Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] у період з 12 лютого 2008 року до моменту відкриття спадщини після її смерті за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її бабусею. Після її смерті залишилося спадкове майно: квартира [ADDRESS] та частка житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 07.12.2011 [PERSON] заповіла належне їй майно в такому порядку: [PERSON] - квартиру [ADDRESS] ; [PERSON] - частка в житловому будинку [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіменко В.В. видано їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] . 26 січня 2015 року [PERSON] склав заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , на підставі заповіту від 07.12.2011, однак вказану заяву до приватного нотаріуса не надіслав. Вона неодноразово намагалась зв`язатися з [PERSON] , але зв`язок з ним втрачено. Їй відомо про те, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , як спадкоємець четвертої черги, проте їй було відмовлено, оскільки померла [PERSON] при житті склала заповіт на вказану квартиру та заявниця не проживала зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини. Проте, вона, починаючи з 12.02.2008 до моменту відкриття спадщини після її смерті проживала разом з [PERSON] . Вона доглядала та утримувала [PERSON] , у зв`язку з її похилим віком, вели спільне господарство, мали спільні витрати, тощо. Від представника Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивачка звернулася до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , але отримала відмову тому, що померла при житті склала заповіт на цю квартиру не на користь позивачки. Крім того, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка не надала докази проживання останньої зі спадкодавцем протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, також остання не представила докази ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Надані позивачкою документи про те, що вона здійснила поховання [PERSON] , проте, вказаний факт не свідчить про спільне проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем. Від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що законодавство не забороняє громадянам проживати за іншим місцем - відмінним від місця реєстрації. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем. 26 січня 2015 року [PERSON] склав заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , на підставі заповіту від 07.12.2011, однак вказану заяву до приватного нотаріуса не надіслав. До сьогоднішнього дня [PERSON] не звертався до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. із заявою про прийняття спадщини. Позивачкою надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою суду від 24.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази. Ухвала від 20.12.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1995. 07 грудня 2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала належні їй частку житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2536. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку житлового будинку [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] у встановлений законодавством строк, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 19 листопада 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 20/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд [ADDRESS] . Вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрований в реєстрі за № 1277, та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 19.11.2015. Позивачка в своєму позові зазначає, що [PERSON] звернувся до нотаріуса для складання заяви про відмову від частки на спадщину, належну йому на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. 07 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2536, після смерті [INFO] [PERSON] на користь [PERSON] . Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 26.01.2015, посвідченої нотаріусом Усть-Кутського нотаріального округу Іркутської області Котковою О.А., зареєстрованої в реєстрі за № 1161, [PERSON] відмовляється від частки на спадщину, належну йому на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. 07 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2536, після смерті [INFO] [PERSON] на користь [PERSON] . Позивачка зазначає, що оригінал вказаної заяви у неї відсутній, до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., [PERSON] не звертався та не направляв вказану заяву про відмову від спадкових прав. Вона неодноразово намагалась зв`язатися з [PERSON] , але зв`язок з ним втрачено. 15 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на квартиру [ADDRESS] . 18 травня 2021 року за вих. № 39/01-16 Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. надано роз`яснення, відповідно до якого [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на квартиру [ADDRESS] , оскільки померла [PERSON] при житті склала заповіт на цю квартиру не на користь заявниці та заявниця не може спадкувати згідно четвертої черги спадкоємців за законом, оскільки не проживала однією сім`єю із померлою [PERSON] , п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Як вбачається з актового запису про смерть № 170199380003500368004, [PERSON] помер [INFO] . Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачем при подачі позову, відповідачем, крім [PERSON] зазначено Миколаївську міську раду, тобто орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та [PERSON] , а також ведення спільного господарства, позивач просила взяти, зокрема, письмові докази. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається зі штемпелю в паспорті позивачки серії [NUMBER] , [PERSON] в період з 24.10.1995 по 15.09.2015 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З виписки з домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 31 жовтня 2015 року. Згідно Акта про проживання від 14.05.2021, підписаного свідками, [PERSON] проживала разом із [PERSON] в період з 12 лютого 2008 року по день смерті [PERSON] - [INFO] за адресою: [ADDRESS] , де вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний побут. З розрахункових книжок про сплату комунальних послуг, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] сплачувалися комунальні послуги за період з 2012 року по 2014 року. Позивачкою долучені до матеріалів справи документи, які підтверджують факт здійснення поховання [PERSON] саме [PERSON] , а саме: Договір - замовлення на організацію та проведення поховання від 18.09.2014; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 21 від 18.09.2014; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; витяг з реєстру платників єдиного податку від 05.05.2015. Крім того, на підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавицею, позивачкою долучено до матеріалів справи копії фотознімків. Позивачем належним чином доведено факт того, що вона проживала разом з [PERSON] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що є характерними ознаками сім`ї, відтак позов в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк на прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від неї. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Позивачка в позові зазначає, що вона проживала разом зі спадкодавицею за адресою: [ADDRESS] починаючи з 12 лютого 2008 року по день смерті останньої - [INFO] . Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Встановлення вказаного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved