Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

[PERSON] 17 січня 2022 року звернулася до суду в інтересах [PERSON] з клопотанням заявою про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, вимоги клопотання не змінювалися, але уточнювалися. Заявник у своїй заяві та в зверненні до суду посилався на те, що син заявника - [PERSON] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] , і страждає на тяжке хронічне психічне захворювання - шизофренія. У зв`язку з цим він неодноразово лікувався у різних психіатричних закладах, однак стан його психічного здоров`я з часом тільки погіршувався, з 01 листопада 2011 року його було визнано інвалідом І групи безстроково. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК №1 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності - інвалід дитинства безстроково, у висновку зазначено, що останній нездатний до трудової діяльності, потребує постійного стороннього уходу та піклування. В медичній довідці - формі індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико- соціальними експертними комісіями, про реабілітацію [PERSON] зазначається, що реабілітаційний потенціал низький, а ступінь обмеження життєдіяльність, а саме до спілкування, контролю за своєю поведінкою, навчання, орієнтації - незадовільний та оцінений на 3 (п.13, п.15). Вищезазначене свідчить про те, що син заявника не може самостійно реалізовуватись у соціумі, у зв`язку з чим, визнаний інвалідом І групи безстроково та потребує постійного догляду. В нього постійне зниження пам`яті, на текучі та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях. [PERSON] перебуває на постійному обліку у психіатра [PERSON] у міському психоневрологічному диспансері. [PERSON] на протязі тривалого проходить курси лікування та реабілітації, на даний час йому поставлений діагноз - шизофренія. Зазначене вище свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я у [PERSON] , внаслідок чого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у своєму повсякденному житті. Рішенням Жовтневого районного суду визнано [PERSON] недієздатним та встановлено над ним опіку з боку його матері, але строк дії рішення закінчився. З огляду на вищезазначене, в межах строку передбаченого законом на звернення про продовження дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, заявник звертається до суду з відповідним клопотанням. З самого народження заявник [PERSON] доглядає за сином, він потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги. За місцем проживання заявник характеризується позитивно, має добрі житлові умови для забезпечення сина. [PERSON] на теперішній час станом на грудень 2021 року неадекватно поводиться в повсякденному житті, поводиться агресивно, має мінливий настрій, не може адекватно та повноцінно поводитися самостійно в соціумі. В заявника добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Вказані доводи щодо стану її здоров`я підтверджується відповідними сертифікатами. Оскільки іншим чином в передбаченому законом порядку зазначене клопотання вирішити неможливо заявник просила прийняти та призначити до розгляду клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, продовжити строк дії рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити її - [PERSON] , [INFO] , його опікуном, задовольнивши заяву клопотання. Представник зацікавленої особи орган опіки, піклування та усиновлення управління-служби в справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради підтримав заяву [PERSON] , підтвердивши все викладене в ній, всі необхідні документи для задоволення заяви є, позитивні рішення виконкому і висновок їх служби також винесені, будь-яких протипоказань чи заперечень немає, вважають заяву законною і просили її задовольнити. Представники зацікавлених осіб Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради і філії № 2 Центру психіатричної допомоги дорослому та дитячому населенню в зверненні до суду просили справу розглянути без участі їх представника за наявними матеріалами і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних зацікавлених осіб згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно як і раніше так і на даний час син заявника - [PERSON] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] і продовжує страждати на тяжке хронічне психічне захворювання - шизофренія (копія свідоцтва про народження з актовим записом № 57 надана). У зв`язку з цим він неодноразово лікувався у різних психіатричних закладах, однак стан його психічного здоров`я з часом тільки погіршувався, з 01 листопада 2011 року його було визнано інвалідом І групи безстроково. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК № 1 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності - інвалід дитинства безстроково, у висновку зазначено, що останній нездатний до трудової діяльності, потребує постійного стороннього уходу та піклування (копія довідки МСЕК надана). В медичній довідці - формі індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико - соціальними експертними комісіями, про реабілітацію [PERSON] зазначається, що реабілітаційний потенціал низький, а ступінь обмеження життєдіяльність, а саме до спілкування, контролю за своєю поведінкою, навчання, орієнтації - незадовільний та оцінений на 3 (п.13, п.15). Вищезазначене свідчить про те, що син заявника не може самостійно реалізовуватись у соціумі, у зв`язку з чим, визнаний інвалідом І групи безстроково та потребує постійного догляду. В нього постійне зниження пам`яті, на текучі та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях. [PERSON] перебуває на постійному обліку у психіатра [PERSON] у міському психоневрологічному диспансері. [PERSON] на протязі тривалого проходить курси лікування та реабілітації, на даний час йому поставлений діагноз - шизофренія. Зазначене вище свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я у [PERSON] , внаслідок чого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у своєму повсякденному житті. Внаслідок хронічного психічного розладу син заявника не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у зв`язку з цим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року визнано [PERSON] недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] . Згідно вимог ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 цієї статті. Положенням ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановлено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, визначається судом, але не може перевищувати двох років. З огляду на вищезазначене, в межах строку передбаченого законом на звернення про продовження дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, заявник звертається до суду з відповідним клопотанням. З самого народження заявник [PERSON] доглядає за сином, він потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги. За місцем проживання заявник характеризується позитивно, має добрі житлові умови для забезпечення сина. [PERSON] на теперішній час станом на грудень 2021 року неадекватно поводиться в повсякденному житті, поводиться агресивно, має мінливий настрій, не може адекватно та повноцінно поводитися самостійно в соціумі. В заявника добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Вказані доводи щодо стану її здоров`я підтверджується відповідними сертифікатами. Оскільки іншим чином в передбаченому законом порядку зазначене клопотання вирішити неможливо заявник звернулася з цим питанням до заінтересованої особи, але йому було рекомендовано звернутися до суду, що вів і зробив. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що дійсно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] є сином [PERSON] .. Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 01 листопада 2011 рку № 569303, [PERSON] є інвалідом першої «Б» групи з дитинства та нездатний до трудової діяльності, потребує постійного стороннього догляду, допомоги та нагляду. Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1395 від 01 листопада 2011 року, [PERSON] , [INFO] , інвалід першої «Б» групи з дитинства, діагноз за МКХ - F-20. Тобто, [PERSON] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] і продовжує страждати на тяжке хронічне психічне захворювання - шизофренія. У зв`язку з цим він неодноразово лікувався у різних психіатричних закладах, однак стан його психічного здоров`я з часом тільки погіршувався, з 01 листопада 2011 року його було визнано інвалідом І групи безстроково. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК № 1 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності - інвалід дитинства безстроково, у висновку зазначено, що останній нездатний до трудової діяльності, потребує постійного стороннього уходу та піклування. В медичній довідці - формі індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико - соціальними експертними комісіями, про реабілітацію [PERSON] зазначається, що реабілітаційний потенціал низький, а ступінь обмеження життєдіяльність, а саме до спілкування, контролю за своєю поведінкою, навчання, орієнтації - незадовільний та оцінений на 3 (п.13, п.15). Вищезазначене свідчить про те, що син заявника не може самостійно реалізовуватись у соціумі, у зв`язку з чим, визнаний інвалідом І групи безстроково та потребує постійного догляду. В нього постійне зниження пам`яті, на текучі та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях. [PERSON] перебуває на постійному обліку у психіатра [PERSON] у міському психоневрологічному диспансері. [PERSON] на протязі тривалого проходить курси лікування та реабілітації, на даний час йому поставлений діагноз - шизофренія. Зазначене вище свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я у [PERSON] , внаслідок чого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у своєму повсякденному житті. Внаслідок хронічного психічного розладу син заявника не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у зв`язку з цим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року визнано [PERSON] недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] .. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно вимог ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 цієї статті. Положенням ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановлено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, визначається судом, але не може перевищувати двох років. З огляду на вищезазначене, в межах строку передбаченого законом на звернення про продовження дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, заявник звертається до суду з відповідним клопотанням. З самого народження заявник [PERSON] доглядає за сином, він потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги. За місцем проживання заявник характеризується позитивно, має добрі житлові умови для забезпечення сина. [PERSON] на теперішній час станом на грудень 2021 року неадекватно поводиться в повсякденному житті, поводиться агресивно, має мінливий настрій, не може адекватно та повноцінно поводитися самостійно в соціумі. В заявника добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Вказані доводи щодо стану її здоров`я підтверджується відповідними сертифікатами. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно із ч. 6-9 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Висновком судово-психіатричної експертизи № 24 від 25 лютого 2020 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі шизофренії параноїчної, кінцевий стан у вигляді шизофренічного слабоумства та за своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР» № 654 від 05 грудня 2019 року, [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР» не знаходилася, за амбулаторною допомогою не зверталась. Згідно з довідкою КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР» № 7798 від 05 грудня 2019 року [PERSON] під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не знаходиться. Висновок судово психіатричного експерта не має строку дії. Враховуючи вище викладене, оскільки судом встановлено, що обставини, які свідчать про продовження психічного розладу [PERSON] , внаслідок якого вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується відповідним висновком судово-психіатричної експертизи, клопотання [PERSON] слід задовольнити та продовжити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним строком на два роки. Оскільки судом прийнято рішення про продовження строку дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним, то повноваження [PERSON] щодо опіки над недієздатним також продовжуються та не потребують окремого повторного вирішення питання про призначення опікуна (а вирішується разом з цим клопотанням), оскільки остання від виконання обов`язків не звільнялась. За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчур проти України»). В окремій думці у справі «М.С. проти України» суддя Карло Ранзоні наголошує, що, згідно з позицією ЄСПЛ, батьки повинні мати рівні права в спорах про опіку («Зоммерфельд проти Німеччини») і що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків ( «Сахін проти Німеччини»). У Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи «Рівність та спільна батьківська відповідальність: роль батьків» (Equality and shared parental responsibility: the role of fathers) № 2079 від 02 жовтня 2015 року Асамблея твердо висловила позицію, що саме розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи стосовно ролей жінок та чоловіків у сім`ї і є відображенням соціологічних змін, які відбулися протягом останніх 50 років. У зв`язку з цим, Парламентська Асамблея закликала всіх її членів, зокрема і Україну, забезпечити законодавчими нормами та адміністративною практикою рівність прав батьків щодо їх дітей. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що клопотання заява підлягає задоволенню. При таких обставинах суд вважає можливим заяву клопотання задовольнити та продовжити строк дії рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним строком на два роки і встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити [PERSON] , [INFO] , його опікуном. Таким чином обставини заяви клопотання знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved