Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за угодою про добровільний розподіл майна та 3% річних. Позові вимоги обґрунтувала наступним чином. Так, з 18 березня 2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом РАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року, шлюб між подружжям розірвано. Позивачем було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу між сторонами було укладено угоду про добровільний розподіл майна від 15 липня 2016 року, за умовами якої колишнє подружжя погодило, що їх спільним майном є: автомобіль марки «Мерседес», модель «Віто», реєстраційним номером [NUMBER] , та квартира за адресою: [ADDRESS] . За обопільною згодою сторони вирішили, що за 1/2 частини автомобіля та квартири відповідач зобов`язується сплатити [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 7800 доларів США, 00 центів, з яких за автомобіль 4000 доларів США, а за квартиру 3800 доларів США. За умовами договору, відповідач повинен розрахуватись у 2 етапи: передати 6000 доларів США протягом 10 днів з дня підписання угоди, а також сплатити [PERSON] 1800 доларів США протягом 5 років з дня підписання угоди, або після продажу квартири. Однак станом момент звернення до суду відповідач не виконав умови угоди про добровільний розподіл майна в частині сплати 1800 доларів США. Останнім днем повернення цих коштів було 18 липня 2021 року. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 1800 доларів США, 00 центів, а також 3% річних у розмірі 1443, 00 грн. Відповідав подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає. Так, вказує, що укладений між ним та позивачем договір про поділ майна суперечить основним моральним засадам суспільства та є нікчемним, оскільки укладений у простій письмовій формі, всупереч ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України. Оскільки сторонами не було дотримано цієї форми, укладена угода є нікчемною. Предметом договору є, серед іншого, нерухоме майно, яке підлягає поділу, тож договір не відповідає вимогам щодо форми. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2021 року позовна заява залишена без руху та надано строк позивачу для усунення її недоліків. 07.12.2021 року недоліки було усунуто позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача 1800 доларів США, 00 центів, а також 3% річних у розмірі 1443, 00 грн. Відповідач позов не визнав та пояснив, що предметом розподілу є квартира, оскільки відповідач отримала за неї компенсацію. Він хоча й сплатив частину коштів дружині, проте це була допомоги для сім`ї та дитини, тобто ці кошти надані відповідачем добровільно, і не на виконання умов спірної угоди. Вказує, що сторонами внаслідок власної необізнаності було укладено угоду у простій письмовій формі, тому вона є нікчемною, і вимагати стягнути кошти на виконання угоди, є незаконним. З цих підстав просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який укладено 18 березня 2006 року та зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 174. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року по справі № 200/3458/16-ц, шлюб між подружжям розірвано. Крім того, у вказаному рішенні суду встановлено, що сторони не мають спору щодо поділу майна. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у м. Дніпрі відділом РАЦС, позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 15 липня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладеного угоду про добровільний поділ майна, а саме: автомобіля «Мерседес Віто», р.н. [NUMBER] , і нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Як видно зі змісту угоди, сторони домовились, що за 1/2 частини автомобіля «Мерседес Віто», р.н. [NUMBER] [PERSON] повинен віддати [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 4000 доларів США, 00 центів, а за квартиру 3800 доларів США, 00 центрів, усього 7800 доларів США, 00 центів. Порядок розрахунків між сторонами наступний: [PERSON] має здійснити розрахунок в 2 етапи: 1-етап: передання 6000 доларів США протягом 10 днів, після підписання угоди; 2 етап: передання 1800 доларів США протягом 5 років після підписання угоди, або після продажу квартири. Угода підписана сторонами без заперечень, власноручними підписами. Відповідно до змісту ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до змісту п.п. 4,7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК\~435-15\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови угоди про сплату грошових коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1800 доларів США, 00 центів, яку просить стягнути позивач. Досліджуючи спірну угоду на предмет дотримання її форми та змісту, та відповідності чинному законодавству, суд вказує, що укладена угода не відповідає положенням ст. ст. 203, 205, 209 ЦК України, а відтак є нікчемною. Так, суд звертає увагу, що предметом регулювання спірної угоди є визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя, зокрема, сторони віднесли до спільної сумісної власності автомобіль автомобіля «Мерседес Віто», р.н. [NUMBER] та 1 кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Тобто предметом угоди є також і нерухоме майно. Далі, сторони фактично провели поділ майна подружжя, тобто квартира та автомобіль залишаються у власності [PERSON] , а позивач в порядку поділу майна подружжя отримує компенсацію у загальному розмірі 7800 доларів США, 00 центів. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України договір про\~поділ житлового\~будинку,\~квартири,\~іншого нерухомого\~майна,\~а також\~про виділ\~нерухомого майна\~дружині,\~чоловікові зі\~складу усього\~майна подружжя\~має бути\~нотаріально посвідчений. Отже, в законі є пряма вказівка на форму договору, за яким майно подружжя у вигляді квартири, будинку чи іншого нерухомого майна, підлягає розподілу. Сторони форми угоди не дотримались, що має наслідком її нечемність, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про примусове виконання відповідачем свого обов`язку за нікчемною угодою, та стягнути грошові кошти. Той факт, що позивачем частково виконувалась угода, не заслуговує уваги, оскільки як пояснив відповідач, такі кошти він надавав на потреби сім`ї, тобто робив це усвідомлено, добровільно та не на виконання умов саме цієї угоди. Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за угодою про поділ майна подружжя від 15 липня 2016 року та 3% річних. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої\~статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду цієї справи фактично існує спір з приводу поділу майна подружжя. Поділ майна між подружжям може здійснюватися як добровільно, так і в судовому порядку. При цьому якщо сторони не можуть дійти згоди з приводу поділу майна подружжя, вони мають право звернутись до суду за захистом своїх прав. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за угодою про добровільний розподіл майна, що не можна вважати правильним, оскільки це суперечить правовій природі такого правочину та руйнує засади добровільності при його укладенні. Тобто іншими словами, позивач намагається примусово зобов`язати відповідача виконати свій обов`язок за угодою в натурі, що не є належним способом судового захисту, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені виключно у спорі про поділ майна подружжя. Таким чином, з огляду на наявність спору між сторонами з приводу спільного майна, суд вважає, що такий спосіб судового захисту як стягнення боргу за угодою про добровільний поділ такого майна, не є належним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама по собі угода про добровільний поділ майна, містить дефекти, а вимога про стягнення боргу за такою угодою, є передчасною та свідчить про неправильне обрання способу судового захисту позивачем. Суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права звернутись із позовом про поділ майна подружжя, де заявити вимоги про стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя. За таких обставин, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed