Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

17.02.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою та просила постановити рішення суду, яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за межі України до Єгипту (Арабської Республіки Єгипту) та Туреччини без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] , терміном один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьком її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є відповідач, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не приймає участі у її вихованні та догляді, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток та взагалі не спілкується з дитиною. Так, у поточному році вона має намір тимчасово виїхати за кордон, а саме до Єгипту та Туреччини для відпочинку та оздоровлення дитини. Разом з тим, відповідач на її неодноразові звернення з проханням надати дозвіл на виїзд дочки за кордон категорично відмовляється, тому вона звернулася до суду з даним позовом. 31.03.2022 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строк вчинення процесуальних дій. 30.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду, визначено резервну дату судового засідання. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені рекомендованою поштою. Представник позивача подав до суду клопотання (заяву) про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору також просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо відкладення розгляду справи. 04.07.2022 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу позовних вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що батьком малолітньої доньки позивача - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що слідує із свідоцтва про її народження (а.с.14). Із довідок про реєстрацію місця проживання особи Відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області за №1055 та № 1056 від 14.02.2022 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] - позивачем у справі (а.с.21,22). Позивач [PERSON] працює в ПТК ТОВ "Агромат" на посаді адміністратора складу з 02.08.2010 року по теперішній час, що слідує з довідки ПТК ТОВ "Агромат" № 3 від 16.02.2022 року (а.с.23). Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15.02.2017 року у справі № 285/507/17 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.16-18). Із змісту позовної заяви слідує, що позивач у поточному році має намір тимчасово виїхати за кордон, а саме: до Єгипту та Туреччини для відпочинку та оздоровлення дочки. Разом з тим, відповідач на її неодноразові звернення з проханням надати дозвіл на виїзд дочки за кордон категорично відмовляється. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, з огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Будь-яких доказів того, що позивач діє всупереч інтересам малолітньої дитини матеріали справи не містять. У свою ж чергу, відповідач не надав суду доказів щодо вчинення ним дій після звернення позивача для оформлення у належний спосіб дозволу для виїзду дитини за кордон без супроводу батька. Відтак, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування та відповідач не надав відповідної згоди, суд,

Outcome: approved