Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся\~з позовом\~до Новомосковської\~міської державної\~нотаріальної контори\~Дніпропетровської області, третя\~особа: [PERSON] , в якому просить суд припинити обтяження, а саме заборону на нерухоме майно: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3980744, зареєстровано: 31.10.2006 17:44:12 за № 3980744 реєстратором: Новомосковська державна нотаріальна контора, 51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Паланочна, 5, 0671340777, підстава обтяження: договір довічного утримання, 592, 03.02.1993, Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10.01.2001 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№2-108 та зареєстрованого в БТІ 12.01.2001р. за р. №13919, він придбав 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Співвласником іншої Ѕ частки квартири є [PERSON] . 22.09.2020р. позивач звернувся до Новомосковської районної державної адміністрації з заявою про внесення відомостей про державну реєстрацію права власності на частку квартири до Державного реєстру речових прав, однак рішенням державного реєстратора від 27.10.2020р. йому було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку з тим, що реєстратором було встановлено зареєстровані обтяження речових прав на дане нерухоме майно, а саме реєстрація заборони на нерухоме майно за № 3980744. Задля припинення заборони, державний реєстратор радив звернутися до суду. У Новомосковській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області позивачу пояснили, що 31.10.2006 року державним нотаріусом було виявлено, а тому і перенесено інформацію з реєстру в паперовій формі про наявний вид обтяження до електронної бази Єдиного реєстру заборон, однак повноважень на припинення такого обтяження нотаріус на даний час не має. Позивач вважає заборону неправомірною, так як [PERSON] , якому на підставі договору довічного утримання №592 від 03.02.1993р. належала Ѕ частка квартири [ADDRESS] , ще 27.05.1994 року, на підставі договору дарування розпорядився своєю часткою, подарувавши її [PERSON] , який в свою чергу, 14.10.1999 року продав квартиру [PERSON] , а вона, 10.01.2001р. продала її позивачу та [PERSON] . З цього часу він добросовісно та безперервно володіє даним нерухомим майном, жодних претензій до нього не було, на даний час він має намір розпорядитися належним йому нерухомим майном, однак зняти заборону на відчуження у позасудовому порядку не має можливості, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року відкрите провадження по справі. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року вжито заходи забезпечення доказів, зобов`язано Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області надати належним чином завірену копію договору довічного утримання, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 03 лютого 1993 року за р. № 592. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому, у відповідності до\~ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала через безпідставність заборони на майно. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2001 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№2-108 та реєстраційного посвідчення, виданого Новомосковським БТІ за р. №13919 від 12.01.2001р., позивач, [PERSON] , є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . 27.10.2020 р. рішенням державного реєстратора Новомосковської районної державної адміністрації позивачеві відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв`язку з тим, що державним реєстратором було встановлено зареєстровані обтяження речових прав на дане нерухоме майно, а саме реєстрація заборони на нерухоме майно за № 3980744. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 234996596 від 02.12.2020 року 31.10.2006 17:44:12 за № 3980744 реєстратором: Новомосковської державної нотаріальної контори зареєстровано заборону на нерухоме майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS] , підстава обтяження: договір довічного утримання, 592, 03.02.1993, Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, додаткові дані: архівна заборона запис №50821-42 від 03.02.1993р, зареєстровано в реєстрі заборон за №3/93рік. Відповідно до договору довічного утримання №592 від 03.02.1993р., посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, [PERSON] , набув права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, 27.05.1994 року [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, за №3897, зареєстрованого в БТІ за № 13919, розпорядився квартирою [ADDRESS] , подарувавши її [PERSON] , який в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського МНО Куліш Ю.О., 14.10.1999року №1650, продав квартиру [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 січня 2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В., за реєстровим № 2-108, [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] в рівних частках купили квартиру [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Новомосковським бюро технічної від 12.01.2001р.,житлова квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної за реєстровим № 13919. Довідкою КП «Новомосковське міське БТІ» Дніпропетровської обласної ради» № 342 від 30.09.2020р. підтверджено право власності позивача на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 січня 2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. за р. № 2-108. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657. Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Таким чином, заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена помилково та порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном. За встановлених вище обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення арешту на майно, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.

Outcome: approved