Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

27.08.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області. 07.09.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 08.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 18.11.2021 року. 18.11.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 18.11.2021 року. 18.11.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2021 року. 16.12.2021 року розгляд справи відкладений до 24.02.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. \~ \~24.02.2022\~ року розгляд справи відкладений до 17.05.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 17.05.2022 року розгляд справи відкладений до 05.07.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 05.07.2022 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26.10.2001 року. Даний будинок залишився у спадок їй після смерті її матері, [PERSON] . Тому дане майно не є спільною власністю подружжя. В її будинку зареєстрований її син, [PERSON] та її колишній чоловік, [PERSON] , який за місцем своєї реєстрації вже більше року не з`являється. У відповідача є інша родина. Він разом зі своєю співмешканкою очікують народження дитини. Реєстрація відповідача у належному позивачці будинку створює перешкоди їй у користуванні ним, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна його особиста присутність, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що зазначений в позовній заяві будинок був побудований її батьками, а після смерті батьків вона успадкувала зазначений будинок. Відповідач не проживає в даному будинку більше року та має іншу сім`ю, де і проживає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26.10.2001 року, що підтверджується копією свідоцтва. Даний будинок успадкований позивачкою після смерті її матері, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.10.1988 року, виданому голові колгоспного двору [PERSON] , довідкою Верхньодніпровської міської ради № 154 від 04.07.2022 року. З даної довідки вбачається, що згідно по господарських книг власницею будинку [ADDRESS] до 2000 року була [PERSON] , а з 25.10.2001 року є позивачка, [PERSON] . Тому дане домоволодіння не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , а є особистою власністю позивачки. В зазначеному вище будинку зареєстрований син позивачки, [PERSON] та колишній чоловік позивачки, [PERSON] , що підтверджується адресною довідкою. За доводами позивачки, її колишній чоловік [PERSON] , за місцем своєї реєстрації вже більше року не з`являється. Таким чином судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в вищевказаному житловому приміщенні як член сім`ї позивача. Факт не проживання відповідача в зазначеному вище будинку підтверджується актом в.о старости сіл Заріччя, Бородаївські Хутори, Василівка, Корніло-Наталівка, Якимівка, Домоткань від 16 серпня 2021 року, в якому підтверджується факт не проживання відповідача в будинку позивачки протягом строку, який зазначений позивачем у позовній заяві. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ Враховуючи,\~що \~в судовому\~засіданні знайшов\~ своє\~підтвердження \~ факт\~не проживання\~відповідача \~в будинку\~ \~ позивача\~протягом \~одного року,\~суд вважає,\~що позовні\~ вимоги\~про визнання\~відповідача таким,\~що втратив\~право користування\~належним \~позивачу житловим\~приміщенням \~підлягають задоволенню.\~Дане рішення\~ \~ приймається\~ судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. \~ Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мав наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. \~ \~ \~За даних\~обстави,\~ суд\~ з\~ метою\~захисту права\~власності позивача,\~ \~вважає за\~ можливе\~ позовні\~ вимоги\~задовольнити та\~ визнати\~ \~відповідача,\~ [PERSON] ,\~ \~ таким,\~що втратив\~ право\~користування будинком [ADDRESS] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. \~ \~ Відповідно\~до ст.\~7\~ЗУ «\~Про свободу\~пересування та\~вільний \~вибір місця\~проживання в\~ Україні»\~передбачено,\~що \~зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі:\~ судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.

Outcome: approved