Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати у день звільнення належних йому розрахункових коштів в сумі 57207,46 грн, зобов`язати відповідача виплатити належні йому на день звільнення розрахункові кошти в сумі 57207,46 грн та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 12 серпня 2005 року прийнятий на посаду трубопровідника лінійного на лінійну виробничо-диспетчерську станцію -1К ДП «Прикарпатзахідтранс», з 1 березня 2009 року переведений начальником опорного аварійно-відновлювального пункту. Наказом від 6 жовтня 2021 року № 497-3В звільнений з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок з ним проведений не був, належні при звільненні кошти не виплачені. Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем надано письмове повідомлення про нараховані суми та наявність боргу в сумі 57207,46 грн. В день звільнення він працював на роботі, а тому ТОВ «Прикарпатзахідтранс» зобов`язане було провести з ним повний розрахунок. За невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Ухвалою від 16 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. У поданій до суду заяві від 6 січня 2022 року позивач просить справу розглянути без його участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місцезнаходження ТОВ «Прикатпатзахідтранс», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інформація про зміну місцезнаходження відповідача у справі відсутня. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 12 серпня 2005 року позивач прийнятий на посаду трубопровідника лінійного лінійної виробничо-диспетчерської станції - 1К Дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів (в результаті реорганізації перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс»), 1 жовтня 2009 року переведений на посаду начальника аварійно-ремонтної служби, про що свідчать записи № 7 та № 13 трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , заповненої 18 грудня 1977 року. 6 жовтня 2021 року [PERSON] звільнений за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 497-3В про припинення трудового договору (контракту) від 6 жовтня 2021 року. Відповідно до розрахункового листка позивачу нараховано 18524,48 грн вихідної допомоги при звільненні, 2030,92 грн оплати погодинного простою (не з вини працівника), 26207,16 грн компенсації за невикористані дні відпустки та 19563,60 грн заборгованості по заробітній платі. Борг відповідача з урахуванням сум, які підлягають утриманню, становить 57207,46 грн. Станом на 14 червня 2022 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач в день звільнення перебував на роботі, про що свідчить копія наказу № 497-3В про припинення трудового договору, виданого [PERSON] та підписаного ним 6 жовтня 2021 року. Трудову книжку позивач також отримав 6 жовтня 2021 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Згідно із ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки чи доказів про розмір такої заборгованості, позовна вимога щодо стягнення розрахункових коштів в сумі 57207,46 грн підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено в жовтні 2021 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за серпень 2021 року та вересень 2021 року. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з отриманням вимог законодавства. Відповідно роз`ясненням, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 17 травня 2022 року № 1331-22-01034 суд встановив, що [PERSON] в серпні 2021 року ТОВ «Прикарпатзахідтранс» було нараховано заробітну плату в розмірі 10090,64 грн, у вересні 2021 року - 10090,62 грн, що разом становить 20181,26 грн. Кількість робочих днів за ці два місяці становить 22 день у кожному місяці, разом - 44 робочих дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складає 458,66 грн (20181,26 грн : 44 робочі дні). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 7 жовтня 2021 року (наступного дня після звільнення) до 14 червня 2022 року (день ухвалення рішення) становить 173. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути 79348,18 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (173 робочі дні х 458,66 грн). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року). За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: approved