Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому змінивши свої позовні вимоги просить збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] за рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 року у справі № 126/3484/17 з аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, на аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 21.08.2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 2175. За час спільного проживання у даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати зі мною. У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 у справі № 126/3484/17 вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі - 1200 гривень, щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року і до повноліття дитини. З моменту винесення вказаного рішення суду і по теперішній час позивачка із сином проживають у житловому будинку її батьків по [ADDRESS] . Син у повній мірі перебуває на її утриманні та всі обов`язки щодо його виховання вона несе самостійно. На його належне утримання постійно потрібні кошти для придбання одягу, харчування, придбання канцтоварів, а також усіх засобів необхідних для забезпечення освітнього процесу. Хоч позивачка офіційно і працює, однак самостійно забезпечити сину відповідний рівень життя не має можливості та зароблені нею кошти лише частково покривають необхідні витрати на утримання дитини. На даний час син навчається у 2 класі Бершадського ЗЗСО № 1. Щомісяця вона витрачає на його належне утримання біля 5000 - 6000 гривень. Окрім того, протягом останніх трьох років [PERSON] часто хворіє. Для його лікування також необхідні кошти. Враховуючи вищевикладене, на даний час встановлений судом для відповідача розмір аліментів у сумі 1200 гривень на утримання неповнолітнього сина не лише не задовольняє потреб дитини, а й не відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до інформації наданої Бершадським відділом державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області вих. № 4003/6 від 03.02.2022, при визначенні розміру аліментів судом в частці 1/4 від заробітку, розмір аліментів складатиме 3312, 75 грн.. Відповідач працездатний та хоча й офіційно ніде не працює, однак заробляє на життя працюючи за кордоном, а також має неофіційний заробіток на Україні, має нормальний стан здоров`я, непрацездатної дружини, батьків на утриманні не має. Оскільки розмір аліментів, який сплачував відповідач на утримання дитини, є недостатній для матеріального забезпечення та гармонійного розвитку сина, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що поданий позов він вважає необгрунтованим, а описані в ньому обставини такими, що не відповідають дійсності, позовні вимоги визнає частково. Так, позивач [PERSON] у позовній заяві вказує, що орієнтовна сума витрат на дитину становить 5000 - 6000 грн. в місяць, при цьому не додає до матеріалів позовної заяви жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування такого твердження. Крім того, позивач вводить суд в оману, зазначаючи у позовній заяві, що він не беру участі в утриманні сина, що спростовується відсутністю заборгованості по сплаті аліментів визначених рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 року у справі № 126/3484/17. Він повністю усвідомлює свій обов`язок щодо утримання дитини до досягнення повноліття та в добровільному порядку, шляхом переказу на банківську карту позивача, сплачує аліменти встановлені судом, а також додатково в межах своїх фінансових можливостей надає кошти на утримання сина. На даний час він перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі, стабільної роботи та доходу немає, перебуває у пошуках роботи. Крім того хворіє, у зв`язку із чим несе значні фінансові витрати пов`язаних з лікуванням. Також з 29.08.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка знаходиться на обліку по вагітності в жіночій консультації. Під час вагітності, його дружина перехворіла на коронавірусну хворобу, що значно вплинуло на її стан здоров`я, що також потребує значних витрат на її лікування та догляду за станом здоров`я її та малюка. На відміну від позивача, він не має у власності власного житла, а тому змушений орендувати житлове приміщення для своєї сім`ї. Враховуючи його матеріальне становище, він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно з дня набрання судовим рішенням законної сили. Також просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу в зв`язку з її недоведеністю. Позивач та відповідач в судове засідання не явилися, будучи повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ткач І.І. змінені позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Драчук Т.М. позовні вимоги визнала частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, наявних у справі, суд дійшов наступного висновку. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 21.08.2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 2175. За час спільного проживання у даному шлюбі у сторін народився син. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом із позивачкою. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 у справі № 126/3484/17 вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі - 1200 гривень, щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року і до повноліття дитини. Позивачка стверджує, що аліментів, що сплачує відповідач за рішенням суду від 29.01.2018 року не вистачає для утримання та забезпечення потреб дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни порядку стягнення та розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про зміну способу та збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Положеннями ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1січня - 2618 грн.; з 1 липня - 2744 на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину мінімально необхідного для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує наявні дані про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача та його стан здоров`я, відсутність у нього інших дітей . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене та враховуючи, що розмір аліментів стягнутий з відповідача за рішенням суду від 29.01.2018 року є недостатнім для утримання дитини, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), оскільки даний розмір аліментів зможе забезпечити дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками та не порушує прав відповідача, як платника аліментів та такий вид аліментів (у виді частки від доходу) визначений позивачкою, разом з якою проживає дитина, у позовній заяві. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 23 постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Як визначено в п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 09.02.2022 року, та відповідно квитанції від 22.01.2022 року адвокатом Ткач І.І. прийнято від [PERSON] , за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви 3000 гривень. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді питання про розподіл судових витрат, відповідач та його представник просили відмовити у стягненні судових витрат в повному обсязі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, фактично понесені позивачкою витрати, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи і дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп..

Outcome: approved