно прийняв спадщину за законом, про що свідчить подана ним письмова заява, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 01 квітня 2021 року спадкоємцем майна [PERSON] , а саме, земельних ділянок розміром 0,2500 га, розміром 0,1350 га та житлового будинку з надвірними будівлями є [ADDRESS] , є його син [PERSON] . На підтвердження факту небажання позивача прийняти спадщину покійної матері [PERSON] , надання згоди на її прийняття та оформлення його рідному брату та сину [PERSON] , а саме [PERSON] , [PERSON] заявив клопотання про допит свідка [PERSON] , яка була заслухана судом. Зокрема, допитана як свідок [PERSON] , яка в своїх показаннях підтвердила, що [PERSON] до дня смерті проживав спільно зі своєю матір`ю [PERSON] , та здійснював за нею догляд. [PERSON] є рідним братом [PERSON] , але проживав далеко. Останні роки, коли [PERSON] вже почувалася погано, то дзвонили до [PERSON] , просили приїхати, однак він відповідав, що не має часу, приїздив до матері раз в рік. Про наявність заповіту він знав, але після смерті матері не хотів оформляти спадщину, щоб не травмувати брата тим, що матір залишила усе майно саме йому. Зокрема в її присутності позивач під час поминального обіду говорив, що оскільки брат здійснював догляд за мамою, то він має моральне право на спадкування, тому допомагав своєму брату [PERSON] оформляти спадщину, їздив з ним до нотаріуса, брали довідки в сільській раді, щоб потім оформити спадщину. Всі ці дії вони робили разом. Усі документи на майно після смерті [PERSON] зібрали і віддали синам, домовившись на похороні, що [PERSON] буде оформляти спадщину. Але коли помер [PERSON] , і стало зрозуміло, що після нього спадкує його син - [PERSON] , то [PERSON] різко передумав, перестав пускати до хати, показував заповіт, говорячи, що це його майно,тільки сварився і погрожував. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. У статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, як слідує з правового висновку Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи №6-85 цс 12 від 26.09.2012 року, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Таким чином, предметом дослідження та доказування в даній справі є причина пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини ( наявність об`єктивних перешкод) та її поважність. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка за життя склала на нього заповіт, тому саме він є спадкоємцем після смерті матері. Він бажав прийняти спадщину, але вимушено пропустив строк подання відповідної заяви до нотаріуса. зазначає таку причину пропущення ним строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема свідоцтва про право власності на будинок та державний акт на земельну ділянку, а також те, що тривалий час не міг знайти заповіт, оформлений на його ім`я. Зокрема в тексті позовної заяви в абзаці 8 зазначено «З огляду на вищевикладене, [PERSON] своєчасно не було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом в зв`язку з тим, що він тривалий термін не міг знайти документи на земельну ділянку, на житловий будинок та заповіт, який був складений на його ім`я, тому пропустив шестимісячний строк подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини». Суд звертає увагу на зазначене вище формулювання підстав обґрунтування позову, які і оцінювались судом з точки зору поважності таких причин. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про те, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно були перешкодою для своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд, в даному випадку, оцінює критично з наступних підстав. [PERSON] до своєї смерті [INFO] постійно проживала разом із сином [PERSON] в будинку [ADDRESS] , здійснював за нею догляд, купував продукти харчування, ліки, клопотався по господарству, а після її смерті здійснював поховання та ніс пов`язані з цим витрати. 30 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Красилівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа № 29/2020. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого на підставі заяви його сина [PERSON] була заведена спадкова справа № 50/2020, зокрема останній отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2500 га. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 08 вересня 2020 року, зазначаючи, що одразу бажав прийняти спадщину після смерті матері [PERSON] , однак не міг знайти правовстановлюючі документи та заповіт. Разом із тим, зазначена позивачем відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно не була та не може бути будь-якою перешкодою для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері, так як вчинення цієї дії не потребує подання нотаріусу правовстановлюючих документів спадкове майно, необхідність у яких виникає на наступній стадії, а саме під оформлення спадщини. Так, п.п. 3.1; 3.5; 3.23 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 29 передбачено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємець повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу. За таких обставин, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на майно за відсутності інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не можуть свідчити про поважність пропуску зазначеного строку. Крім цього, судом об`єктивно встановлено, що позивач [PERSON] знав про смерть матері йому було відомо про смерть спадкодавця та наявність іншого спадкоємця, як спадкоємець за заповітом, мав можливість подати заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 1270 ЦК України, однак цього протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зробив, а звернувся до державної нотаріальної контори 02 березня 2019 року, при цьому. Зокрема, позивач був на похоронах матері та поминальних обідах, між ним та братом [PERSON] була розмова щодо спадщини матері, він відкрито повідомляв, що розуміє та цінує вклад брата у догляд за їх матір`ю, про відсутність у нього морального права на її спадок, а тому не претендує на її спадщину, не зважаючи на існування заповіту на його ім`я, і не заперечував щодо прийняття її братом, тому після похорон допомагав [PERSON] оформляти документи на спадщину, зокрема брав довідки в сільській раді про спільне проживання, їздили разом до нотаріуса Тиховську В.В., розмовляв безпосередньо з нею, повідомляв про бажання, щоб спадщина дісталась брату, оплатив послуги нотаріуса. Вказані обставини доводяться поясненнями відповідача [PERSON] , свідка [PERSON] , не заперечуються і позивачем, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , усвідомлюючи, що відбувається оформлення спадщини після смерті матері, маючи можливість прийняття, свідомо не бажав її приймати, натомість його дії свідчили про згоду, щоб спадщину прийняв та оформив його брат [PERSON] . Разом з тим, коли раптово [INFO] помер його брат [PERSON] , і стало зрозуміло, що його спадщину, в тому числі ту, яку він прийняв після смерті матері, буде спадкувати в порядку спадкової трансмісії його син - [PERSON] , позивач виявив бажання прийняти спадщину після смерті матері. Така зміна бажання позивача щодо прийняття спадщини після смерті матері, яка була прийнята його братом [PERSON] на законних підставах, а також зазначені позивачем причини пропуску строку подання зави до нотаріуса, в своїй сукупності дає підстави зробити висновок про те, що позивач не подав в шестимісячний строк заяву свідомо, оскільки не мав наміру приймати спадщину. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за заповітом. За таких обставин суд прийшов до висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього як спадкоємця, а тому, не підлягає задоволенню позов [PERSON] про визначення йому додаткового шестимісячного строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час виступу в судових дебатах представник позивача послався на нову підставу позову - незнання позивача про наявність заповіту, в зв`язку з чим суд повертався до з`ясування обставин справи по суті і уточнював формулювання такої підстави позову, оскільки першочергово в позовній заяві було зазначено про неможливість позивача знайти заповіт і документи на право власності на майно. Враховуючи те, що незнання особи про існування заповіту є суттєво відмінною підставою для прийняття рішення щодо поважності пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суд звертає увагу на те, що така підстава позову була озвучена представником позивача дише під час судових дебатів, письмова заява, клопотання про поновлення строку для подання заяви про зміну підстав позову ним подана не була. Крім цього, по суті такої підстави суд зазначає, що навіть за умови дотримання процесуального порядку подання заяви про зміну підстав позову, та розгляду такої причини пропуску строку по суті, суд критично оцінює її, оскільки сам позивач в поясненнях повідомляв, що знав про наявність заповіту, однак він не повідомляв брата про його існування, щоб не образити брата, оскільки по заповіту все майно матір заповіла саме позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed