Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

17 листопада 2020 року позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №R53113514894B від 14 січня 2014 року у розмірі 44037,55 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно кредитного договору № R53113514894B від 14 січня 2014 року,\~укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] , останній отримав кредитні кошти у сумі 25 900, 00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних, з датою кінцевого повернення 14 січня 2017 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 27 грудня 2019 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 44 037,55 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі простроченої) у розмірі 23197,47 грн, заборгованості за відсотками (в тому числі простроченої) у розмірі 9531,59 грн, пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості, в розмірі 11308,49 грн. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № R53113514894B від 14 січня 2014 року в розмірі 32\~729,06грн, з яких: 23 197,47 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 9 531,59 грн. заборгованість по відсотках (у тому числі прострочена), пеню, нараховану на суму простроченої заборгованості, в розмірі 11308,49 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020\~року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року позовну заяву надіслано за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Людмилі Василіївні. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 березня 2021 року до суду надійшло клопотання про залучення до участі у даній цивільній справі правонаступника позивача, а саме: залучити правонаступника прав та обов`язків Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», оскільки 08 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № б/н, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» відступило свої права вимоги за договорами кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту №R53113514894B (а.с. 86-87). Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року залучено правонаступника прав та обов`язків позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у судове засідання на 17 січня 2022 року на 09 годину 30 хвилин. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у судове засідання на 22 червня 2022 року на 09 годину 50 хвилин. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності представника позивача. Жодних заперечень проти ухвалення по справі заочного рішення до суду не надійшло. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач двічі викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 22 червня 2022 року постановлена відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 січня 2014 року Акціонерним товариством «ВТБ Банк», Банком, та [PERSON] , Позичальником, укладений кредитний договір №R53113514894B, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк» у сумі 25\~900,00 грн на строк до 14 січня 2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних або в іншому розмірі, передбаченому цим договором. Підписанням цього договору Позичальник підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк», з якими він ознайомився та погодився (а.с.8-14). 14 січня 2014 року [PERSON] звертався з заявою до директора відділення «Івано-Франківське» Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» із заявою на перерахування кредитних коштів (а.с.15). 14 січня 2014 відповідач звертався із заявою до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про щомісячне перерахування з карткового рахунку коштів у сумі 1336,00 для погашення заборгованості за кредитним договором №R53113514894B від 14 січня 2014 року згідно з Графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг від 14 січня 2014 року (а.с.16). 14 січня 2014 року Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було видане розпорядження про видачу кредиту, оприбуткування вартості забезпечення та оригіналів договорів (а.с.17). 13 січня 2014 року відповідач підписав Інформацію про умови кредитування та орієнтовну супутню вартість кредиту (за споживчим (беззаставним) кредитом) (а.с.18-22). 13 січня 2014 року [PERSON] підписана Анкета-Заява на одержання кредиту Споживчий кредит «Перший крок» у ВТБ Банку (а.с.23-25). Свої зобов`язання перед позичальником за укладеним кредитним договором №R53113514894B від 14 січня 2014 року кредитор виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером від 14 січня 2014 року (а.с. 26). 27 березня 2017 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», Новим кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», Первісним кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317, відповідно до умов якого та Реєстру прав вимоги № 1, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» є Новим кредитором [PERSON] за кредитним договором № R53113514894B від 14 січня 2014 року (а.с. 27-32, 34-37). На підставі платіжного доручення № 309 від 27 березня 2017 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» сплатило Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк» 17165065,96 грн згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317 від 27 березня 2017 року (а.с. 33). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № R53113514894B від 14 січня 2014 року та виписки з особового рахунку вбачається, що заборгованість станом на 27 грудня 2019 року становить 44 037,55 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі простроченої) у розмірі 23197,47 грн, заборгованості за відсотками (в тому числі простроченої) у розмірі 9531,59 грн, пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості, в розмірі 11308,49 грн (а.с. 38-44). 08 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Фактором, укладений договір факторингу № б/н, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором (а.с.88-97). Згідно реєстру прав вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № R53113514894B від 14 січня 2014 року, укладеним з [PERSON] (пункт 223) (а.с. 98-101). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» зареєстровано 19 листопада 2009 року (а.с. 102-103). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 04 лютого 2010 року свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с. 104). На підставі платіжного доручення № 181560001 від 08 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплатило Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» 1377417,29 грн згідно договору факторингу від 08 лютого 2021 року (а.с. 105). Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-другою\~статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі\~статті 1080 Цивільного кодексу України,\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У відповідності з частиною першої статті 1084 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Таким чином, позивач, набувши право вимоги за кредитним договором №R53113514894B від 14 січня 2014 року, обґрунтовано скористався вказаним правом, звернувшись до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено частиною першою\~статті 1048 Цивільного кодексу України \~(положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу частини другої\~статті 1054 Цивільного кодексу України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що позивач та відповідач, підписавши 14 січня 2014 року кредитний договір № R53113514894B, обумовили усі умови укладеного договору. Позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з поточного та простроченого тіла кредиту. Слід врахувати, що\~з аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що тіло кредиту, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав. Необхідність стягнення боргу по поточному та простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №365/159/19, а також від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі простроченої) у розмірі 23197,47 грн. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками та пені, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини другої\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом\~статті 549\~Цивільного кодексу\~України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками (в тому числі простроченими) та пеню. Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору № R53113514894B від 14 січня 2014 року, кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 14 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) в відповідності до Графіка, який є невід`ємною частиною цього договору, та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 8). Згідно з пунктом 5.1. даного кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та /або інших платежів, згідно з умовами договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення зобов`язань, включаючи день погашення (а.с. 9). Підписавши кредитний договір та додатки до цього договору, [PERSON] , відповідно до статей\~3,\~627 Цивільного кодексу України, добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по відсотках (у тому числі простроченої) у розмірі 9 531,59 грн та пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості, в розмірі 11308,49 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості за укладеним договором відповідачем не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Розрахунок заборгованості за договором є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором № R53113514894B від 14 січня 2014 року або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідно до положень частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції від 28 жовтня 2020 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2102,00 грн. (а.с. 7). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 364, 636, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078, 1080, 1081, 1084 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved