Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

І. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Адвокат Стретович І.С. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 11 лютого 2022 року через пошту. Позовна заява надійшла до суду 15 лютого 2022 року. Провадження у справі відкрито 18 лютого 2022 року, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі у зв`язку із неврученням відповідачу повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Відповідач підприємець [PERSON] , який належним чином був сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав. Адвокат Стретович І.С. подала клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечила. Ухвалою від 23 червня 2022 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом 23 червня 2022 року не здійснювалось. ІІ. Стислий виклад позиції позивача. Позов умотивовано тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір про виготовлення ПВХ-вікон. На виконання договору позивач надала відповідачу 10 тисяч гривень завдатку. Підприємець [PERSON] не мав наміру виконати замовлення та повернув [PERSON] лише 3500 гривень завдатку. Відповідач ігнорує прохання позивача повернути решту коштів. Крім цього, при укладанні договору відповідач надав недостовірну інформацію, назвавшись регіональним представником ТОВ «Завод Стеко». На офіційному вебсайті компанії відповідна інформація відсутня. У зв`язку з наведеним сторона позивача просить розірвати договір, який укладений 21 вересня 2020 року між [PERSON] та підприємцем [PERSON] , стягнути з відповідача 6500 гривень неповернутого завдатку, 10 тисяч гривень -- суму у розмірі завдатку, 13 тисяч гривень моральної шкоди. Заподіяна позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які вона переживає і по цей час внаслідок обману відповідача тощо. Для визначення розміру моральної шкоди сторона позивача пропонує формулу [PERSON] з врахуванням того, що у діях відповідача був прямий умисел на невиконання зобов`язання. \~ \~ \~ \~ІІІ. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору DN-1018, який укладений 21 вересня 2020 року у місті Рівне між [PERSON] та підприємцем [PERSON] , сторони погодили виконання відповідачем замовлення по виготовленню конструкцій із ПВХ торгової марки «Стеко» загальною вартістю 12468 гривень. Позивач внесла завдаток у розмірі 10 тисяч гривень, що підтверджено товарним чеком відповідача від 21 вересня 2020 року. З виписки з рахунку [PERSON] вбачається поповнення її банківської карти 30 грудня 2020 року на 497,50 гривень, 22 січня 2021 року на 1014,90 гривень, 22 березня 2021 року на 500 гривень, 30 березня 2021 року на 495 гривень, 03 та 04 травня 2021 року по 500 гривень. Всього на загальну суму 3507,4 гривень. Позивач 12 жовтня 2021 року зверталась до відповідача із заявою повернути решту коштів. [PERSON] 12 листопада 2021 року звернулась зі скаргою у Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області. З переписки через месенджер «Вайбер» вбачається, що сторони оговорили замовлення у відповідача металопластикових дверей та вікон. З початку листопада 2020 року позивач просить виконати замовлення якнайшвидше. На початку грудня 2020 року відповідач натомість повідомляє, що хворіє на Cоvid-19, і пропонує позивачу подати заявку на розірвання договору. V.\~Норми права,\~які застосував\~суд. Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з пунктами 3, 7, 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим\~Законом України\~«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ); споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до статті 21 Закону № 1023-XII, крім\~інших випадків\~порушень прав\~споживачів,\~які можуть\~бути встановлені\~та доведені\~виходячи з\~відповідних положень\~законодавства у\~сфері захисту\~прав споживачів,\~вважається,\~що для\~цілей застосування\~цього Закону\~та пов`язаного\~з ним\~законодавства про\~захист прав\~споживачів права\~споживача вважаються\~в будь-якому\~разі порушеними,\~якщо: 1)\~при реалізації\~продукції будь-яким\~чином порушується\~право споживача\~на свободу\~вибору продукції; 2)\~при реалізації\~продукції будь-яким\~чином порушується\~свобода волевиявлення\~споживача та/або\~висловлене ним\~волевиявлення; 3)\~при наданні\~послуги,\~від якої\~споживач не\~може відмовитись,\~а одержати\~може лише\~в одного\~виконавця,\~виконавець нав`язує\~такі умови\~одержання послуги,\~які ставлять\~споживача у\~нерівне становище\~порівняно з\~іншими споживачами\~та/або\~виконавцями,\~не надають\~споживачеві однакових\~гарантій відшкодування\~шкоди,\~завданої невиконанням\~(неналежним\~виконанням)\~сторонами умов\~договору; 4)\~порушується принцип\~рівності сторін\~договору,\~учасником якого\~є споживач; 5)\~будь-яким\~чином (крім\~випадків,\~передбачених законом)\~обмежується право\~споживача на\~одержання необхідної,\~доступної,\~достовірної та\~своєчасної інформації\~про відповідну\~продукцію; 6)\~споживачу реалізовано\~продукцію,\~яка є\~небезпечною,\~неналежної якості,\~фальсифікованою; 7)\~ціну продукції\~визначено неналежним\~чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Згідно з частинами першою, другою статті 22 Закону № 1023-XII захист прав\~споживачів,\~передбачених законодавством,\~здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~частин першої-третьої\~статті 23\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК)\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. 2.\~Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з\~частиною першою,\~пунктом 1\~частини другої\~статті 11\~ЦК цивільні\~права та\~обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Статтею 509\~ЦК встановлено,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~частиною першою\~статті 571\~ЦК,\~якщо порушення\~зобов`язання\~сталося з\~вини боржника,\~завдаток залишається\~у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Статтею 629 ЦК встановлено, що \~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 651 ЦК \~зміна або\~розірвання договору\~допускається лише\~за згодою\~сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Договір\~може бути\~змінено або\~розірвано за\~рішенням суду\~на вимогу\~однієї із\~сторін у\~разі істотного\~порушення договору\~другою стороною\~та в\~інших випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до\~частин першої,\~третьої статті\~865\~ЦК за\~договором побутового\~підряду підрядник,\~який здійснює\~підприємницьку діяльність,\~зобов`язується\~виконати за\~завданням фізичної\~особи (замовника)\~певну роботу,\~призначену для\~задоволення побутових\~та інших\~особистих потреб,\~а замовник\~зобов`язується\~прийняти та\~оплатити виконану\~роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Беручи до уваги досліджені у ході судового розгляду справи докази, необхідно констатувати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по організації роботи та передачі позивачу у розумний строк виробів відповідно до договору DN-1018 від 21 вересня 2020 року. Вказана бездіяльність підприємця [PERSON] є порушенням прав [PERSON] як споживача-замовника продукції. З врахуванням процитованого вище суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Позовна вимога [PERSON] про розірвання договору DN-1018 від 21 вересня 2020 року підлягає до задоволення. Підлягає стягненню з відповідача у користь позивача неповернута сума завдатку у розмірі 6492,60 гривень. Крім цього, відповідно до частини першої статті 571 ЦК у зв`язку з порушенням договірного зобов`язання, забезпеченого завдатком, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми у розмірі завдатку. Щодо стягнення моральної шкоди суд констатує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнала певних душевних переживань та має право на відшкодування моральної шкоди. Стороною позивача самостійно зроблено розрахунок моральної шкоди за методикою [PERSON] , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 6500 гривень, коефіцієнта прямого умислу відповідача, коефіцієнта індивідуальних особливостей потерпілої, обставин правопорушення тощо. Вирішуючи це питання, суд не може взяти до уваги надані розрахунки моральної шкоди, адже це питання має вирішуватись експертом при проведенні судово-психологічної експертизи. Відповідне клопотання стороною позивача при поданні позовної заяви та у ході розгляду справи не заявлялось. Враховуючи встановлені обставини, суд, виходячи з принципів поміркованості, розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача як компенсацію завданої позивачу моральної шкоди суму у розмірі двох тисяч гривень. VІ. Питання розподілу судових витрат. Позивач звільнена від оплати судового збору при поданні позовної заяви. Із змісту позову слідує, що [PERSON] планує понести 3 тисячі гривень судових витрат на правничу дорогу адвоката. Між тим, будь-яких розрахунків обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, доказів її сплати стороною позивача не подано. У зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до частини першої статті 141 ЦПК з відповідача у користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі ставки для вимог немайнового характеру та двох мінімальних ставок для вимог майнового характеру, що в цілому становитиме 2977,20 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: partial