Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» про захист прав споживачів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 30.07.2021 року\~ [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» про захист прав споживачів. Позовні вимоги мотивовані тим, що було укладено 19.05.2021 року договір про надання кредитних коштів №2352322. Вважає, договір укладений з порушенням та просить визнати його недійсним обгрунтовуючи це, тим, що нею не було підписано даний договір. Відповідач не повідомив письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору, скориставшись тим, що позичальнику бракує знань необхідних для здійснення підписання договору, чим ввів позивача в оману. Відповідачем подано відзив з якого вбачається, що позивачем було підписано електронне повідомлення про прийняття Оферти, відповідно погоджено всі умови договору. Згідно ЗУ «Про електронну комерцію» прийняття споживачем умов договору та його підпис можуть бути укладені шляхом у тому числі надсиання електронного повідомлення про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в тому числі накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Звертає увагу, що Товариством неодноразово проводились акції, згідно з умовами яких позивачу пропонувались піьгові умови погашення заборгованості, про що надсилались повідомлення на зареєстрований контактний номер телефону. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, також подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Згідно відповіді на відзив позивач зазначає, що плата за користування кредитом не є істотною умовою договору. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які Банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь Банку, або що їх вчиняє Банк, або Споживач з метою встановлення зміни або припинення правовідносин. Просить визнати недійсним договір. Згідно заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» зазначено, що відповідно до договору жодним чином не передбачено здійснення позичальником будь-яких авансових платежів та/або плати за обслуговування позики та не передбачені умови про будь-які зміни у витратах. Просить врахувати подані заберечення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заяви (клопотання) учасників справи: Учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, про що відповідні заяви містяться в матеріалах справи. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого розгляду (а.с. 27-28). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 64-65). В судове засідання призначене на 05.07.2022 року: Учасники справи не з?явились, про дату, час та місце судовго засідання повідомлялись у встноавленому законом порядку. На адресу суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, про що відповідні заяви містяться в матеріалах справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що 19.05.2021 року [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» уклали договір про надання кредитних коштів №2352322, що підтверджується копією договору долученої до матеріалів справи (а.с. 14-17). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті , встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить договір визнати недійсним з підстав порушення вимог Законів України «Про електронну комерцію», «;Про захист прав споживачів». Відповідно до\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підстави недійсності правочину передбачені\~ст.215 ЦК України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статі 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ч.ч.1-3, 5\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами\~\~- ч.ч.2, 3\~ст.207 ЦК України. За приписами ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У\~ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.\~\~Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи\~\~(вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. В оскаржуваному договорі наявний електронний підпис (одноразовий ідентифікатор), який складається з літер та цифр (v47837) та вказано, що такий належить позивачу [PERSON] . Отже договір між сторонами було укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) позивача, у матеріалах справи наявні докази, пов`язані з таким правочином. Позивач через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого відповідачем було надіслано позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який позивачкою і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Зазначене підтверджується постановами Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, які в силу ч.4\~ст.263 ЦПК України\~враховуються судом при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. У змісті абзацу 2 ч.2\~ст.639 ЦК України\~визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму і необов`язково повинен бути створений у вигляді окремого електронного документу, допускається і спрощена форма. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Таким чином, договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що договір підписаний сторонами у належній (визначеній законом) формі та спосіб. Наведене спростовує доводи позивача. Відповідно до ст.18,\~19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 314/2367/15-ц. Належних та допустимих доводів та доказів на підтвердження порушення відповідачем порядку надання позивачу інформації про умови отримання позики, які передували укладенню оспорюваного договору, позивачем до суду не надано з урахуванням підписання позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (v47837) паспорта позики з детальними умовами (реальна процентна ставка, порядок повернення позики тощо) та розрахунком орієнтовної загальної вартості. Водночас позивач визнала факт отримання суми позики. В укладеному договорі сторонами погоджено: предмет договору, умови нарахування процентів та сплати заборгованості позичальником, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, порядок та умови відмови від надання та отримання позики. Оскільки договір укладений на строк від 03 червня 2021 року по 03 вересня 2021 року, а тому на нього не поширюється дія\~Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином позивач при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів, мала необмежений час щодо ознайомлення з умовами договору, правилами надання коштів у кредит, а тому її посилання на нечесну підприємницьку практику не знаходить свого підтвердження. Не встановлено порушення права споживача на свободу вибору продукції, оскільки позивач самостійно обрала фінансову установу та умови кредитування. У матеріалах справи відсутні докази порушення принципу рівності сторін договору, умовами кредитного договору не обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Оцінивши договір у сукупності з наданими сторонами доказами, суд дійшов беззаперечного переконання, що при укладенні та підписанні зазначеного правочину сторонами було додержано усіх істотних вимог, передбачених законодавством, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов`язкових для даних видів договорів, при підписанні спірного договору позивач погодилася з його умовами, позивачем не спростовано факт перерахування на свій рахунок кредитних коштів, а тому умови зазначеного правочину не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, підстав для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено. У даному випадку суд погоджується із твердженнями третьої особи, які є доречними. Аналізуючи, передбачене\~ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. Доводи позивача зводяться до власного суб`єктивного тлумачення як обставин справи, так і чинного законодавства. Встановивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, що є процесуальним обов`язком позивача. Суд враховує, що згідно ч.5\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4\~ст.12 ЦПК України), Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved