Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

27 травня 2022 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі своєю загиблою дружиною [PERSON] за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . Після виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху від 01.06.2022 року суд дійшов висновку, що заява відповідає вимогам ст. 315-316 ЦПК України та ухвалою від 08.06.2022 року відкрив провадження по справі. В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що він та [PERSON] з 20 серпня 1988 року по [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має сина, [PERSON] , [INFO] . У травні 2000 року подружжя вирішили покращити свої житлові умови та переїхали до квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що з тих пір подружжя більше не змінювали місце проживання. Дружина заявника [PERSON] працювала у Миколаївській обласній державній адміністрації до [INFO] та загинула того ж дня внаслідок ракетного удару, який був нанесений збройними силами Російської федерації по будівлі Миколаївської обласної ради. Згідно акту, який був складений 29.04.2022 року встановлено, що загибель [PERSON] сталася під час перебування останної на робочому місці під час виконання службових обов`язків у робочий час. Оскільки нещасний випадок стався на виробництві, Заявник має право на одноразову соціальну допомогу як член сім`я потерпілої, яка загинула під час виконання своїх посадових обов`язків, згідно ч. 6 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Проте, однією із умов отримання вказаної домомоги Заявником є реєстрація набувача соціальної допомоги та потерпілої особи за однією адресою, або підтвердження факту іхнього спільного проживання за однією адресою. Проте, місце проживання Заявника та його загиблої дружини [PERSON] не були зареєстровані за однією адресою, хоча вони постійно з 2000 року проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Місце реєстрації [PERSON] значилось за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, при зверненні до Миколаївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області Заявник отримав відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, оскільки не були додержані вимоги закону щодо надання доказів спільної реєстрації місця проживання за однією адресою чи підтвердження факту спільного проживання за однією адресою. З тих підстав, що встановлення юридичного факту спільного проживання можливо здійснити в судовому порядку, заявник звернувся із відповідною заявою до суду та просить її задовольнити. До судового засідання заявник та його представник не з`явилися, представник надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення вимог щодо встановлення юридичного факту спільного проживання своїх батьків не заперечує. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Заявник, [PERSON] та [PERSON] 20 августа 1988 року уклали шлюб, що був зареєстрований у Дворці урочисих подій м. Миколаєв. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила призвище на [PERSON] . Від шлюбу подружжя має сина, [PERSON] , [INFO] . У травні 2000 року подружжя переїхали до квартири, яка находиться за адресою: [ADDRESS] та проживали там разом аж до дня смерті [PERSON] , яка наступила [INFO] внаслідок ракетного удару, який був нанесений збройними силами Російської федерації по будівлі Миколаївської обласної ради, в якій в цей час перебувала дружина Заявника виконуючи свої службові обов`язки. Оскільки згідно акту від 29.04.2022 року встановлено, що загибель [PERSON] сталася на робочому місці під час виконання службових обов`язків у робочий час, чоловік загиблої, він же Заявник має право на одноразово соціальну допомогу як член сім`я потерпілоюї, яка загинула під час виконання своїх посадових обов`язків, згідно ч. 6 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Проте, однією із умов отримання вказаної домомоги Заявником є реєстрація набувача соціальної допомоги та потерпілої особи за однією адресою, або підтвердження факту іхнього спільного проживання за однією адресою. Оскільки Заявник та його загибла дружина [PERSON] мали різні адреси зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання, відповідно для отримання вказаної соціальної допомоги Заявнику необхідно встановити факт спільного проживання за однією адресою з потерпілою [PERSON] . Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом досліджено Акт від 02.06.2022 року, який був скадений у присутності Адвоката Мотельчук Ю.І., яка в межах своїх повноважень засвідчила підписи сусідів, які проживають за адресою: [ADDRESS], та кв. [ADDRESS] , які підтверджують той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року по день її смерті, а саме по [INFO] проживали як подружжя за адресою: [ADDRESS] , перебували у зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство. Судом також були досліджені письмові пояснення свідків, [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами Заявника та проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказані особи були опитані Адвокатом в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та підтвердили тривале спільне проживання подружжя [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Син Заявника та [PERSON] будучи в статусі зацікавленої особи та не заперечуючи проти задоволення вимог заяви також підтвердив факт спільного проживання своїх батьків як подружжя за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з урахуванням наданих суду доказів та показів свідків, суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON] , які з 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі , з 2000 року проживали однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , а відтак вважає за можливе задовольнити вимогу про встановлення факту спільного проживання в порядку окремого провадження . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 5 частин 2 вказаної статті встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Таким чином, від встановлення факту, про який просить Заявник залежить можливість останнього отримати одноразову соціальну виплату, яка визначена у разі смерті члена сім`ї, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, а отже створення умов для здійснення ним особистих майнових прав, оскільки в отриманні вказаної соціальної допомоги Заявнику було відповлено уповноваженими органами Фонду соціального страхування. Відповідно до ст. частини 6 ст. 42. «Щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. В той же час п.5.1 Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затвердений Постановою правління Фондусоціального страхування України від 19.07.2018 № 11 встановлено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Пунктом 1.1. вказаного Порядку зазначено, що дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника. Таким чином, спільне проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі та протягом тривалого періоду часу проживали за адресою реєстрації останнього дає суду всі підстави вважати, що подружжя мало спільний побут, взаємні права і обов`язки, а вимоги заяви про встановлення факту спільного проживання є обгрунтованими. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити Заявник, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, заява підлягає задоволенню. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вище викладене відповідно до ст.315 ч.2, ст.319 ЦПК України дає підстави суду для задоволення заяви. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України , судові витрати сплачені при подачі позову. З урахуванням викладеного, та

Outcome: approved