Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності згідно договору дарування від 17.02.2004 року належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в даному жилі зареєстрований відповідач, однак останній більше року там не проживає, не сплачує за комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку розгляду справи представник позивача подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 17.02.204 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5, 6). Із довідки Департаменту ЦНАП Луцької міської ради вбачається, що у вказаній квартирі, окрім позивача та її дочки, також зареєстрований відповідач (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як з`ясовано судом та як вбачається з матеріалів справи, при перевірці працівниками Луцького РУП ГУНП України у Волинській області за адресою: [ADDRESS] , опитані сусіди підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2018 року (а.с. 8). А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування належною позивачу квартирою підлягає задоволенню.

Outcome: approved