Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. У поданому до суду позові вказував на те, що «28» травня 2005 року між ним та відповідачкою по справі був укладений шлюб, про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 131. «22» липня 2007 року під час перебування позивача та відповідачки у шлюбі народилась дитина - [PERSON] , про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 14.08.2007 року зроблено відповідний актовий запис №1025. Також, «28» листопада 2009 року в шлюбі народилась дитина, [PERSON] , про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 09.12.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1949. Після укладення шлюбу позивач та відповідачка, а після народження дітей - разом із дітьми, проживали разом, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачкою, та ведення сумісного господарства припинились в жовтні 2021 року. Відповідачка без будь-яких пояснень залишила родину, забравши із собою доньку - [PERSON] , та разом із нею змінила своє місце проживання, і стала проживати за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом із сином, [PERSON] , залишились проживати за адресою: [ADDRESS] . Під час сумісного проживання та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачкою на побутовій підставі виникали часті суперечки та скандали. Неодноразові спроби позивача відновити нормальні сімейні стосунки не дали бажаного результату. Позивач вважає, що подальше подружнє життя з Відповідачем неможливе, буде суперечити його інтересам, та інтересам малолітніх дітей, оскільки через постійні сварки та напружену обстановку діти завжди б знаходились в стресовому стані. Угода про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя досягнута в добровільному порядку. Відповідачка заперечує проти розірвання шлюбу в добровільному, спільному порядку. Крім того, відповідачка заперечує і проти постійного проживання неповнолітнього сина разом із батьком, вважає, що всі діти мають проживати тільки з відповідачкою, нехтуючи правами позивача як батька, та інтересами та бажанням самої дитини. При цьому у відповідачки не має достатніх та необхідних умов для забезпечення повноцінного розвитку та утримання обох дітей, тоді як позивач здатен забезпечити свого сина всім необхідним, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи позивача за 2021 рік. Разом із цим, відповідачка повністю відмовилась від своїх обов`язків щодо утримання дитини, здійснення інших батьківських обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, не бере жодної участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Наразі вихованням, утриманням, матеріальним забезпеченням малолітнього сина займається тільки позивач за свій рахунок. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою «28» травня 2005 року, визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини - [PERSON] , « [INFO] , у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984,80 грн. Ухвалою суду від 01.06.2022 року було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 15.06.2022 року суд зобов`язав Третю особу - орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надати висновок щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримав поданий позов та подав заяву про розгляд справи без його участі. Від відповідачки також надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову відповідачка не заперечувала. Від Третьої особи: органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради через канцелярію суду надійшов висновок № 5/5-119 від 30.06.2022 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що «28» травня 2005 року між позивачем та відповідачкою по справі був укладений шлюб, про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 131. «22» липня 2007 року під час перебування позивача та відповідачки у шлюбі народилась дитина - [PERSON] , про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 14.08.2007 року зроблено відповідний актовий запис №1025. Також, «28» листопада 2009 року в шлюбі народилась дитина, [PERSON] , про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 09.12.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1949. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні взаємовідносини між подружжям припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Майнового спору не заявлено. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що відповідачка разом із донькою - [PERSON] , змінила своє місце проживання, і стала проживати за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом із сином, [PERSON] , залишились проживати за адресою: [ADDRESS] . Позивач в своєму позову просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , « [INFO] , разом із собою. У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Зважаючи на вік малолітньої, для з`ясування її думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами. Станом на час розгляду справи [PERSON] , « [INFO] , зареєстрований та проживає разом із батьком - позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до чистин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 5/5-119 від 30.06.2022 року, малолітній [PERSON] [INFO] проживає разом із батьком, де відповідно до акту обстеження умов проживання № 04/1711 від 09.06.2022 року умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні норми дотримано. Для дитини виділена кімната, де в наявності ліжко для сну та відпочинку, шафа для речей, письмовий стіл, одяг відповідно віку дитини. З огляду на вищенаведене, орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради при вирішенні спірного питання прийшов до єдиного висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] 1980 р.н. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Таким чином, враховуючи наведене та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 5/5-119 від 30.06.2022 року, інтереси неповнолітньої дитини, а також те, що відповідачка не заперечує проти визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання [PERSON] , « [INFO] разом із батьком - [PERSON] , [INFO] . Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що cуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України, а також майновий стан позивача та відповідачки, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати позивачу щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , « [INFO] , у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно з 01.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання дитини з 01.06.2022 року. Також,

Outcome: approved