Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №35836 від 10 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 10 листопада 2020 року з метаю примусового стягнення з [PERSON] на підставі кредитного договору №3001277812101 від 27 березня 2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було вчинено виконавчий напис №35836 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у загальному розмірі 59 124 грн. 79 коп. на користь АТ"Перший Український Міжнародний Банк". З вказаним виконавчим написом не згодний, так як укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визначення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на його корить пронесені ним витрати на правову допомогу. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява з прохання справу слухати в їх відсутність та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не повідомив. 13 травня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача про визнання позовних вимог заявлених позивачем в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з банку суму судового збору за подання вказаної позовної заяви в розмірі 50 %. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна в судове засідання на повторний виклик не з`явилася, до суду повернувся лист з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою". Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10 листопада 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 59124,79 грн.(а.с.22). Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису нотаріусу був наданий кредитний договір. Позивач зазначає, що даний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно\~положень ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В оспорюваному виконавчому написі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., посилається на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та на п. 2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Відповідно до положень\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Згідно положень п.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі №826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі відступлення права вимоги, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог\~ст. 87 Закону України "Про нотаріат",\~Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити з огляду на їх недоведення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial