Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який вони розірвали 25.09.2008 року відповідно до рішення Ананьївського районного суду та 05.11.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу, у них [INFO] народилася донька - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області) яка перебуває на її утриманні. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, але вона продовжує навчання на денній основі факультету менеджменту готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету ІV рівня акредитації, контракт спеціальності 241 «Готельно-ресторанна справа» формі у державному вищому закладі «Одеський національний політехнічний університет», що підтверджується довідкою відповідного навчального закладу від 12.10.2021 року за № 184 та договором про надання освітніх послуг №241-219 Бд від 07.09.2020 року. Термін закінчення навчання в університеті відповідно до п. 1.3. договору - 30.06.2024 року. [PERSON] навчається за контрактом, стипендію не отримує та на даний час потребує матеріальної допомоги, так як необхідно оплачувати проживання у гуртожитку, витрати на дорогу, навчальні прилади, проїзд до навчального закладу та інше. Позивачка не в змозі в повній мірі утримувати дочку студента самостійно. Матеріальні можливості позивачки обмежені і коштів на це не вистачає в повній мірі. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання у Міжнародному гуманітарному університеті, тобто до 30 червня 2024 року, з можливістю продовження цього строку в разі навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років. (а.с. 1-4) Ухвалою суду від 21.01.2022 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено відкрите судове засідання на 03.03.2022 року о 10 год. 00 хв. 03 березня 2022 року справу у зв`язку з неявкою сторін було відкладено на 19.04.2022 року на 11 год. 00 хв. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 19.04.2022 року у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено до 13 год. 30 хв. 16.06.2022 року. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала письмову заяву в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. (а.с. 56) Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить поштове повідомлення яке повернулося на адресу суду з відміткою «вручено 26.04.2022 року». Зважаючи на те, що у судове засідання не з`явилися сторони, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 вересня 2008 року (справа № 2-434/08), шлюб зареєстрований Ананьївською першою сільською радою Ананьївського району Одеської області 20.11.1999 року за актовим записом № 15, між [PERSON] і [PERSON] - розірвано. (а.с. 14) Встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 10) Згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2008 року (справа № 2-663/08), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] і [PERSON] , аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 15) Як вбачається з пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи (загальне захворювання). (а.с. 7) [PERSON] , є студенткою 2 курсу денної форми навчання Міжнародного гуманітарного університету. Термін закінчення навчання 30.06.2024 року. (а.с. 16, 17-18) 19 грудня 2021 року [PERSON] - виповнилося 18 років. (а.с. 11) Згідно довідки Ананьївської міської ради від 10.11.2021 року за № 3655, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: син [PERSON] , донька [PERSON] . (а.с. 12) Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з обов`язку батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. У відповідності до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК). Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6/1296-цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29 січня 2018 року у справі 622/373/16-ц). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). У рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року в справі «Олсон проти Швеції» зазначається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання, останній суду не надав. З огляду на викладене та враховуючи, що донька сторін [PERSON] у зв`язку із навчанням не працює, стипендію не отримує, отримує матеріальну допомогу лише від матері [PERSON] (інвалід 2 групи) яка забезпечує усім необхідним для навчання, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] є здоровим та працездатним, та не довів свою неспроможність надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання, враховуючи інтереси дитини, права та інтереси, як відповідача так і позивача у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. При цьому, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів (1/3 частки) є завищений. Разом із тим, суд відзначає, що положення про мінімальний гарантований розмір аліментів (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), про що просить позивач, застосовується судом саме при визначенні аліментів на дитину, тобто до досягнення дитиною 18 років. Тому в цій частині вимоги позивача також задоволенню не підлягають. Згідно ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 20.12.2021 року (день пред`явлення позову), як цього просить позивачка. Судові витрати у справі про стягнення аліментів при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються, а стягуються з сторони по завершенню розгляду справи. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 гривень. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial