Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей та просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну (правничу) допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 15.09.20210 року уклала шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТзОВ «ЖЕО-КГД» від 18.01.2022 року № 9 про реєстрацію їх місця проживання. Відповідач [PERSON] , який проживає окремо від неї з дітьми, в недостатньому обсязі надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. Їй доводилось просити і благати про це. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу добровільного матеріального утримання дітей. Позивачка зазначає, що відповідач не має інших неповнолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, однак, розмір його фактичного заробітку їй невідомий. Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає дітям належної допомоги, хоча має можливість це робити, є працездатною особою, працює менеджером в ТОВ «АРС-Кераміка», крім того отримує дохід від підприємницької діяльності. А відтак позивачка вважає, що [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у заявленому нею розмірі. Відповідач подав відзив на позов, у якому позов визнає частково, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, покликаючись на те, що їх спільні діти здебільшого проживають з ним та він здійснює їхнє утримання, придбання необхідних речей, продуктів харчування та інше. Додана до позовної заяви довідка про склад сім`ї не визначає фактичне місце проживання дітей, а вказує на їх місце реєстрації. Відповідач зазначає, що він працює, отримує офіційну заробітну плату та зареєстрований як підприємець, від підприємницької діяльності отримує дохід. У зв`язку з тим, що він завжди дбав та дбає про матеріальний та духовний розвиток їх дітей, активно бере участь у їхньому вихованні, він відмовлятиметься від сплати аліментних платежів, оскільки кошти для дітей він виділяв та виділятиме. Однак, позивачка, вимагаючи стягнення з нього 1/2 частини всіх видів заробітку, таким чином намагається і для себе забезпечити безтурботне існування, а його поставити у вкрай важке матеріальне становище. Позивачка не надає жодного обґрунтування своїх позовних вимог чому саме 1/2 а не інший розмір, на її погляд забезпечить достатність матеріальної виплати від нього, як батька. Як вказує відповідач, у заявленому розмірі він не зможе здійснювати сплату аліментних платежів, оскільки має обов`язок як підприємець зі сплати необхідних та обов`язкових податків та зборів. Крім того, він є інвалідом 3-ї групи довічно, проходить реабілітацію після важкого ДТП, потребує постійного лікування та реабілітації, що вимагає значних витрат. 08.06.2022 року представник позивачки адвокат Соботник В.Й. подав заяву, у якій просить зменшити розмір заявлених позовних вимог та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. В свою чергу відповідачем 08.06.2022 року подано заяву, за змістом якої він погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду заяву про розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Відповідач в судове засідання не прибув, його представник подав заяву про розгляд справи без участі відповідача. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15.09.2010 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1371 (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Як вбачається з представленої суду копії довідки ТзОВ «ЖЕО-КГД» від 18.01.2022 року № 9, позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] є інвалідом 3-ї групи довічно, загального захворювання, працює старшим менеджером комерційного відділу Івано-Франківського структурного підрозділу ТОВ «Торгова група «Арс-Кераміка» з 01.02.2008 року. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує ті обставини, що відповідач є інвалідом 3-ої групи, працює, отримує офіційну заробітну плату та зареєстрований як підприємець, а тому спроможний платити аліменти на утримання дітей. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, погодження сторонами суми аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову з 21.01.2022 року і до досягнення повноліття дітьми. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем було надано копію Договору про надання правової допомоги від 23.02.2022 року, укладеного між адвокатом Соботником В.Й. та Гуменяк І.І., Акт виконаних робіт від 08.06.2022 року та копію квитанції № АВ від 23.02.2022 року, згідно якої позивачка перерахувала на ім`я адвоката грошові кошти на суму 3000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені [PERSON] судові витрати в сумі 3000 грн. підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] . Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 992,40 гривень судового збору. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 141, 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved