Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок він успадкував після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В даному житловому будинку з 28.11.2007 зареєстрована його племінниця [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була зареєстрована зі згоди матері- [PERSON] , яка померла [INFO] . З 2010 [PERSON] , у житловому будинку не проживає. Остання відома адреса відповідача: [ADDRESS] , після чого остання виїхала в невідомому напрямку. Оскільки, відповідач в його будинку не проживає більше десяти років без поважних причин, не приймє участі у спільному побуті, а тому вона може вважатися такою, що втратила право користування житловим будинком. Ухвалою суду від 22.11.2022 по даній справі відкрито провадження у справі упорядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.33-34) Ухвалою суду від 18.02.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.62-63) Позивач у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 3). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання, призначене на 30.06.2022 не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 88). Третя особа Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с.87) Тому, згідно зі ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , який дістався у спадок після смерті [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічним паспортом на житловий будинок (а.с.9-11, 21-24). Актом обстеження матеріально-побутових умов, проведеного у присутності депутата Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області Ковтуна В.О., та представників громадськості [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 28.11.2007 по даний час, але з 2010 остання виїхала проживати до Росії та подальша адреса її невідома (а.с. 7). Згідно з довідкою, виданою Олександрівською селищною радою Кропивницького району Кіровоградської області № 6044 від 02.11.2021, [PERSON] зареєстрована та одиноко проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до копії домової книги виданої на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с.12-20) Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності\~є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним їй помешканням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Враховуючи\~той факт,\~що відповідач \~понад десять років \~без поважних\~причин не\~проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який належить позивачу [PERSON] , обов?язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved