Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

24.11.2021\~року позивач\~звернувся до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовною заявою\~до ФОП [PERSON] , в якій просив розірвати договір купівлі-продажу мобільного телефону Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] , вартістю 35\~641 грн. 95 коп., від 10 травня 2021 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] ; стягнути з відповідача на його користь сплачені ним 10 травня 2021 року грошові кошти у розмірі 35 641 грн. 95 коп. за придбаний мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 травня 2021 року ним було придбано у відповідача в приміщенні магазину, що розташований за адресою [ADDRESS] , мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] , вартістю 35\~641 грн. 95 коп., на підтвердження сплати йому було видано платіжний чек №0000045366. В процесі експлуатації придбаного стільникового телефону, який знаходився під гарантійним строком, виникла проблема, а саме непостійний прийом мобільного зв`язку, шум, у зв`язку з чим, він 22 травня 2021 року звернувся до відповідача з питанням гарантійного ремонту. Проте, через відсутність відповідача за зазначеною адресою, де він здійснював підприємницьку діяльність з продажу електротехніки, він був змушений направити 07.07.2021 року через поштове відділення №49107 «Укрпошта» на його адресу письмову претензію з вимогою здійснити гарантійний ремонт придбаного мобільного телефону або повернути гроші. Вказану письмову претензію відповідач відмовився отримувати, чим порушив договірні умови щодо забезпечення гарантійного обслуговування придбаного телефону на протязі 12 місяців. Таким чином, йому було безпідставно відмовлено у безоплатному гарантійному обслуговуванні, а також у вимогах щодо повернення грошей. Вважає, що придбав товар з істотними недоліками в розумінні ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2021 року справу за вказаною позовною заявою передано для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022 року цивільна справа передана на розгляд судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 20.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання. 01.04.2022 року на адресу суду від представника відповідача ФОП [PERSON] адвоката Лабовкіна О.О. надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем дійсно 10 травня 2021 року був придбаний мобільний телефон Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] . Проте позивач не звертався до відповідача із вимогами про здійснення гарантійного ремонту, попри те, що відповідач функціонував за вказаною позивачем адресою, а також за іншими адресами у м. Дніпро, за якими позивач мав можливість звернутися із вимогою про здійснення гарантійного ремонту. Твердження позивача щодо відсутності відповідача за адресою одного із своїх магазинів Touch за адресою [ADDRESS] не підтверджено жодним доказом (фото-, відео фіксацією, показами свідків, актами тощо) та не відповідає дійсності. Крім того, позивач не передавав телефон для гарантійного обслуговування відповідачу, тому недоведеним є сам факт наявності недоліків в телефоні. Мобільний телефон входить до переліку груп технічно складних побутових товарів, затвердженому постановою КМУ від 16.03.2017 року №231, а саме підпадає під категорію «смартфони та мобільні телефони (код згідно з УКТЗЕД 8517120000)». Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений постановою КМУ від 11 квітня 2002 року №506. У зв`язку із ненаданням позивачем придбаного ним телефону для діагностики та подальшого гарантійного ремонту відповідач був позбавлений можливості та обов`язку здійснити гарантійний ремонт телефону позивача, у зв`язку з чим позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає через недоведеність факту існування самого недоліку (дефекту, несправності) придбаного телефону. Вважає, що позивачем також не доведений й сам факт направлення відповідачу поштовим зв`язком письмової претензії. Позивачем додано до позовної заяви копію конверту з штрих-кодовим ідентифікатором 4910705794090, який він, ймовірно, позиціонує як доказ направлення листа, а також копію довідки про причини повернення/досилання за ф.20. Водночас відповідачу не надходило жодних претензій чи інших поштових відправлень від позивача, а зазначені копії не є належними доказами відправлення претензії. Позивачем не надано копії розрахункового документу, який підтверджує здійснення оплати послуг поштового зв`язку за пересилання поштового відправлення. Додана до позовної заяви копія конверту не дає можливості бути впевненим у автентичності та достовірності його реквізитів, зокрема у приналежності штрих-кодового ідентифікатора 4910705794090 саме цьому конверту, а також у дійсності відомостей про відправника та одержувача листа. З наявної копії довідки про причини повернення/досилання за ф.20 також не вбачається, що ця довідка прикріплена саме до вищезазначеного конверту, на довідці також не зазначено прізвище працівника, який обробляв кореспонденцію. Позивач стверджує, що претензія була направлена ним цінним листом з повідомленням про вручення, однак копію рекомендованого повідомлення про вручення позивачем до позову не долучено, що свідчить про недоведеність факту направлення позивачем поштового відправлення з претензією відповідачу. Позивачем також не надано опису вкладення до поштового відправлення, через що ним не доведено вміст поштового відправлення, тобто не доведено надсилання саме письмової вимоги, а не будь-якого іншого листа чи документу. Таким чином, позивачем до позовної заяви не додано жодних результатів будь-яких оглядів чи досліджень телефону (актів огляду сервісних центрів, експертних установ), доказів того, що недоліки придбаного телефону взагалі існують, не доведено факт звернення до відповідача з приводу гарантійного обслуговування, не доведено факт звернення до відповідача з письмовою претензією. У Відповіді на Відзив, наданому суду 03.05.2022 року, позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів свого відношення до юридичної особи торгівельного центру Touch та здійснення ним своєї підприємницької діяльності; не надано договору оренди приміщення, не надано доказів забезпечення позивача гарантійним талоном відносно проданого товару, також не надано доказів здійснення прийнятого платежу та поважності причин щодо неможливості отримання ним надісланої письмової претензії. Вважає позицію відповідача зловживанням своїми гарантійними обов`язками перед споживачем. Відповідач нехтуючи нормами закону, безпідставно відмовив йому як у безоплатному обслуговуванні, так і вирішенні вимог щодо повернення грошей. Позивач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в наданій суду 21.06.2022 року заяві просив розгляд справи провести без його участі. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в наданій суду 21.06.2021 року заяві представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, а також просив розглянути справу без його участі. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку наступного висновку, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10 травня 2021 року між позивачем та відповідачем у магазині, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , був укладений договір купівлі-продажу мобільного телефону Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] вартістю 33\~292 грн. 27 коп., Apple СЗУ 20W USB-C Power Adapter MHJE3 orig серійний номер 80531820 вартістю 816 грн. 97 коп. та гарантію (розширений сервіс) 12 місяців вартістю 1\~532 грн. 71 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 10.05.2021 року на суму 35 641 грн. 95 коп. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Факт укладання 10.05.2021 року у магазині, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , договору купівлі-продажу мобільного телефону Apple iPhone 12 Pro 256 GB серійний номер [NUMBER] сторонами не оспорюється. Як стверджує позивач в позовній заяві, в процесі експлуатації придбаного стільникового телефону, який знаходився під гарантійним строком, виникла проблема, а саме непостійний прийом мобільного зв`язку, шум. У зв`язку з чим, він 22 травня 2021 року звернувся до відповідача з питанням гарантійного ремонту. Проте, через відсутність відповідача за зазначеною адресою, де він здійснював підприємницьку діяльність з продажу електротехніки, він був змушений направити 07.07.2021 року через поштове відділення №49107 «Укрпошта» на його адресу письмову претензію з вимогою здійснити гарантійний ремонт придбаного мобільного телефону або повернути гроші. Вказану письмову претензію відповідач відмовився отримувати, чим порушив договірні умови щодо забезпечення гарантійного обслуговування придбаного телефону на протязі 12 місяців. Представник відповідача, заперечуючи проти тверджень позивача зазначає, що в діях відповідача ніяких порушень закону щодо позивача не було, позивачем до позовної заяви не додано жодних результатів будь-яких оглядів чи досліджень телефону (актів огляду сервісних центрів, експертних установ), доказів того, що недоліки придбаного телефону взагалі існують, не доведено факт звернення до відповідача з приводу гарантійного обслуговування, не доведено факт направлення відповідачу письмової претензії поштовим зв`язком. Суд вважає, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме того, що відповідачем були порушенні його права як споживача. Встановлено, що між сторонами виник спір, який стосується правовідносин, що виникли між споживачем товарів і продавцем товарів, та підпадає під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, і цей спір виник у зв`язку з різною оцінкою ними обставин справи, а саме того, за яких підстав у покупця виникає право на розірвання договору та повернення коштів. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обов`язків на підставі саме договорів та інших правочинів. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зазначене положення було повністю проігнороване співробітниками відповідача. Положення щодо прав покупців на отримання товару належної якості, яка гарантується продавцем закріплено у статтях 673 та 675 ЦК України. Згідно частини 1 статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає вимогам договору купівлі - продажу. Відповідно ч. 1 статті 675 ЦК України передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення і відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі - продажу, а частина 2 цієї статті встановлює, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Відповідно до положень ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України ). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим\~Законом України\~"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ); У відповідності\~до п.\~13\~ст.\~1\~цього Закону,\~ належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем. У\~розумінні п. 18 ст. 1 Закону продавець, це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, а у відповідності до п. 22 споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1\~Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що ц ей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до статті 2 Закону України "Про захист прав споживачів" законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Мобільний телефон входить до переліку груп технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою КМУ від 16.03.2017 року №231, а саме підпадає під категорію «смартфони та мобільні телефони (код згідно з УКТЗЕД 8517120000)». Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений постановою КМУ від 11 квітня 2002 року №506. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Правові наслідки передання товару неналежної якості та права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості визначені також статтею 678 ЦК України та статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при придбанні товару неналежної якості споживач має право: обміняти непродовольчий товар неналежної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, але лише протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не був оголошений продавцем. Згідно ст. 21, 22 Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до п. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Позивач, звертаючись до суду з вимогами розірвати договір від 10.05.2021 року купівлі-продажу, посилається на наявність істотного недоліку у придбаному товарі та через відсутність відповідача за адресою придбання товару унеможливлює звернення до нього з вимогою про гарантійне обслуговування, а відмову в отриманні письмової претензії, яка була направлена відповідачу поштовим зв`язком, слід розцінювати як безпідставну відмову в гарантійному обслуговуванні, на підтвердження чого надав суду копію самої письмової претензії, копію конверту з штрих-ідентифікатором 4910705794090, на якому отримувач зазначений відповідач та його адреса місця проживання, а не адреса магазину де був придбаний мобільний телефон, та копію довідки про причини повернення/досилання ф.20 з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання» при цьому на довідці відсутні будь-які ознаки належності саме до того конверту, який був наданий позивачем. А ні копії рекомендованого повідомлення про вручення, а ні опису вкладення, а ні квитанції про оплату послуг поштового зв`язку позивачем надано не було. Як зазначає позивач у позовній заяві 22.05.2021 року він звернувся до магазину, що розташований за адресою [ADDRESS] з питанням щодо гарантійного ремонту, проте відповідача за вказаною адресою не було. Таким чином придбаний товар не був переданий відповідачу для проведення діагностики та подальшого гарантійного обслуговування. Щодо інших спроб фізично звернутися до відповідача в інший день чи за іншою адресою мережі магазинів, де відповідач справляє свою підприємницьку діяльність позивач в позовній заяві не зазначає. Позивач також не зазначає щодо його звернення до незалежних експертних установ чи сервісних центрів щодо встановлення наявності зазначених ним істотних недоліків придбаного товару. Положення частини першої статті 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» вказують на те, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідне рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, а стаття 6 цього Закону вказує на обов`язок потерпілого довести: наявність шкоди, наявність дефекту в продукції, наявність причинно- наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. Порядок повернення сплачених за товар, що використовувався та на думку споживача має певний недолік, грошових коштів та обміну товару не належної якості на аналогічний товар належної якості регламентується та чітко встановлений ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, ст. 83 Закону встановлює, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати пропорційного зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Так, положення п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 8 Закону можуть застосовуватись виключно у випадку, якщо у товарі виявлено протягом встановленого гарантійного строку істотні недоліки. У відповідності до ч. 14 ст. 8 вказаного Закону, вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. З викладених норм Закону видно, що повернення сплачених за товар грошових коштів чи міна товару на аналогічний можлива виключно у випадках коли у такому товарі наявний істотний недолік. Для можливості проведення діагностики, та у разі необхідності проведення гарантійного ремонту, а у випадку наявності у товарі істотного недоліку проведення грошових коштів позивачу. Отже, позивачем не надано доказів порушення його права як споживача відповідно Закону України «Про захист прав споживачів», та не доведено факт існування істотного недоліку у придбаному товарі як і не доведено факт неможливості передання відповідачу товару для проведення діагностики та подальшого гарантійного обслуговування. Суд також вважає недоведеним факт направлення відповідачу поштовим зв`язком письмової претензії з огляду на наступне. Згідно з пп. 3.1.2.2 п. 3.1.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого Наказом Українського державного підприємства «Укрпошта» від 12 травня 2006 року №211, про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція. У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції, номер поштового відправлення, вид поштового відправлення, особлива відмітка якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою «судова повістка» чи «вручити особисто», місце призначення, його маса, сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля. Касовий чек повинен містити таку саму інформацію, за виключенням номера розрахункової квитанції. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 року у справі №922/705/18 визначено, що підтвердженням надання послуг поштового зв`язку може бути квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкту поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. При цьому опис вкладення у цінний лист без розрахункового документу не може бути належним доказом надіслання відповідних документів. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2018 року у справі №921/311/17-г/7. В постанові Касаційного цивільного суду від 07.12.2020 року у справі №761/5663/16-ц зазначено, що належним доказом надіслання конкретного документа засобами поштового зв`язку через УДППЗ «Укрпошта», в даному випадку вимоги про усунення порушення від 05.12.2012 року, є опис вкладення разом із розрахунковим документом. Виходячи з вищенаведених положень законодавства, а саме частин першої-третьої статті 12, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 81 ЦПК України, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Позивач в позовній заяві стверджує, що 07.07.2021 року письмова претензія була направлена на адресу відповідача цінним листом з повідомленням про вручення, проте до позову на підтвердження своїх тверджень ані копії рекомендованого повідомлення про вручення, ані опису вкладення, ані квитанції про оплату послуг поштового зв`язку позивачем суду не надано. У разі виявлення недоліків у товарі, правовідносини сторін регламентуються ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, законодавець розмежував поняття «недолік», «істотний недолік» та наслідки їх виявлення. Згідно абз. 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно абз. 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товар на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - це недолік, який (1) робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, (2) виник з вини виробника (продавця, виконавця), (3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що право вимоги розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: (1) роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, (2) бути таким, що виник з вини виробника товару, (3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі. Оскільки у товарі позивача відсутні усі ознаки істотного недоліку у сукупності, зокрема, відсутня така обов`язкова ознака як повторність виявлення недоліку після його усунення, а також будь-яка із факультативних ознак, за формальними ознаками виявлений недолік не може вважатися істотним, та не може бути підставою для задоволення вимоги щодо заміни товару на інший/аналогічний товар. Така ж правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України у справі №205/5383/15-и, від 08 лютого 2018 року, у рішенні Донецького апеляційного суду при розгляді справи № 235/183817 від 06 листопада 2018 року, у рішенні Апеляційного суду Одеської області при розгляді справи №501/367/18 від 07 листопада 2018 року та ін.. Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Згідно п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, споживачеві видається акт приймання товару на експертизу за Формою N 6-гарант. Позивачем не надано суду жодного доказу наявності в товарі недоліку, яка відбулась саме за вини виробника чи продавця товару. При таких встановлених обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та поверненні грошових коштів задоволенню не підлягають, як недоведені. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність у відмові в задоволенні позову, зважаючи на те, що позивач по закону звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed