Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки. В позові посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. Ще за життя спадкодавцем [PERSON] було розпочато процедуру приватизації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га. При житті померла [PERSON] заповіту не склала, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Спадщину своєчасно прийняв позивач, інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає. Оскільки, спадкодавець за життя не набула права власності на вказані земельні ділянки, проте почала процес приватизації відповідно до чинного законодавства , нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дані земельні ділянки. Таким чином оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе. Представник позивача просить суд визнати за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не з`явилася, але подала до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі з проханням справу розглянути у її відсутності. Суд враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі\~ дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Зі\~статті 16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.\~ Матеріалами справи судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що складений актовий запис № 83 Рідківською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Рідківською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області від 30 травня 2006 року № 2а-2с 2 сесії V скликання [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації безкоштовно в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га, що розташовані на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області. [INFO] померла [PERSON] , про що складений актовий запис № 02 виконавчим комітетом Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Згідно ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При своєму житті [PERSON] заповіту не склала, а тому згідно ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~вступають в дію норми спадкування за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст. 1261 ЦК України). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були син [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав разом із матір`ю на день смерті, що підтверджується довідкою № 362 від 25 березня 2019 року виданою Магальською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області та донька [PERSON] , яка не прийняла спадщину, що підтверджується заявою № 967 від 13 серпня 2010 року поданою до нотаріальної контори. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на вищевказані норми суд приходить до переконання про необхідність визнання за позивачем права на завершення приватизації земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га, що розташовані на території с. Рідківці Чернівецького району Чернівецької області, які були надані у власність рішенням Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 30 травня 2006 року № 2а-2с 2 сесії V скликання [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , шляхом здійснення всіх дій спадкоємцем [PERSON] пов`язаних з приватизацією земельних ділянок, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки та одержання документів на ім`я [PERSON] , що посвідчують право власності на земельні ділянки.

Outcome: approved