Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

29.11.2021 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, на майно, яке належить на праві власності позивачу, в тому числі квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.1-2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . Позивач стверджує, що будь-яких не виконаних зобов`язань, а також відкритих виконавчих проваджень щодо неї не має. Водночас з інформаційної довідки їй стало відомо, що 08.04.2011 державним виконавцем Бориспільського відділу ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на вищевказану квартиру. Позивач також зазначає, що з приводу зняття арешту вона звернулася до Бориспільського відділу державної виконавчої служби та листом від 06.09.2021 відповідач повідомив , що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження , під час виконання якого державним виконавцем 08.04.2011 винесено постанову про стягнення на майно боржника (арешт), виконавче провадження знищено за строком його зберігання, у зв`язку з чим зняти арешт є неможливим. Накладений арешт позбавляє позивача права розпоряджатись своїм майном. Ухвалою від 22.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження (а.с. 23). За результатами проведеного підготовчого засідання ухвалою від 10.01.2022 справу призначено до судового розгляду (а.с.30). Позивач згідно з поданою письмовою заявою просила розглянути справи без її присутності. Представник відповідача Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без своєї присутності, відзиву до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши подані заяви, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 272162577 від 27.08.2021 (а.с.3). Реєстрація права власності здійснені 02.11.2005 року на підставі Договору купівлі-продажу №2238 від 15.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Савицької Т.В.. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 272162577 від 27.08.2021, зареєстровано обтяження: реєстраційний номер обтяження:11051951, 08.04.2011, підстава : постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 21798752 від 08.04.2011, Відділ Державної виконавчої служби Бориспільського МРУЮ (а.с.3). Разом і з цим з листа Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 06.09.2021 №64322 вбачається, що у відділі на виконання перебувало виконавче провадження під час примусового виконання якого 08.04.2011 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, при цьому у відповіді, адресованій позивачу, зазначено, що виконавче провадження знищено за строком його зберігання, у зв`язку з чим надати копії постанов, а також здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню, в тому числі і зняття арешту, не є можливим. Відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо позивача підтверджується інформацією, що міститься в АСВП на дату судового розгляду справи. Крім того, з долучених до позовної заяви КПТМ «Бориспільтепломережа»,КП «Бориспільводоканал», КП «ЖРЕУ», КП «ВУКГ», АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (а.с.5-9) заборгованості за спожиті комунальні послуги позивач не має. В силу вимог п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону 1999 року, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, було передбачено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проте досліджені докази свідчать про те, що вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження» дотримано не було, внаслідок чого при закритті виконавчого провадження, яке вочевидь знаходилося в провадженні Бориспільського відділу ДВС, арешт на майно боржника [PERSON] не був скасований, внаслідок чого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишилось зареєстроване обтяження, яке обмежує право позивача розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Статтею 391\~ЦК\~України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, зміна та припинення правовідношення. Враховуючи викладене, оскільки раніше відкриті виконавчі провадження закриті, проте арешт, накладений на майно боржника, не був скасований, і на даний час обмежує право позивача вільно володіти та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд враховує, що вимоги про відшкодування понесених судових витрат позивач не порушує. На підставі викладеного,

Outcome: approved