Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

31 травня 2022 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] після смерті останнього щодо неповнолітньої дитини [PERSON] . В обґрунтування вимог заявниця посилається на те, що вона тривалий час проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] . Враховуючи, що батьки дівчинки на час її народження не перебували у шлюбі у Свідоцтві про народження дитини батько дівчинки був записаний зі слів матері. В подальшому, після смерті [PERSON] з метою належного оформлення спадкових прав після смерті останнього заявниця забажала внести відповідні відомості про батька до актового запису про народження дитини, що і слугувало зверненням до суду з даною заявою про встановлення факту батьківства. Враховуючи наведене, а також те, що встановлення факту батьківства між [PERSON] та її батьком [PERSON] породжує юридичні наслідки, зокрема оформлення документів про право на спадщину, просить заяву задовольнити. До судового засідання заявник та її представник не з`явилися, представник надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутностів зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання через збройну агресію проти України та наявності загрози її та її дитини життю, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання була повідомлений належним чином, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності в судове засідання через збройну агресію проти України та наявності загрози її життю, проти задоволення вимог щодо встановлення факту батьківства та внесення відповідної інформації до актового запису про народження дитини не заперечує та визнає вимоги заяви в повному обсязі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як зазначає заявниця, вона з 1998 року по березень 2022 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином - [PERSON] . Заявник познайомилася з [PERSON] у м. Херсон у 1995 році. В подальшому їх стосунки стали більш близькими та у 1998 році після придбання квартири у [ADDRESS] почали проживати разом в даній квартирі без реєстрації шлюбу. Власником кваритири було зареєстровано на ім`я [PERSON] . В подальшому проживаючи разом на спільні кошти у 2006 та у 2009 році вони придбавали ще нерухоме майно у м.Херсоні та у Херсонська область, с. Кізомис, яка була зареєстрована як за [PERSON] , так і за нею. В період спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Дані про батька дитини було записано з дотриманням вимог ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. З моменту народження дитини [PERSON] , [PERSON] називав її своєю донькою підтверджувючи той факт, що є її біологічним батьком, брав участь у її навчанні та вихованні. Весь час забезпечував родину та піклувався про доньку та її матір. Дитина зареєстрована по-батькові « [PERSON] ». [PERSON] приймав безпосередню участь у вихованні дитини, відвідував святкові вистави за участю дітей, був знайомий з вихователями, забирав доньку додому, брав активну участь у житті дитини, про що свідчать надані суду фотографії . В 2016 році [PERSON] та [PERSON] знову змінили місце проживання, після спільного придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , де приживали однією сім`єю по [INFO] , до дня смерті [PERSON] . Внести зміни про батька дитини [PERSON] , зазначивши [PERSON] її батьком за спільною заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану завадила смерть останнього. Судом досліджено Свідоцтво про хрещення [PERSON] , в якому її веказано за прізвищем батька « [PERSON] », у свідоцтві про народження дитини у графі «Батько» записано « [PERSON] » та у витязі з Державного реєстру актів про народження у графі «Відомості про батька» записано « [PERSON] », фотоматеріали дитячих свят у садочку та їнші спільні фото підтверджують присутність [PERSON] у житті [PERSON] , як батька дівчинки. Судом також досліджено Свідоцтво про народження [PERSON] та встановлено, що [PERSON] , є його матір`ю, яка згідно змісту нотаріально посвідченої заяви від 26.03.2022 року визнала факт батьківства свого сина [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , а також визнала дівчинку своєю онукою. Судом досліджені письмові пояснення свідків, [PERSON] та [PERSON] , які були опитані Адвокатом в порядку п.7 ч.1 ст.20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вказані особи були близькими з родиною та підтвердили спільне проживання та виховання доньки [PERSON] та [PERSON] , а також факт визнання [PERSON] своєю донькою [PERSON] , [INFO] та їх тісні відносини за життя батька. Отже матеріалами справи встановлено, що з моменту народження дівчинки [PERSON] та до дня смерті [PERSON] , останній брав активну участь у її вихованні та утриманні, перебував з матір`ю дівчики у фактичних шлюбних відносинах, мав з нею спільний побут та бюджет. Батьки дівчинки здійнювали спільні покупки та приймали спільні рішення відносно виховання дитини. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з урахуванням наданих суду доказів та показів свідків, суд вважає доведеним, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , а відтак вважає за можливе задовольнити вимогу про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України). Відповідно до частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно із частинами першою, другою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Частиною 1 статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Такого висновку дійшов Верховний Суд рохглянувши справу № 336/1357/16 - ц. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Цим же пленумом зазначено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. В п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п. 13 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. З матеріалів справи вбачається, що Свідоцтвом про народження дитини, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження підтверджео, що із відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок, що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку про можливість підтвердження походення дитини [PERSON] саме від [PERSON] на підставі інших відмінних від судово - генетичної експертизи, доказів. Крім іншого, встановлення факту батьківства не пов`язане зі спором про цивільне право і ці вимоги ґрунтуються на вимогах ст. 315 ЦПК України, отже у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість наведених заявником фактів та доказів. Таким чином, у зв`язку необхідністю захисту прав дитини та наявність підстав для встановлення факту батьківства відповідно до частини другої статті 128 СК України вимоги заяви щодо встановлення факту батьківства [PERSON] по відношеню до [PERSON] , [INFO] , є повною мірою обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Заявник, крім встановлення факту батьківства просить також внести зміни в актовий запис про народження малолітньої [PERSON] , вказавши [PERSON] батьком дитини та змінити прізвище дівчинки на « [PERSON] ». Суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, (далі - Правила) встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення, зміни чи включення до актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved