Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги заявник мотивує тим, що її чоловікові [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 13.10.1995 року належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] помер та після його смерті [INFO] П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 1099/2021. Як зазначає заявник, у договорі дарування квартири зазначено прізвище чоловіка за попереднім паспортом « [PERSON] ». 31.08.2001 року її чоловікові було видано новий паспорт, в якому його прізвище вказано « [PERSON] ». В зв`язку з чим виникли перешкоди в оформленні квартири на її ім`я в порядку спадкування, оскільки існує невідповідність між документом, що посвідчував особу, та правовстановлюючим документом, що був виданий на його ім`я. Посилаючись на викладені обставини, з метою надання їй можливості оформити спадкове майно, заявник просить задовольнити її вимоги та встановити факт належності [PERSON] договору дарування квартири від 13.10.1995 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність та задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши листа про розгляд справи в його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України) Частиною 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцем якого є заявник [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт від 29.01.2018 року, яким заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] . В той же час, з договору дарування квартири від 13.10.1995 року вбачається, що прізвище обдаровуваного вказано як « [PERSON] ». Відповідно до копій свідоцтва про народження, про шлюб, військового білету та ордеру на вищевказану квартиру, складених російською мовою, прізвище померлого вказано « [PERSON] ». Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй свідоцтва про право власності на квартиру. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною їй часткою квартири з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 13.10.1995 року належала квартира [ADDRESS] . Однак, у вказаному договорі заявника помилка в написанні його прізвища, зумовлена перекладом з російської мови на українську. Судом також встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності договору дарування саме [PERSON] - неможливо. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на квартиру дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право на отримання спадщини за заповітом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved