Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

27.09.2021 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов неповнолітнього [PERSON] , який досягнув 14 років, та звернувся до за захистом своїх порушених прав, а саме просив: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно . Позов обґрунтований тим, що мати позивача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , і на даний час він проживає за своєю бабусею [PERSON] , яка взяла на себе тягар щодо його утримання та виховання, в той час, як його батько [PERSON] , [INFO] , його утриманням та вихованням не займається проживає окремо. Ухвалою судді від 02 листопада 2021 року було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.36). У судовому засіданні 09.06.2022 відповідач заявив про те, що згоден та повністю визнає позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, про що склав письмову заяву. Позивач, третя особа [PERSON] та представник органу опіки та піклування Корніяка Л.Г. вважали за можливе прийняти визнання позову відповідачем. Дослідивши подану заяву, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 3 вказаної статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом п.1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Так, згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 2 ст. 206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно ч. 4 даної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У судовому засіданні встановлено, що мати позивача [PERSON] , [INFO] , померла у віці 44 років [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №11 від 16 червня 2021 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим повторно 04 серпня 2021 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району київської області (а.с.10) Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Як визнано відповідачем та підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи письмовими доказами, висновком органу опіки та піклування, позивач проживає та знаходиться на утриманні своєї бабусі [PERSON] , яка висловила бажання стати опікуном над неповнолітнім онуком, відповідач від виховання сина тривалий час ухилявся, матеріальної допомоги на його утримання не надавав. Статтею ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, оскільки обставини, що стали підставою для заявленого позову щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, повністю визнані відповідачем, суд дійшов висновку, що є усі підстави для задоволення позову, а саме: позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України підтягають стягненню з дати звернення позивача до суду та до досягнення дочкою сторін повноліття. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 908,40 гривень, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду. В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також з урахуванням вимог ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову, 50% судового збору в сумі 980 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved