Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

27.11.2019 позивач [PERSON] звернувся до Валківського районного суду Харківської області з зазначеним позовом. 07.10.2020 ухвалою Валківського районного суду Харківської області справу передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 28.08.2009 голова правління ВАТ «Трест Житлобуд-1» Харченко О.М. звернувся до Дзержинського РВ з заявою про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] , в якій вказав завідомо неправдиві відомості про те, що квартири [ADDRESS] належать ВАТ «Трест Житлобуд», а позивач незаконно заволодів квартирами, чим заподіяв шкоду в особливо великому розмірі 4711080 грн. 01.08.2009 слідчим порушено кримінальну справу за фактом заволодіння шахрайським шляхом зазначеними квартирами. 01.09.2009 позивач разом з його матір`ю примусово доставлено до будівлі поліції. Упродовж часу майже 12 годин, співробітники, під загрозами фізичної розправи незаконно утримували позивача. У цей же день було здійснено виїмку паспорта [PERSON] . У подальшому слідчим були винесені постанови про вилучення оригіналів інвентаризаційних справ, накладено арешт на квартири. Паспорт позивача направлений для проведення експертизи. 18.09.2009 проведено обшук у будинку [PERSON] . 21.09.2009 [PERSON] вдруге затримали, складено протокол затримання. 21 та 24 вересня 2009 року на підставі заяви голови правління ВАТ «Трест Житлобуд-1» Харченко О.М. відносно позивача було порушена низка кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ч. 3\~358 КК України, а 23.09.2009 була винесена постанова про притягнення позивача у якості обвинуваченого. 24.09.2009 [PERSON] затримали до 10 суток. 01.10.2002 Дзержинським районним судом м. Харкова обрано [PERSON] зпобіжний захід тримання під вартою. У період з 20.10 2009 по 27.10.2009 постановами слідчого було порушено близько двадцяти кримінальних справ. 26.10.2009 слідчим була винесена нова постанова про притягнення позивача у якості обвинуваченого. 27.10.2009 постановами слідчого знятий арешт з належних позивачу квартир. 30.10.2009 слідчим складений обвинувальний висновок. 17.11.2011 суддею Дзержинського районного суду м. Харкова проголошено вирок, за яким позивача визнано винним та призначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1\\2 частини належного позивачу майна, запобіжний захід залишено тримання під вартою. 27.03.2012 Апеляційним судом Харківської області вирок суду скасований, справу повернуто на новий розгляд. 30.07.2012 кримінальну справу направлено для організації додаткового розслідування. 02.10.2012 ухвалою Апеляційного суду Харківської області постанова про направлення справи для організації додаткового розслідування скасована, справу направлено на новий розгляд. 19.06.2013 Дзержинським районним судом м. Харкова справу направлено для організації додаткового розслідування, запобіжний захід змінений на підсписку про невиїзд. .08.10.2013 Апеляційним судом Харківської області скасовано постанову про направлення кримінальної справи для організації додаткового розслідування. У подальшому неодноразово приймались рішення про закриття кримінального провадження. Остаточно постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Петренка Р.М. від 11.10.2016 закрито кримінальне провадження №12014220480001762 від 15.04.2014 за обвинуваченням його у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінальних правопорушень. Позивач вказую, що внаслідок тривалого перебування під слідством та судом, незаконного позбавлення волі протягом трьох років 9 місяців, тривалого перебування на підписці про невиїзд, обмежено його права та свободи і як наслідок спричинено моральну шкоду, завдані моральні страждання. Так позивач щоденно згадує про утримання у слідчому ізоляторі, відчуває страх повторення подій, негативні переживання, спогади, почуття образи, обурення, принижена честі та гідність, а головне страх, який залишився на завжди. Відчуває страж перед державою. Неналежне утримання у СІЗО та ІТУ негативно фізично та морально вплинуло на позивача. Камери, в яких утримувався позивач були дуже маленькими та темними, туалет не був відокремлений від житлової зони, душ дозволялось приймати дуже рідко, щоденні прогулянки тривали по 40 хвилин, замість однієї голини. До порушення кримінальної справи [PERSON] був у багатьох країнах світу та забезпеченою людиною, оскільки з 1997 по 2009 роки працював професійним фігуристом у провідних льодових шоу світу, мав авторитет у колективах та в суспільстві в цілому. Незаконним позбавленням волі було знищено все, чому позивач присвятив життя. Відновлення попереднього стану, у зв`язку з тривалістю утримання під вартою вже неможливе. Окрім того, позивач вказує, що йому також спричинено майнову шкоду. Після закриття кримінального провадження позивачу не було повернуто нерухоме майно, рівноцінні жилі приміщення позивачу не пропонувались, вартість квартир не відшкодована. З інформації з Державного реєстру прав власності вбачається, що право власності на квартири було зареєстровано за іншими особами. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України 4711080 грн, в якості відшкодування моральної шкоди. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області повернути [PERSON] нерухоме майно або надати рівноцінні жилі приміщення з безоплатною передачею у власність [PERSON] 02.12.2019 ухвалою Валківського районного суду Харківської області відкрито загальне провадження у справі. 03.01.2020 представником Державної казначейської служби України подано відзив, в обгрунтування якого вказано, що відповідач не погоджується з позовними вимогами [PERSON] стягнення коштів з казначейства є неприпустимим, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Матеріалами справи не підтверджено протиправної поведінки у діях відповідача. У зв`язку з чим представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог. 06.01.2020 представником Харківської місцевої прокуратури №1 подано відзив, в якому вказано, що позивач не зазначив у чому саме конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її саме у сумі 4711080 грн та якими доказами це підтверджується. Твердження позивача, що у наслідок притягнення його до кримінальної відповідальності його позбавлено можливості у повному обсязі реалізувати свої звички та бажання, є безпідставними, оскільки належним, допустимих та достовірних доказів наявності причинно наслідкового зв`язку між вказаними обставинами та діями органу досудового розслідування та суду у розумінні ст. 81 ЦПК України не надано. Будь- яких протиправних дій до позивача працівниками правоохоронних органів не завдано, жодних доказів, документів, висновків експертиз не надано. Жодну службову особу не повідомлено про підозру та відсутні обвинувальні вироки суду, які набули законної сили, за фактом неправомірних органів під час притягнення його до кримінальної відповідальності, зокрема, приниження його честі, гідності, доводи у вказаній частині також є безпідставними. Під час досудового слідства у кримінальній справі та у подальшому у кримінальному провадженні, слідчим не допущено порушень вимог КПК України, усі процесуальні дії проведено з дотриманням норм чинного законодавства. Окрім того, [PERSON] не надав доказів того, що після закриття кримінального провадження продовжувало діяти становище позивача як обвинуваченого, отже період, протягом якого [PERSON] перебував під слідством та судом становить з 26.10.2009 по 11.10.2016. У зв`язку з чим представник відповідача просила відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] 10.01.2020 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України, у якому позивач наголошує на тому, що чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 10.01.2020 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача Харківської місцевої прокуратури №1, у якому позивач вказує, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючи підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додаткового не потрібно такими визначати. Окрім того, позивач наполягає, що період, у який він перебував під слідством становить 01.09.2009 , день коли було вилучено паспорт позивача та до 23.07.2018 дата скасування підписки про невиїзд. 14.01.2020 представником відповідача Головне управління Національної поліції в Харківській області подано відзив на позовну заяву, у якому вказується, що відповідачі Харківська місцева прокуратура №1 та Шевченківський ВП не є юридичними особами. Головне управління Національної поліції в Харківській області не має відповідати за пред`явленим позовом та є неналежним відповідачем, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує про неправомірність дій співробітників ГУБОЗ ГУ МВС України в Харківській області та слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області. Окрім того, позивач обґрунтував заподіяну моральну шкоду виключно словами , не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди. Щодо вимоги про повернення нерухомого майна, представник відповідача вказує, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2009 визнані недійсним договори пайової участі у будівництві житлового будинку та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За таких обставин позивач не мав та не має законного права власності на нерухоме майно. У зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 22.01.2020 позивачем подано відповідь на відзив Головного управління Національної поліції України в Харківській області, у якій позивач наголошує на тому, що склад учасників визначено правильно, посилання відповідача на те, що моральна шкода обґрунтована слова є безпідставним, оскільки закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючи підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додаткового не потрібно такими визначати. Посилання відповідача на рішення суду №2-8484/09, яким визнано недійсним свідоцтва про право власності, не має значення для вирішення справи та не впливає на права власності позивача, оскільки рішення не містить даних, що визнавались незаконними та скасовувались рішення виконкому Дзержинської районної у місті Харкові ради від 18.08.2009 року про видачу позивачу свідоцтва про право власності на квартири; свідоцтва про право власності на спірні квартири, державна реєстрація прав власності на квартири. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи - Харківської місцевої прокуратури №3 Шевченківську окружну прокуратуру міста Харкова. Залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Харківське районе управління №3 поліції Головного управління національної поліції в Харківській області. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, просив задовольнити позов , з підстав, викладених у ньому. У подальшому [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, у якій також наполягав на задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Державної казначейської\~служби УкраїниСтарченко С.Е. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. У подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник відповідача Головного управління\~національної поліції\~в Харківській\~областіСинюшко\~С.О.\~ у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. У подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи Шевченківської окружної\~прокуратура №1Мельничук О.В. у судовому засідання заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, у подальшому представник третьої особи у судове засідання не з`явилась. Представник третьої особи Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заступником начальника управління начальником слідчого відділу ХРУП №3 ГУ НП в Х\\о надано заяву, у якій повідомлено, що ХРУП №3 не є самостійною юридичною особою. Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 21.09.2009 старшим слідчим слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу № 60091283 стосовно [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 53) 21.09.2009 [PERSON] було затримано, у якості підозрюваного у вчиненні злочину, про що свідчить протокол затримання особи, яка підозрюється у вчиненні злочину. Зазначений протокол складено з 15-00 год до 15-20 год (т. 1 а.с. 51-52). 23.09.2009 старшим слідчим слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 54) 24.09.2009 старшим слідчим слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу №60091283 стосовно [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 55) 24.09.2009 старшим слідчим слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу №60091283 стосовно [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 56). 23.09.2009 старшим слідчим винесено постанову про притягнення [PERSON] у якості обвинуваченого (т. 1 а.с. 57-58). Відповідно до протоколу про оголошення особі про притягнення його в якості обвинуваченого та вручення йому копії постанови про притягнення у якості обвинуваченого від 23.09.2009 [PERSON] старшим слідчим Дзержинського РВ оголошено про те, що він притягується у якості обвинуваченого по кримінальній справі, у зв`язку з чим йому вручено копія постанови (т. 1 а.с. 59). Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2009 продовжено строк затримання обвинуваченого [PERSON] до 10 діб, тобто до 01.10.2009 (т. 1 а.с. 60-61). 01.10.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова обрано стосовно обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою (т. 1 а.с. 62-63). 20.10.2009 старшим слідчим СВ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] , [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 64) 20.10.2009 старшим слідчим СВ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] , [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 65). 20.10.2009 старшим слідчим СВ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] , [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 66). Як вбачається з постанов про скасування арешту від 27.10.2009 старшим слідчим СВ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області скасовано арешт , накладений 04.09.2009, з квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (т. 1 а.с. 67, 68, 69). 30.10.2009 старшим слідчим СВ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області складено обвинувальний висновок, зокрема, стосовно, [PERSON] за ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, зазначений обвинувальний висновок затверджено прокурором Дзержинського району м. Харкова Мельник О.В. (т. 1 а.с. 70-103). 17.11.2011 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №1-218/11 визнано винним та засуджено, зокрема, [PERSON] за ч. 2 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі, за ч. 3 ст. 358 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 190 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією 1\\2 частини всього належного йому майна. В силу ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого більш суровим у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1\\2 частини всього належного йому майна. Строк покарання вираховується з 21.09.2009. Запобіжний захід [PERSON] залишено тримання під вартою (т. 1 а.с. 105-116). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2011 стосовно [PERSON] , [PERSON] скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду (т. 1 а.с. 117-126). Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.07.2012 кримінальну справу, зокрема, за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] залишено без змін тримання під вартою (т. 1 а.с. 127-131). Зазначена постанова суду скасована ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.10.2012, справу направлено на новий судовий розгляд (т. 1 а.с.132- 136). 19.06.2013 постановою Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальну справу, зокрема, за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування (т. 1 а.с. 137-141). 08.10.2013 ухвалою Апеляційного суду Харківської області постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2013 стосовно, зокрема, [PERSON] скасовано, справу направлено на новий розгляд (т. 1 а.с. 144-151). 28.02.2014 постановою Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням, зокрема, [PERSON] у скоєнні злочинів , передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування (т. 1 а.с. 152-156). У подальшому, у зв`язку з набранням законної сили нового КПК України», 15.04.2014 відомості про кримінальну справу №60091283 було внесено до ЄРДР за №12014220480001762, визначено кваліфікацію ч. 3 ст. 358 КК України; за №12015220480003939 внесено відомості до ЄРДР 20.08.2015, визначено кваліфікацію за ч. 2 ст. 358 КК України; за №12015220480003940 внесено відомості до ЄРДР 20.08.2015, визначено кваліфікацію за ч. 4 ст. 190 КК України; за №12014220480001762 внесено відомості до ЄРДР 15.04.2014, визначено кваліфікацію за ч. 3 ст. 358 КК України Т. 1 а.с. 158, 159, 160, 161-162). З досліджених у судовому засіданні зазначених матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.12.2017 [PERSON] було допитано у якості свідка. Ч. 1 ст. 65 КПК України передбачено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. 12.12.2017 [PERSON] був допитаний як свідок - особа якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню, тобто з цього моменту [PERSON] перестав бути особою, яка перебуває під слідством чи судом. Разом з тим, посилання [PERSON] на ті обставини, що період коли він перебував під слідством та судом слід визначити з 01.09.2009 момент коли він був затриманий та до 12.11.2018 (день коли [PERSON] довідку Департаменту інформаційних технологій МВС України про відсутність відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності) не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки досліджені матеріали кримінального провадження не містять відомостей про затримання [PERSON] 01.09.2009, разом з тим кримінальне провадження свідчить про те, що [PERSON] затриманий 21.09.2009. Окрім того, як зазначено судом 12.12.2017 [PERSON] перестав бути особою, яка перебуває під слідством та\\або судом, оскільки був допитаний у якості свідка. Отже, строк, який [PERSON] перебував під слідством та судом становить з 21.09.2009 по 12.12.2014 , тобто 50 місяців 21 день. Окрім того, суд не бере до уваги посилання сторін , про те, що строк перебування [PERSON] під слідством та судом закінчився 11.10.2016 , в день прийняття постанови прокурором про закриття кримінального провадження, оскільки досліджені матеріали кримінального провадження не містять зазначеної постанови. Судом, за клопотанням позивача, було вжито заходи щодо витребування з Шевченківської окружної прокуратури належним чином засвідчену копію постанови про закриття кримінального провадження, проте Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова ухвала суду про витребування доказів виконана не була. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно із\~статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Частиною другою\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої\~статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Судом встановлено, що позивач перебував під слідством та судом, з 21.09.2009 (дата затримання позивача) до 12.12.2014 (дата допиту [PERSON] у якості свідка), тобто 50 місяців 21 день. При цьому , 44 місці 28 днів [PERSON] перебував під вартою. Таким чином, вищезазначене дає підстави [PERSON] вимагати відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства, суду позивач був позбавлений можливості продовжувати свій звичайний розклад життя, сильні душевні переживання і душевний біль, депресія, нервові стреси, відчуття тривоги, приниження, розгубленість інші негативні наслідки мали місце протягом всього періоду притягнення його до кримінальної відповідальності. Позивач працював професійним фігуристом у провідних льодових шоу світу «Холідней он Айс», «Дісней он Айс», «Хот Айс», після порушення кримінальної справи [PERSON] втратив таку можливість, що безумовно негативно вплинуло на його відношення як до свого життя в цілому, так і до роботи. Адже позивач з дитинства займався спортом, отже праця була не тільки засобом заробітку, а і улюбленою справою позивача. Заперечення відповідачів щодо відсутності заподіяння позивачу моральної шкоди спростовується дослідженими матеріалами справи, оскільки судом враховано ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривалість обмеження його конституційних прав, переживаннях через незаконне його притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлено з 01.12.2021 року мінімальну заробітну плату на рівні 6 500 грн. Вирішуючи питання про суду моральної шкоди, яку належить стягнути на користь позивача, суд бере до уваги, що [PERSON] 44 місці та 28 днів утримувався під вартою, отже за період, коли позивач утримувався під вартою слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1,5 мінімальних заробітних плат, що становить 9750 грн за кожен місць (44 місяці* 9750 грн = 429000 грн; 28 днів * 325 грн = 9100 грн, що у загальній сумі становить 438\~100 грн). За період коли позивач перебував під слідством та судом, але не перебував під вартою слід стягнути моральну шкоду у розмірі один мінімум заробітної плати Зазначений період становить 5 місяців 22 днів, отже сума моральної шкоди становить 37\~266,52 грн ( 5 місяців*6500 грн = 32500 грн; 22 дні *216,16 грн = 4766,52 грн, що у загальній сумі становить 37266,52 грн). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ\~ від 12 липня 2007 року). Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 8 грудня 2011 року (Заява N29912/05, справа «Шульгін проти України»), у відшкодування моральної шкоди стягнуто на користь заявника 16000 євро (400000 грн). Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також доведеності того факту, що позивач зазнав моральних страждань у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, зокрема, вимушених змін у життєвих стосунках, позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків, обмежень у вільному пересуванні, зміни способу життя, перебування в умовах ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку, що сума моральної шкоди у загальному розмірі як за дні перебування позивач під вартою та і за дні перебування позивача на підписці про невиїзд, до моменту допиту [PERSON] у якості свідка, становить 475\~366,52 грн, що є справедливою сатисфакцією з урахуванням всіх обставин справи. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~є держава Україна, а тому вона має бути\~\~відповідачем.\~\~ Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є прокуратура Харківської області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16). Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області повернути нерухоме майно. З матерів справи вбачається, що рішеннями виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 18.08.2009 №237/22, №237/23, №237/24 видано свідоцтва про право власності на квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 26,27,28). Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23689810 від 27.08.2009, №23691393 від 27.08.2009, №23689863 від 27.08.2009 [PERSON] зареєстрував право власності на квартири [ADDRESS] на своє ім`я (т. 1 а.с. 29,30,31). Постановами старшого слідчого СВ ДЗержинського РУ ГУ МВС України в Харківській області накладено арешт на квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 36,37,38). Відомості про накладені арешту на майно занесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 39,40,41). 27.10.2009 постановами старшого слідчого СВ Дзержинського РУ ГУ МВС України в Харківській області скасовано арешт з квартир [ADDRESS] (т. 1 а.с. 67,68,69). З досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-8484/09, яка витребувана з архіву суду, вбачається, що рішенням суду позовні вимоги ВАТ «Трест Житлобуд-1» до [PERSON] про визнання договорів пайової участі та свідоцтв про право власності на нерухоме майно недійсним задоволені. Визнано недійсним договори пайової участі в будівництві житлового будинку, укладених між ВАТ «Трест Житлобуд-1» та [PERSON] .. Визнано недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та скасовано їх. Матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо оскарження рішення суду першої інстанції, отже рішення №2-8484/09 набрало законної сили. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18703502 від 06.11.2019, №187708340 від 06.11.2019, №187717062 від 06.11.2019 підтверджується, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу №3117 від 14.06.2011 на праві власності належить [PERSON] ; квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] ; квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування №816 від 23.02.2011 на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до п.2 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~ у наведених в\~ст.1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується (повертається) майно, конфісковане або звернене у доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Майно, зазначене в п.2\~ст.3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій. Яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. (ч.ч.2,3,4 ст.4 Закону). Відповідно до п.14 Положення «Про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~майно, конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт, повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. У разі, якщо повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість. У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або в інший орган, що одержав кошти за це майно. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Ст.321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому відповідно до положень ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В своєму рішенні у справі «Свіргунець проти України» від 30.04.2020 (заява № 38262/10) Європейський Суд з прав людини встановив, що позбавлення заявниці її майна внаслідок конфіскації та відмова держави повернути позивачу це майно чи відшкодувати їй його вартість було незаконним втручанням у її майнові права відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справах № 911/3681/17, № 183/1617/16 №14-208цс18 власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Згідно з положеннями\~статті 48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи За приписами\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції\~Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. З урахуванням того, що право власності на спірні квартири належнить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до яких позивачем не пред`явлено вимоги повернення в натурі майна або надання рівноцінних жилих приміщень, а позивач може витребувати належне майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, суд приходить про відмову у задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи питання про судовий збір, суд керується положеннями\~ст. 141 ЦПК України\~та вважає необхідним компенсувати його за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial