Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У грудні 2021 року заявник - Дніпровська міська рада звернулась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у власність територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.01.1995 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Комунальним підприємством «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради в реєстровій книзі № 57п-89 зроблено запис про право власності за [PERSON] . Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України № 5939/03.1-41 від 21.11.2018 року повідомлено, що виявлено актовий запис про смерть № 88 від 17.01.1995 року на [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Відомо, що [PERSON] була самотньою, спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадщину ніхто не прийняв. [PERSON] намагалась оформити квартиру в порядку набувальної давності, проте за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про визнання права власності на квартиру за [PERSON] було скасовано. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру за [PERSON] було поновлено за попереднім власником. Таким чином, оскільки з часу відкриття спадщини минуло більше одного року, спадкоємці відсутні, Дніпровська міська рада відповідно до ст. ст. 334-338 ЦПК України вважає за необхідне визнати спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] відумерлою та передати цю квартиру у власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. На підставі викладеного, Дніпровська міська рада просить суд визнати спадщину відумерлою та передати квартиру у власність територіальної громади м. Дніпро. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та витребувано докази. В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви, просила її задовольнити. Представник Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори. Вислухавши пояснення представника Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст.293 ЦПК України). Згідно з п. 8 ч.2 ст.293 ЦПК України розгляд справ про визнання спадщини відумерлою здійснюється судом в порядку окремого провадження. Виходячи із змісту ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч.1 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.2,ч.3 ст.1277 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира, загальною площею 40,8 кв.м., житловою площею 27, 4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності №2/24-95 від 05.01.1995 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Згідно відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Дніпропетровській області № 5939/03.1-41 від 21.11.2018 року, [PERSON] померла [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала одна, була самотньою, у неї не було родичів. Тому після смерті останньої та відкриття спадщини, ніхто не вступив у спадок, спадкова справа не заводилась. Квартира простоювала з 1995-го року, доки сусідка не вирішила оформити право власності на цю квартиру на себе, в порядку набувальної давності. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.05.2019 року по справі № 200/13140/16 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, відмовлено. Після скасування вказаного рішення був також скасований запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на [PERSON] . Фактично це майно наразі рахується за померлою - [PERSON] . Дніпровська міська рада вважає, що спадщина за цією квартирою є відумерлою, оскільки спадкоємці за законом чи заповітом відсутні, власник [PERSON] померла, пройшло більше одного року з часу відкриття спадщини, тому квартира має бути передана у власність територіальної громади м. Дніпра. Проте суд звертає увагу, що спадщина відкрилась ще у січні 1995 - року. Суд вважає, що до спірних відносин підлягають застосуванню норми матеріального закону, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою. Так, тлумачення статті 5 та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (частина перша та друга статті 1277 ЦК України). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частини перша та друга статті 548 ЦК УРСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша та друга статті 549 ЦК УРСР). Отже, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Це випливає зі змісту ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР. Спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави (частини перша-третя статті 555 ЦК УРСР). Системне тлумачення частини другої статті 549, частини першої статті 555 ЦК УРСР та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що в ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції "відумерлої спадщини", передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. В такому випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року. З огляду на те, що після смерті [PERSON] [INFO] - го року, протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв, то відповідно до статті 555 ЦК УРСР спадкове майно (квартира) за правом спадкоємства перейшло до держави. Доводи представника заявника, що держава не здійснює відносно цієї квартири жодних дій та не реалізує своїх правомочностей володіння та користування, тому таке майно повинно бути передано до територіальної громади, суд відхиляє, оскільки не реалізація компетентними державними органами повноважень щодо володіння майном та відсутність належного оформлення права власності за державою, не може бути підставою для припинення права держави на це майно та передання квартири у власність міської ради. Водночас, в силу положень ст. 548, 549, 555 ЦК УРСР, після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, держава вважається такою, що вже набула право власності на квартиру, тому суд не може вирішити питання про передання спірної квартири у власність Дніпровської міської ради. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою, а Дніпровська міська рада не може набути право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу майна у власність територіальної громади. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed