Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. Їй було відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . 16.01.2021 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб і вона взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти відповідач почав сплачувати у 2017 році, однак надходження коштів були не регулярними. Вказує також, що протягом тривалого часу донька проживає з нею, вона самостійно займається її вихованням, піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, по вихованню та утриманню доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям. Вважає, що оскільки батько дитини - [PERSON] не займається вихованням, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з донькою, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із вказаних підстав. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача заявлені вимоги не визнала. Суду пояснила, що відсутні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки. Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що позов до задоволення не підлягає. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відновлено [PERSON] після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Луцьк, Волинської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-20). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.01.2021 року [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 21). В ході розгляду справи сторонами не заперечувався той факт, що наразі малолітня донька [PERSON] проживає саме з позивачем. Згідно довідок №12 та №01-14/147 від 24.02.2021 року, 01.03.2021 року, виданих дошкільним навчальним закладом №29 компенсуючого типу та Комплексним закладом «Луцький НВК № 26 Луцької міської ради Волинської області», за весь час перебування [PERSON] у дошкільному навчальному закладі за період з 01.09.2017 року по 11.03.2020 року, дочкою опікувалася [PERSON] , батько дитини на батьківські збори, дитячі свята не приходив, не приводив, не забирав її з дошкільного навчального закладу. Під час навчання дитини у НВК №26, батько дитини ні разу не звертався до класовода з приводу шкільного життя своєї дитини, батьківські збори не відвідував (а.с. 22-23). Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №66 від 16.05.2022 року, затвердженого виконавчим комітетом Луцької міської ради, Служба у справах дітей вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських права відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. В ході розгляду справи, представник відповідача заперечила щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суду пояснила, що позивач чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до служби у справах дітей Луцької міської ради, яка вирішувала дане питання. На даний час позивач змінила місце проживання дитини, вивезла дитину за кордон, не повідомила місце їх перебування, змінила номер телефону дитини, чим позбавила [PERSON] можливості спілкуватися з дочкою будь-яким чином. Відповідач бажає налагодити стосунки з донькою, утримувати і виховувати її належним чином. Матеріали справи та покази свідків не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню доньки. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними. До суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання. При цьому факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою доньку. Позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення [PERSON] від виховання доньки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed