Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

У грудні 2021р. позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 39 828 грн. 23 коп., витрати на лікування у розмірі 31 370 грн. 36 коп., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 3000 грн., витрати на підготовку автомобіля до огляду експертом в розмірі 175 грн., витрати на дефектування автомобіля у розмірі 816 грн., витрати на послуги експерта за скаладання звіту в розмірі 2000 грн., витрати за послуги Укрпошти в розмірі 59 грн. 60 коп., витрати за виготовлення копій документів у розмірі 975 грн. 50 коп. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 17 грудня 2020 року о 13:20 год. в м. Києві на пр-т. Академіка Палладіна, 32 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем DAF XF, д.н.з. [NUMBER] , допустив порушення Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на автомобіль Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] , що перебуває у власності позивача. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року відповідача, за фактом скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», яке сплатило позивачу відшкодування за заподіяну шкоду, в межах встановленого ліміту та з урахуванням фізичного зносу автомобіля в розмірі 27 792 грн. 83 коп., за вирахуванням франшизи в розмірі 2000 грн. Однак, як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку № 59/19.02.21, завданого власнику транспортного засобу Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу становить 67 113 грн. 56 коп. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту та сумою сплаченого страхового відшкодування в розмірі 39 320 грн. 73 коп. Крім цього зазначає, що франшиза за згаданим вище полісом становить 2000 грн., з яких відповідач сплатив на користь позивача лише 1492 грн. 50 коп., а тому з нього додатково підлягає стягненню 507 грн. 50 коп. Таким чином загальна сума матеріальних збитків, яку позивач просить стягнути із відповідача становить 39 828 грн. 23 коп. Також позивач зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди він протягом семи місяців перебував на лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» та поніс витрати на лікування у розмірі 31 370 грн. 36 коп., які просить стягнути із відповідача. Крім того зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, що виражалась в емоційних та душевних стражданнях, яку позивач оцінює в 100 000 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме: витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 3000 грн., витрати на дефектування автомобіля у відповідності до акту прийому-передачі виконаних робіт у розмірі 816 грн., витрати на підготовку автомобіля до огляду експертом в розмірі 175 грн., витрати за послуги із складання звіту про оцінку матеріального збитку у розмірі 2000 грн., витрати, пов`язані із поштовими відправленнями у розмірі 59 грн. 60 коп., витрати, пов`язані із ксерокопіюванням документів в розмірі 975 грн. 50 коп., а всього - 7026 грн. 10 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року вказану справу було призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 70-71). Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 17 грудня 2020 року о 13:20 год. в м. Києві на пр-т. Академіка Палладіна, 32 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем DAF XF, д.н.з. [NUMBER] , допустив порушення Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на автомобіль Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] , що перебуває у власності позивача. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року відповідача, за фактом скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 39). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», яке сплатило позивачу відшкодування за заподіяну шкоду, в межах встановленого ліміту, та з урахуванням фізичного зносу автомобіля в розмірі 27 792 грн. 83 коп., за вирахуванням франшизи в розмірі 2000 грн. (а.с. 57). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. За змістом п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та або майну потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 227/2996/16-ц. Як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку № 59/19.02.21, завданого власнику транспортного засобу Hyundai Santa Fe, д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу становить 67 113 грн. 56 коп. (а.с. 42-56). Таким чином різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою сплаченого страхового відшкодування в розмірі 39 320 грн. 73 коп. Крім цього франшиза за згаданим вище полісом становить 2000 грн., з яких відповідач сплатив на користь позивача лише 1492 грн. 50 коп., а тому з нього додатково підлягає стягненню 507 грн. 50 коп. Таким чином загальна сума матеріальних збитків, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 39 828 грн. 23 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на лікування в розмірі, суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 21.12.2020 року звернувся до Національного військо-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» із скаргою на те, що в результаті перенесеного сильного стресу, після дорожньо-транспортної пригоди, він відчув появу дискомфорту в лівому вусі, а пізніше виявив виражену невропатію лівого лицьового нерву (а.с. 12-14). У подальшому позивач проходив лікування, згідно призначених йому рекомендацій (а.с. 15-19). Відповідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. № 6 "Про практику розгляду суудами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначенї особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Однак із наявних у справі медичних документів не вбачається, що погіршення стану здоров`я позивача сталося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.12.2020р. з вини відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача (дорожньо-транспортною пригодою) та заподіянню шкоди здоров`ю позивача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині. Крім того, відповідальність відповідача, як зазначає позивач, застрахована в ПрАТ "СК "Уніка" і розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200000 гривень на одного потерпілого (на час підписання полісу), а тому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Також суд вважає, що підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди на користь позивача з таких підстав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р."Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з послідуючими змінами: "... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується". Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачу [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки автомобіль позивача зазнав серйозних ушкоджень, у зв`язку з чим позивач втратив можливість ним користуватись. Враховуючи суть позовних вимог, характер діяння відповідача, тяжкість вимушених змін у житті позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди в 20 000 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи той факт, що позивачем не надано жодного доказу понесення ним витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для стягнення на його користь 3000 грн. Також суд не знаходить підстав для стягнення витрат на підготовку автомобіля для огляду експертом в розмірі 175 грн., витрат на дефектування автомобіля в розмірі 816 грн., оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були необхідними та були понесені ним у зв`язку із розглядом даної судової справи. В той же час, суд вважає обґрунтованими вимоги в частині стягнення на користь позивача витрат, понесених на складання висновку експертного дослідження у розмірі 2000 грн., оскільки позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, посилаючись на даний висновок, а також в частині відшкодування витрат, пов`язаних з відправкою поштової кореспонденції в сумі 59 грн. 60 коп., оскільки такі витрати документально підтверджені позивачем (а.с. 56, 61). Крім цього, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виготовленням копій документів в розмірі 468 грн., оскільки, враховуючи обсяг поданих позивачем документів, саме такий розмір відшкодування суд знаходить обґрунтованим та документально підтвердженим (а.с. 62). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial