Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 59 637,84 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 січня 2020 року о 16 годині 30 хвилин, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном (шахрайство), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, заздалегідь не маючи на меті виконати зобов`язання, перебуваючи у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зловживаючи довірою потерпілої, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2400 доларів США на виготовлення двох надгрібних пам`ятників, що в перерахунку на гривні за курсом НБ України станом на 30.01.2020 року становило 59 637 гривень 84 копійок, які не виготовив, а грошовими коштам розпорядився на власний розсуд. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.08.2021 відповідача [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення їй завдану матеріальну шкоду в сумі 59 637,84 грн., яку вона просить стягнути з відповідача на її користь. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача зазнала значних моральних страждань, адже перебуваючи в скорботі та замовляючи у відповідача виготовлення надгробних пам`ятників на могили матері та чоловіка, вона хотіла висловити свою повагу померлим близьким людям, однак внаслідок вчинення кримінального правопорушення не змогла цього зробити, тому їй також завдано і моральну шкоду в сумі 20 000 грн., яку вона таж просить стягнути з відповідача на її користь. Позивач подала клопотання згідно якого позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 21.12.2021. Ухвалою судді від 04.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Приймаючи справу до свого провадження суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.30), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Ухвалою від 07.02.2022 задоволено заяву про забезпечення позову, у порядку забезпечення позовних вимог, до розгляду справи по суті в межах 79 637,84 грн. накладено арешт на: гараж № [NUMBER] ,площею, 18,2 кв.м., який знаходиться у гаражному кооперативі «Кривчицький-1», що за адресою: м.Львів, вул. Бескидська, 20а (реєстраційний номер майна 8997164), який належить на праві власності відповідачу [PERSON] ; Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Під час розгляду справи встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.08.2021 [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с.17). Даним вироком встановлено, що 30 січня 2020 року о 16 годині 30 хвилин, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном (шахрайство), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, заздалегідь не маючи на меті виконати зобов`язання, перебуваючи у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зловживаючи довірою потерпілої, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2400 доларів США на виготовлення двох надгрібних пам`ятників, що в перерахунку на гривні за курсом НБ України станом на 30.01.2020 року становило 59 637 гривень 84 копійок, які не виготовив, а грошовими коштам розпорядився на власний розсуд. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або опошкодженням речі, а також витрати, які особо зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину відповідачем встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи. Таким чином, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача в користь позивача 59 637, 84 гривень матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, внаслідок злочинних дій відповідача позивачці безумовно спричинено моральну шкоду, остання зазнала моральних страждань та вимушена була вживати заходів для відвернення негативних наслідків завданих збитків. Відтак, виходячи з засад розумності, справедливості і співмірності суд погоджується з обрахованим позивачем розміром моральної шкоди в сумі 20 000 грн. і тому, також ухвалює рішення про стягнення такої шкоди. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються з 908 гривень судового збору, 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, оскільки позивач від сплати такого звільнений на підставі пункту шостого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», що разом становить 1362 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved