Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

12 жовтня 2021 за територіальною підсудністю з Франківського районного суду м. Львова до Шевченківського районного суду м. Львова надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та/або у випадку зміни місця проживання в майбутньому, за іншою адресою за якою будуть зареєстровані [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , крім того, рекомендує суду встановити наступний графік зустрічей [PERSON] з дитиною: щопонеділка та щосереди кожного тижня з 17 год. до 21 год., першу суботу кожного місяця та останню неділю кожного місяця з 09:00 год. до 21:00 год. без її присутності, як матері дитини, судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] , з яким вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Починаючи з дня народження сина, дитина постійно проживає та зареєстрована у двохкімнатній квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належить їй та її матері на праві спільної часткової власності, яка на даний час проживає окремо і зареєстрована за іншою адресою. Зазначає, що вона створила для дитини належні умови для її гармонійного фізичного та духовного розвитку, забезпечує її всім необхідним, дбає про стан здоров`я дитини, їздить з нею на відпочинок, крім того, оформила дитину у дошкільну установу, яка знаходиться поблизу їх місця проживання. З квітня 2021 після припинення будь-яких відносин з відповідачем у них виник спір про визначення місця проживання дитини, оскільки з відповідачем у неї була усна домовленість про час, який відповідач має проводити з сином, однак, відповідач декілька разів встановлену домовленість почав порушувати, та несвоєчасно повертав їй дитину додому, зокрема були випадки, що відповідач мав повернути сина в один час, а повертав через два дні, на що вона категорично заперечувала, оскільки дитина ще дуже маленька, погано розмовляє, яка звикла засинати вдома у своєму ліжечку, поруч з матір`ю та яка дуже прив`язана до неї. Зазначає, що вона працює на посаді аналітика в АТ «Кредобанк», має постійний заробіток у вигляді посадового окладу у розмірі 19000 грн., а також щомісячні премії, крім того має ще додатковий дохід. Відповідач [PERSON] на даний час постійної роботи не має, офіційно ніде не працює, задовольняється тимчасовими підробітками, коштів на утримання їхнього сина він їй не надає та не має таких для утримання сина. Зазначає, що у час перебування її на роботі, за дитиною здійснює догляд її мама. Оскільки відповідач не має постійного доходу, з врахуванням віку дитини, його особистої прихильності до матері, з врахуванням того, що дитина з дня народження постійно проживає разом із нею, вона забезпечена житлом, повністю утримує сина, займається його вихованням, з врахуванням інтересів дитини, вважає, що дитина має проживати з нею. Крім того, вона не заперечує щоб відповідач приймав участь у вихованні спільної дитини, тому рекомендує суду встановити наступний графік зустрічей дитини з батьком: щопонеділка та щосереди кожного тижня з 17 год. до 21 год., першу суботу кожного місяця та останню неділю кожного місяця з 09:00 год. до 21:00 год. без її присутності, як матері дитини. Відповідно є спір щодо визначення місця проживання дитини, а тому змушена звернутись до суду з позовною заявою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Від його представника - адвоката Галаси Ж.Т. на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду даної справи до закінчення воєнного стану в Україні. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити розгляд даної справи без відсутності сторони відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у незареєстрованому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 17.05.2019. 1/3 даної квартири належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, що стверджується витягом №15820312 від 05.09.2007 про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». На адресу суду надійшов висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про розв`язання спору щодо визначення місця проживання та встановлення графіку зустрічей з малолітнім [PERSON] , [INFO] №260001-вих-13120 від 11.02.2022. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради 07.02.2022 щодо розгляду вищезазначеного питання при участі обох батьків встановлено, зокрема батько [PERSON] на засіданні комісії вказав, що не заперечує проти проживання сина разом з матір`ю та просив встановити йому чіткий графік побачень з сином. Вказаним висновком встановлено, що станом на сьогодні спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] відсутній, оскільки встановлено, що батько не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Додатково Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, рекомендує встановити [PERSON] наступний графік побачень з малолітнім [PERSON] , а саме: - понеділок, середа з 16:00 год. до 20:00 год.; - 1,3 тиждень місяця: з 11:00 год. суботи - до 19:00 год. неділі. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). На даний час батьки малолітнього [PERSON] проживають окремо. Згідно з положенням ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, та в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] на даний час необхідно виходячи з можливості матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, а також суд враховує те, що батько дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача та вважає за необхідне в інтересах дитини встановити наступний графік побачень батька з малолітнім [PERSON] , а саме: понеділок, середа з 16:00 год. до 20:00 год.; 1,3 тиждень місяця: з 11:00 год. суботи - до 19:00 год. неділі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 908 грн., 00 коп.

Outcome: approved