Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач по справі є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] . Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах з 12.07.2019 по теперішній час. Підставами для взяття на облік даної дитини стало неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків. У позовній заяві зазначено, що поведінка відповідачки [PERSON] протягом останнього часу погіршилась, вона була помічена в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, зловживанні спиртними напоями, неналежному здійсненні догляду за малолітньою донькою. На момент звернення із позовною заявою відповідач [PERSON] продовжує вести неналежний спосіб життя та проводити час із особами сумнівної поведінки, які розпивають разом з нею спиртні напої за її місцем проживання, що створює загрозу для здоров`я та розвитку малолітньої дитини. Неналежне ставлення до виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та неправомірна поведінка, відсутність належних умов проживання та незадовільний спосіб життя матері створює реальну загрозу для здоров`я, життя та розвитку малолітньої дитини [PERSON] , суперечить її інтересам та порушує право на належне батьківське виховання. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 43) Представник позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М. у судовому позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Додатково пояснила, що вона погоджується на відібрання дитини та має намір протягом року здійснити ремонт свого помешкання, пройти курс лікування від алкогольної залежності, з метою подальшого належного виховання її дочки [PERSON] . Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Вінниці, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, що видане 26.02.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №662. У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] (а.с.34). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] помер [INFO] у місті Вінниці. (а.с. 33) Дитина [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах з 12.07.2019 по теперішній час. Відповідно до листа Київського відділення поліції Вінницького відділення від 27.06.2019 № 698м/232 адресованого начальнику служби у справах дітей ВМР Л. Шафранській, 26.05.2019 під час виїзду на виклик за адресою: [ADDRESS] в помешканні перебували особи в станні алкогольного та наркотичного сп`яніння серед яких були [PERSON] , [PERSON] та їхня п`ятимісячна донька [PERSON] . Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушеня за ст. 184 КУпАП на громадянинку [PERSON] . Сусіди за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] дали пояснення, що вони зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя. Згідно з листом Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції від 02.07.2020 № 742м/20 адресованого начальнику служби у справах дітей ВМР Л. Шафранській, 14.06.2020 близько 21 години по [ADDRESS] [PERSON] конфліктувала з невідомою особою перебуваючи у нетверезому вигляді, поводила себе агресивно, при цьому тримала на руках малолітню доньку, яка з рук впала на асвальт. Відповідно до копії листа Вінницького міського центру соціальних служб від 04.06.2021 №700, сім`я [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виховує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом у Вінницькому міському центрі соціальних служб, як сім`я, що опинилась в складних життєвих обставинах. Сім`я проживає у приватному будинку, рахується, як квартира. Має три кімнати, кухню, коридор та туалет, житло потребує косметичного ремонту та переоформлення. (а.с. 21) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 16.06.2020 дитина [PERSON] проживає у помешканні за адресою: [ADDRESS] , санітарний стан якого незадовільний: брудно, відчувається запах вологості та цигарок, стіни оббиті до цегли, бетонна підлога, кімнати завалені речами, брудним посудом. Розетки не вмонтовані у стіни, висять на електропроводах. Помешкання потребує капітального ремонту, воно не пристосоване для проживання дитини. [PERSON] пояснила, що 14.06.2020 вона перебувала у співмешканця [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, та влаштувала з останнім а також працівниками поліції бійку. Крім того [PERSON] зазначила, що бажає дитину [PERSON] повернути на виховання до себе в сім`ю, оскільки дитину 14.06.2020 доставлено працівниками поліції у ВОДКЛ та 15.06.2020 переведена в КНП «ВМКЛ «ЦМтаД» (а.с. 17) Згідно з письмовими поясненнями від 22.02.2022 [PERSON] , яка є бабою дитини [PERSON] по батьківській лінії, [PERSON] 18.02.2022 близько 12:00 год. залишила у неї дитину [PERSON] , та обіцяла повернутись за кілька годин. Повернулась [PERSON] близько 16:00 год. із ознаками алкогольного сп`яніння із невідомим чоловіком, дитину не забрала. Цього ж дня о 21:45 год. працівники поліції у супроводі служби у справах дітей, а також [PERSON] передали [PERSON] дитину [PERSON] на вихідні, про що [PERSON] надано відповідну розписку від 18.02.2022. (а.с. 11) У подальшому 22.02.2022 дитину [PERSON] передано до закладу охорони здоров`я «Центр матері і дитини», оскільки мати з 18.20.2022 до дитини не з`являлась та не відповідала на телефонні дзвінки. (а.с. 15) Відповідно до довідки з КНП ЦТЗ «Соціотерапія» №0256 від 18.02.2022, [PERSON] 18.02.2022 перебувала у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню (а.с. 12) 03.03.2022 [PERSON] звернулась до начальника служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою, у якій просила повернути дитину [PERSON] , а також зазначила, що визнає свою провину у неповному вихованні дитини та бажає виправитись. (а.с. 10) Крім того, факт відібрання дитини [PERSON] у [PERSON] мав також місце 14.06.2020, у зв`язку з перебуванням останньої у стані алкогольного сп`яніння, що вбачається зі змісту копії заяви [PERSON] до начальника служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою про повернення їй дитини на виховання. (а.с. 19) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 29.03.2022 під час обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, вдома перебувала [PERSON] , дитина Стус [PERSON] та співмешканець [PERSON] . Зі слів [PERSON] , вона з дитиною [PERSON] повернулася із християнського реабілітаційного центру для алко- та нарко - залежних, оскільки не могла витримати ставлення до [PERSON] , якій постійно робили зауваження. (а.с.13) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 13.04.2022 зазначено, що сім`я мешкає у будинку, який знаходиться у стані довготривалого ремонту, в одній з кімнат відсутня бетонна стяжка, диван без ніжок, в кімнаті оголені електродроти, розетки не вмонтовані, в помешканні стоїть неприємний запах, не прибрано, на столі в банці велика кількість недопалок від цигарок. На момент перебування комісії у помешканні до [PERSON] заходив чоловік сумнівної зовнішності. (а.с.18) У судовому засіданні було допитано свідків головного спеціаліста служби у справах дітей Вінницької міської ради - [PERSON] , фахівця із соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб - [PERSON] та співробітника СЮП ВРУП ГУНП у Вінницькій області - [PERSON] , які суду пояснили, що дитина перебувають на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Свідки неодноразово відвідували житло, де мешкають дитина із матір`ю зазначили, що не один рік воно у стані ремонту, жодних просувань у якому немає, наявні оголені електродроти, розетки не вмонтовані. Коли вони приходили без попередження двері відповідач їм не відкривала, хоча було чутно, що вона перебуває у приміщенні. Коли спілкувались з відповідачем по телефону цікавлячись, як справи у неї та дитини часто складалось враження, що вона у станні алкогольного сп`яніння. Усі свідки заявили, що дитини [PERSON] є такою, що опинилась у складних життєвих обставинах. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази дані в судовому засіданні об`єктивно підтверджуються вищезазначеними доказами по справі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 14.04.2022 №01-00-011-114989 про доцільність відібрання дитини, враховуючи зловживання матір`ю спиртними напоями та її ухилення від виконання батьківських обов`язків, вважає доцільним відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. (а.с. 6-8) Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У даній справі судом встановлено, що дитина Стус [PERSON] не перебуває у належних санітарно-гігієнічних та побутових умовах. Мати не тільки не займається їх духовним і моральним розвитком, але і не забезпечує їх належний фізичний стан: відвідування лікаря, щеплення, здачу аналізів тощо. Дитина перебуває у сім`ї, яка веде антигромадський спосіб життя, у тому числі на їх очах дорослі вживають алкогольні напої, вчиняють сварки. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини у батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Зокрема, до таких підстав згідно з п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відповідач [PERSON] не забезпечила належні умови проживання, виховання, розвитку дитини. Вона не піклується про її фізичний і духовний розвиток, дотримання санітарно-гігієнічних норм. [PERSON] неодноразово самоусувалася від виховання дитини [PERSON] , залишавши її добровільно на вихованні у її бабусі - [PERSON] а потім була передана Службі в справах дітей Вінницької міської ради. Відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що визнання відповідачем позову, що не суперечить нормам законодавства, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а також те що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки по догляду, вихованню та розвитку малолітньої дитини, враховуючи наявність реальної загрози для її життя, здоров`я та розвитку, нездатність відповідача забезпечити дитині необхідні умови життя, повноцінний фізичний та духовний розвиток, безпеку, гармонію та спокій, її неодноразове ухилення від виконання батьківських обов`язків, відсутність реагування на зауваження уповноважених органів, небажання змінювати свою поведінку, ставлячи на перше місце найкращі інтереси дітей та оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію дітей та їх звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок та відповідальність батьків за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, виходячи із їх найкращих інтересів. А тому, з огляду на вищевикладене,

Outcome: approved