Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

07 червня 2022 року заявник [PERSON] звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на неї такі обов`язки: заборонити на вхід та перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] ; заборонити в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] в будинку, який належить їм обом на праві спільної часткової власності. [PERSON] не спить по ночам, пошкоджує її майно, вчиняє неправомірні дії, які впливають на її фізичне та психічне здоров`я, погрожує запроторити її до психіатричної лікарні, забирає її їжу, змінила пароль на пенсійній картці, не дає їй спокійно жити. Вона неодноразово зверталась до Роменського РВП ГУНП в Сумській області із заявами про винесення термінових заборонних приписів та із заявою про викрадення її документів, але безрезультатно, відповідей не отримувала. Відповідно до відповіді Роменського РВП ГУНП в Сумській області № 12945/69/01-21 від 06.07.2021 вказано, що звернення зареєстроване, однак кримінального правопорушення не вбачається, тому відсутні підстави для внесення до ЄРДР. Проте на момент звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису до неї застосовуються домашнє насильство з боку [PERSON] , чим завдається шкода її фізичному та психічному здоров`ю, у зв`язку з чим вона стала нервова та часто потрапляє до лікарні. Ухвалою суду від 15.06.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, підтвердила обставини, викладені у ній та просила суд заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, оскільки викладене в заяві не відповідає фактичним обставинам, дій, зазначених в заяві вона не вчиняла. Представник [PERSON] адвокат Глущенко В.В. з технічних можливостей не з`єднався в режимі відеоконференції, проте [PERSON] погодилась проводити судове засідання без участі її представника. Представник Роменського РВП ГУНП в Сумській області до суду не зявився, проте належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та визнана сторонами в судовому засіданні. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18, 20). Відповідно до листа Роменського РВП ГУНП в Сумській області № 12945/69/01-21 від 06.07.2021 звернення [PERSON] зареєстровано в ЖЄО № 5518 від 17.06.2021 та розглянуто, у відповідності з вимогами ст.. 214 КПК України, відсутні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення розслідування по вказаному факту були відсутні (а.с. 9). Як вбачається з листа Роменського РВП ГУНП в Сумській області № 8368/69/01-22 від 13.06.2022 за період з червня 2021 року по червень 2022 року до ЄО Роменського РВП було зареєстровано 5 повідомлень, в яких [PERSON] , [INFO] , була заявницею або учасником події. Всі повідомлення були належним чином зареєстровані до ІПНП та за всіма фактами було проведено ґрунтовні перевірки, за результатами яких у всіх випадках було прийнято рішення про списання матеріалів висновками до справи у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» в зв`язку з відсутністю в подіях складу злочину (а.с. 26-27). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК Україн и заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 7, 14 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 року у справі N 756/2072/18, провадження N 61-19328св18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78267811). Разом з цим, згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Враховуючи викладене, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо заявника, а самі лише твердження заявника про те, що [PERSON] чинить психологічне та фізичне насильство щодо неї, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Також варто зазначити, що заборона [PERSON] перебувати у будинку за адресою: [ADDRESS] , порушить право останньої, оскільки вказаний будинок належить їй на праві спільної часткової власності разом із [PERSON] . Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку психологічного насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. На підставі положень ст.ст. 12, 81, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed