Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

13.02.2020 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши його 21.04.2020 р.. В обґрунтування позову зазначив, що він в період з 20.06.2006 р. по 14.10.2013 р. працював у відповідача машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду. Протягом 7 років 4 місяців, працюючи на підприємстві відповідача, він перебував у шкідливих умовах праці. Він перебуває на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 21.01.2015 р., має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, отримане 28.11.2014 р., йому була призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності. Висновком МСЕК від 27.01.2015 р. йому встановлено стійку втрату працездатності 20% з повторним оглядом та хронічне професійне захворювання: ХОЗЛ першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня. В акті від 28.11.2014 р. розслідування причин виникнення професійного захворювання зазначено, що працюючи на дільниці «Північний ГЗК» машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду, виконував роботи з керуванням земснарядом по перекачуванні пульпи з шламовідстійника по трубопроводам. Причиною професійного захворювання: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0. Після останнього переогляду йому була встановлена втрата професійної працездатності 25% з 20.01.2020 р. до 01.02.2023 р.. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням він фізично та морально страждає, змушений змінити звичайний уклад життя, постійно звертатись в лікувальні установи. Моральну шкоду він оцінює у 83000 грн.. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач при прийнятті на роботу був повідомлений про небезпечні та шкідливі умови на робочому місці. ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», були надані відповідні гарантії та забезпечені права працівників, які були зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці у вигляді атестації робочого місця позивача за Списком № 2, забезпечення позивача спецодягом, молоком, милом та додатковою відпусткою. Загальний трудовий стаж позивача складає 27 років 6 місяців. До роботи в ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», позивач працював: - з 29.06.1983 р. по 12.05.1986 р. район Крайньої Півночі; - з 24.11.1988 р. по 15.11.1191 р. Північно-Криворізька геологорозвідувальна партія; - з 18.06.1991 р. по 06.07.1993 р. водієм МПП «Восход»; - з 07.09.1993 р. по 05.07.1995 р. район Крайньої Півночі; - з 12.09.1995 р. по 25.02.1998 р. АП «Геологорозвідник» водієм; - з 02.03.1998 р. по 31.03.2005 р. помічником машиніста, машиністом механічного обладнання землесосного плавучого несамоходного снаряда ДП Трест «Кривбасшахтопроходка»; - з 01.04.2005 р. по 14.06.2006 р. ЗАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» машиністом землесосного плавучого несамоходного снаряду. Позивач дійсно пропрацював на ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» машиністом землесосного плавучого несамоходного снаряда але з 20.06.2006 р. до 14.10.2013 р.. Стаж роботи позивавача в районах Крайньої Півночі склали 4 роки 8 місяців або 17% від загального стажу. Умови праці позивача в районах Крайньої Півночі були більш важкими і екстремальними та шкідливими для здоров`я, ніж в Україні. В професії машиніста землесосного плавучого несамоходного снаряда, позивач працював 15 років 6 місяців, з них в ДП «Трест «Кривбасшахтопроходка» та ЗАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» 8 років 2 місяці, або 29,7% від загального стажу. В ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», позивач пропрацював машиністом землесосного плавучого несамоходного снаряда 7 років 4 місяці, або 26,7% від загального стажу. Однак, позивач покладає відшкодування моральної шкоди за завдане ушкодження його здоров`ю тільки на ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» та через 7 років після звільнення. В ході розслідування комісією не були враховані результати лабораторних досліджень повітря робочої зони, що проводитьс підприємством безпосередньо на робочому місці хворого. В санітарно-гігієнічній характеристиці про умови праці позивача параметри пилу приведені за результатами атестацій робочого місця машиніста земснаряду дільниці ІнГЗК, на якій хворий не працював. Під час роботи на підприємстві позивач періодично проходив медичні огляди у міських лікарнях. З медичної карти вбачається, що скарги на захворювання бронхів і легів у позивача відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 20.06.2006 р. до 14.10.2013 р. - машиністом землесосного плавучого несамоходного снаряда (а.с. 9-11). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях. Висновком МСЕК від 27.01.2015 р. йому встановлено стійку втрату працездатності 20% з повторним оглядом та хронічне професійне захворювання: ХОЗЛ першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня. Після останнього переогляду, висновком МСЕК від 28.01.2020 р. йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 20.01.2020 р. до 01.02.2023 р. (а.с. 18, 19). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 р. слідує, що позивачу встановлено діагноз: - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с. 13-14). Як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів є: - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 14). Із п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи на дільниці «Півн ГЗК» машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду, виконував роботи з керуванням земснарядом по перекачуванні пульпи з шламовідстійника по трубопроводам (а.с. 13 зв.). У п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що у зв`язку із закінченням роботи [PERSON] в ПП «ППЕК» 14.10.2013 р., конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити неможливо (а.с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив шкідливих факторів: - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 25 % втрати працездатності, роботу в шкідливих умовах у відповідача протягом тривалого часу, а саме аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони в концентраціях 7 років 4 місяці, а також характер захворювання, пов`язаного із спричиненням профзахворювання фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 30000 грн. за встановлені 25 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 2102 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial