Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

12 квітня 2022 року Концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь концерну з [PERSON] , [PERSON] заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 29998,46 гривень, а також - судовий збір у розмірі 2481,00 гривні. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за них в повному обсязі не вносять, у зв`язку з чим за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2021 року утворилася заборгованість в сумі 29998,46 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також - понесені судові витрати у вигляді судового збору. До позовної заяви представником позивача додано клопотання про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову в повному обсязі. Проти заочного розгляду не заперечує. Ухвалою судді від 15 квітня 2022 року відкрито спрощене провадження у справі, яку призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. 21 червня 2022 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали суду заяву, за змістом якої наполягають на застосуванні у справі строку позовної давності. В іншій частині визнають позов в повному обсязі, просить стягнути з них 50% судового збору. Розгляд справи просять провести без їх участі. Таким чином, неявка учасників, з урахуванням наданих ними заяв і доказів, не перешкоджає суду вирішити спір по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2021 року Концерном «МТМ» були надані, а відповідачами за вказаною адресою - спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п.5 ч.3 ст. 20, п.5 ч.2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі - Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.ст. 67, 68 ЖК України, п.10 ч.1 ст. 7 Закону України №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» наймачі (власники)/співвласники квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ч.1 ст. 9 Закону України№2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, як зазначено позивачем у позові і що визнано відповідачами, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останні належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на 18 лютого 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 29998,46 гривень, що підтверджується відповідними довідкою та розрахунком. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідачі, належним чином не виконуючи зобов`язання споживачів зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, порушили встановлений законом строк і порядок їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали суду заяву про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Також Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність до вимог, сплата яких здійснюється щомісячними платежами, вираховується окремо щодо кожного з платежів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про переривання строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] наполягають, що здійснювали оплату поточних нарахувань комунальних послуг. Наближеність розміру їх платежів до суми нарахування за місяць, в трирічний період з березня 2017 року по березень 2020 року підтверджують обґрунтованість такого посилання. Після платежів, що переривали позовну давність в 2016 році, оскільки значно перевищували розмір поточних нарахувань, сплинув трирічний строк як до моменту звернення до суду, так і до законодавчо-встановленого моменту продовження строків позовної давності. Отже наявність випадків переривання строку позовної давності щодо кожного з платежів за спірний період до лютого 2017 року, стороною позивача не доведено. Крім того суду документально не підтверджено здійснення платежів саме відповідачами [PERSON] і [PERSON] . Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог - з листопада 2015 року по лютий 2017 року. Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, але лише в межах строку загальної позовної давності - з березня 2017 року з огляду на дату звернення до суду з позовом, та введенні в березні 2020 року карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, за вирахуванням платежів, здійснених відповідачами в цей період, про що зазначали відповідачі [PERSON] , [PERSON] , і що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Так, загальна сума нарахувань за надані протягом зазначеного періоду позивачем послуги становить 39257,54 гривень, сума сплачена відповідачами - 14244,48 гривень отже стягненню підлягає різниця в розмірі 25013,06 гривень. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем: 2 481 гривень судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають наступному розподіленню: 50 відсотків судового збору, що становить 1240,50 гривень, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, решта (1240,50 гривень), стягненню з відповідачів в рівних частинах - по 620,25 з кожного.

Outcome: partial