Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з [PERSON] збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою в сумі 7125 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.08.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда «Мустанг МТ50Q-2» під його керуванням та автомобіля «СEVROLET AVEO», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, о 16 год. керуючи мопедом «Мустанг МТ50Q-2» рухався по вул. Кашатанова в м. Бобринець в напрямку центра міста зі швидкістю близько 50 км/год. Під час руху на узбіччі зустрічної смуги зустрічного напрямку помітив автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який стояв і не рухався. Коли позивач наблизився до перехрестя на відстань близько 10-15 м., автомобіль «СEVROLET AVEO» розпочав рух та раптово, не надавши йому переваги в русі, здійнив маневр повороту ліворуч на вул. Садова, внаслідок чого перекрив йому смугу автомобільної дороги, по якій рухався. Перекривши йому проїзд автомобіль «СEVROLET AVEO» фактично зупинився на його смузі руху. На момент зупинення відстань між транспортними засобами складала близько 2,5 метри. З метою уникнення зіткнення намагався об`їхати автомобіль «СEVROLET AVEO» з лівої сторони. Проте, оскільки відстань була замалою, сталося зіткнення, удар мопедом здійснено в задню частину автомобіля. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Також внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа, викривлення перетинки носу з порушенням функції дихання, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №18 від 03.09.2020 року віднесено до категорії легких. З 01.08.2020 року по 10.08.2020 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобринецької ЦРЛ. Крім того, у зв`язку з погіршенням стану, утрудненням дихання з 02.09.2020 року по 11.09.2020 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в у Кропивницькій ЦРЛ, де йому поставили остаточний діагноз: відкритий перелом кісток носу та провели оперативні втручання резекцію перетинки носу та пластику. Судами визнано обоюдну вину водіїв у дорожньо-транспортній пригоді. Разом з тим, ступінь вини кожного не визначалась. На момент ДТП відповідач мав дійсний договір (поліс) цивільно-правової відповідальності АО-2907766 від 13.02.2020 року, укладений з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ УПСК). За інформацією ПрАТ УПСК оцінено розмір шкоди, завданий в дорожньо-транспортній мопеду «Мустанг МТ50Q-2» та 25.03.2021 року проведено страхове відшкодування на суму 539 грн. Страховою установою відшкодування заподіяної шкоди здоров`ю не проводилось, оскільки наявні у позивача тілесні ушкодження були легкими. Позивач вважає, що він як потерпілий в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася з вини відповідача, має право на відшкодування завданих йому збитків, а саме франшизу у розмірі 2600 грн., на яку було зменшено розмір страхового відшкодування та 4525 грн. витрат понесених на лікування. Ухвалою суду від 10.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (Т1 а.с. 36-37). Ухвалою суду від 04.03.2022 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т 1 а.с. 50-51). Ухвалою суду\~від 28.04.2022\~року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т1 а.с. 120-121). Ухвалою суду від 29.04.2022\~року поновлено відповідачу [PERSON] пропущений процесуальний строк для подання відзиву та пред`явлення зустрічного позову до [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. За заявою представника відповідача адвоката Аврамова В.П. залучено до участі у справі за первісним позовом як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ». Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів, з 12 квітня 2022 року (Т1 а.с. 124-127). Ухвалою суду\~від 12.05.2022\~року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т1 а.с. 148-149). Ухвалою суду\~від 13.05.2022\~року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Замши Д.Д. про витребування доказів. Цією з ухвалою залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України як третю особу на стороні відповідача ( [PERSON] ), яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою (Т1 а.с. 170-172). Ухвалою суду від 27.05.2022 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т2 а.с. 4-5). Ухвалою суду від 30.05.2022 року за заявою представника відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвоката Аврамова В.П. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, залишено без розгляду (Т2 а.с.7-8). Ухвалою суду від 07.06.2022 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т2 а.с. 30-31). Ухвалою суду від 17.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (Т2 а.с. 41-42). Ухвалою суду від 22.06.2022 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Аврамова Вячеслава Панасовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т2 а.с. 57-58). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання заперив проти задоволення позову та стягнення судових витрат. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, а тому [PERSON] є неналежним відповідачем. Подав відзив на позовну заяву (Т1 а.с.63-67). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується копією постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року по справі №383/214/21, яка набрала законної сили 23.03.2021 року (а.с.12-15). З вказаної поставнови також вбачається, що [PERSON] вчинив порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, а саме 01.08.2020 року о 16 год. 00 хв. в м. Бобринець на перехресті вулиць Каштанова-Садова, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «СHEVROLET AVEO», державний номер [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не впевнився в безпеці маневру, не пропустив попутний транспортний засіб, а саме мопед «Мустанг МТ50Q-2», під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 10.4, 2.3 Правил дорожнього руху. Крім того, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується копією постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року по справі №383/879/20 (а.с. 88-95). З вказаної поставнови також вбачається, що [PERSON] не здійснив заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «СHEVROLET AVEO», а транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб марки «СHEVROLET AVEO», державний номер [NUMBER] , отримав зовнішні пошкодження: деформовано заднє праве крило, а мопед «Мустанг МТ50Q-2» отримав зовнішні пошкодження: деформовано переднє колесо та передні деталі мопеда. Встановлені судом обставини також підтверджуються копіями протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 01.08.2020 року з фототаблицею (а.с.156-164, 191-200) та схемою до даного протоколу (а.с.201-202), копією протоколу допиту свідка [PERSON] від 10.08.2020 року (а.с.215-217), копією протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 10.08.2020 року (а.с.220-222). Спричинення вказаною дорожньо-транспортною пригодою шкоди здоров`ю позивача підтверджена копією висновку експерта №33/18 від 07.12.2020 року, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у [PERSON] , 1998 року народження, мались тілесні ушкодження у вигляді: ран на верхній губі зліва, в ділянці нижньої губи, на спинці носа, на правій скуловій ділянці, на підборідді, на слизовій нижньої губи; багатоуламкового перелому кісток носу зі зміщенням. Тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим (тупими) об`єктом (об`єктами), могли утворитись в строк та при обставинах вказаних в постанові, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я (а.с.227-230), копією епікризу №1410 про його знаходження на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобринецької ЦРЛ з 01.08 по 10.08.2020 року (а.с.23) та копією виписки із медичної картки №1722/000677/263 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] (а.с.24), внаслідок чого [PERSON] понесені витрати на лікування, що підтверджується копіями фіскальних чеків про придбання ліків на загальну суму 4525 грн. 17 коп. (Т1 а.с.25-26). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АО/2907766 від 13.02.2020 року, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в сумі 260000 гривень, за шкоду заподіяну майну в сумі 130000 гривень. Розмір франшизи складає 2600 гривень. Забезпеченим транспортним засобом є СHEVROLET AVEO SF48V, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Строк дії з 15.02.2020 року по 14.02.2021 року (Т1 а.с.68). 25.03.2021 року [PERSON] отримав від Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» страхове відшкодування витрат в розмірі 539,28 грн. на відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) МUSTANG МТ50Q-2, зменшене на суму франшизи, яка складає 2600 грн., що підтверджується листом страховика (а.с.22) та не оспорюється представниками сторін. Позивач\~ [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди його здоров`ю (лікуванням) до стаховика не подав, що визнано представником позивача в судовому засіданні. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон України № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України. Закон України № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В пунктах 1.3, 1.4, 1.5, 1.7 статті 1\~цього закону визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За нормами статті 3 Закону України №1961-IV\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1\~липня 2004\~року №1961-IV (із змінами) (далі - Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 24.1 статті 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно ст. 28 Закону №1961-IV шкода,\~заподіяна в\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди майну\~потерпілого відноситься\~зокрема шкода,\~пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відповідно до вимог статті 12 Закон №1961-IV страхове відшкодування\~завжди зменшується\~на суму франшизи,\~розрахованої за\~правилами цього\~підпункту.\~Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Згідно пункту 36.6 статті 36 Закон №1961-IV\~встановлено,\~що страхувальником\~або особою,\~відповідальною за\~завдані збитки,\~має бути\~компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, потерпілий може стягнути суму франшизи з винуватця ДТП. Однак, у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди по даній справі є вина не лише відповідача, але і позивача, яка встановлена постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року по справі №383/879/20 (а.с. 88-95). Таким чином, оскільки відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страховиком виплачено позивачу страхову виплату пов`язану з пошкодженням транспортного засобу (мопеда) внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди,\~зменшену на суму франшизи, яка складає 2600 гривень, а вина у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди позивача та відповідача є обоюдною, та на переконання суду є рівнозначною, враховуючи ступінь вини кожної сторони (винуватців ДТП), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина суми франшизи , яка складає 1300 гривень (2600 грн. ?2=1300 грн.). Згідно підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Згідно підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування ст. 1194 ЦК України. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому разі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Суд бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у\~справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)). Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у\~справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди. Однак позивач [PERSON] заяву, передбачену пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-IV, про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди його здоров`ю (лікуванням) страховику не подав, відповідно страховик у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) щодо такої вимоги не відмовляв, сума пред`явленої в позові до страхувальника ( [PERSON] ) шкоди, повязаної з лікуванням позивача, заявлена у межах ліміту страхового відшкодування, яка складає 260000 гривень, а тому за даною вимогою про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я (лікуванням) належним відповідачем буде страховик - Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», а [PERSON] за даною вимогою є неналежним відповідачем. Таким чином, вимога про стягення з [PERSON] витрат на лікування в сумі 4525 грн., що включена позивачем в прохальній частині позову до загальної суми збитків, задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлена до неналежного відповідача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. 13.06.2022 року [PERSON] подав до суду клопотання про компенсацію витрат оплати правової (правничої) допомоги в розмірі 5500 грн., пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви [PERSON] про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Разом із клопотанням позивачем надано угоду про захист (представництво) та надання правової (правничої) допомоги №54 від 17.09.2020 року, укладену між адвокатом Замша Дмитром Дмитровичем та [PERSON] ; додаткову угоду від 12.05.2022 року до угоди про захист (представництво) та надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2020 року №54; квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.05.2022 року на суму 5500 грн. В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що подання заяви про залишення зустрічного позову без розгляду розцінює як виникнення спору за зустрічною позовною заявою внаслідок неправильних та безпідставних вимог за зустрічним позовом. Вважає, що неправильність дій та безпідставність вимог за зустрічним позовом спростовані представником відповідача за зустрічним позовом шляхом подання відповідних документів до суду відзиву, матеріалів щодо його обґрунтування та інших документів. Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Судом встановлено, що ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 року за заявою представника відповідача [PERSON] - адвоката Аврамова В.П. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до\~частини дев`ятої\~статті 141\~ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17\~жовтня 2014\~року №\~10\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Разом з тим, не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача за зустрічним позовом були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача зустрічним позовом як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного, на переконання суду саме по собі звернення [PERSON] із зустрічним позовом до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, залишення зустрічного позову без розгляду у зв`язку з волевиявленням самого відповідача [PERSON] не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені [PERSON] витрати на правову допомогу. З огляду на вищевикладене, доводи заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України та відмовляє в задоволені вказаної заяви. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5100 грн. надано: угоду про захист/представництво/ та надання правової/правничої/ допомоги №54 від 17.09.2020 року, укладену між адвокатом Замша Дмитром Дмтровичем та [PERSON] , згідно якої сторони домовились, що за правничу допомогу замовник сплачує адвокату фіксовану винагороду в розмірі 5100 грн. (Т2 а.с.35); копію квитанції до прибуткового касового ордера від 14.12.2021 року на суму 5100 грн. (Т1 а.с.27). Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений в Угоді у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем до суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 930,75 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд відхиляє посилання відповідача щодо відсутності акту приймання передачі виконаних робіт, оскільки в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами угоди у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19. Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 181 грн.

Outcome: partial