Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача, в якому просять визнати за ними по 1/4 частині в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що 2 грудня 1999 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , згідно якого квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачу [PERSON] . Заочним рішенням Рівненського міського суду від грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач продовжує проживати разом з ними, не має наміру покидати місця проживання, як співвласник не приймає участі в утриманні та збереженні квартири, чинить перешкоди в користуванні майном. Відтак, у них з відповідачем виникають непорозуміння та часті суперечки з приводу користування та збереження квартири. Неодноразові спроби поговорити з відповідачем з метою виділення його частки в натурі із сумісного спільного володіння не були досягнуті, оскільки відповідач категорично відмовляється від будь-якого діалогу, стверджуючи, що він є власником майна і буде вирішувати так як вважає за потрібне. 9 лютого 2022 року вони звернулися до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінської Я.М. для посвідчення договору про визнання часток в праві спільної сумісної власності на квартиру. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 9 лютого 2022 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав того, що відповідач [PERSON] , який є співвласником квартири, до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії не звернувся. Ухвалою від 25 березня 2022 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. 20 червня 2022 року представник позивачів адвокат Єрьомкін І.В. подав суду клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В отриманому судом 17 червня 2022 року клопотанні третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Я.М. просить здійснити розгляд цивільної справи за відсутності третьої особи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власноті на житло виданим виконавчим комітетом Рівненської міської ради 2 грудня 1999 року згідно наказу від 2 грудня 1999 року Управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради №340. Право власності на квартиру зареєстроване Рівненським міським БТІ, що записано в реєстрову книгу за №153-39-42369 6 грудня 1999 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 9 грудня 2016 року у справі № 569/1964/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 9 лютого 2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінською Я.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки [PERSON] , який є співвласником квартири, до нотаріуса не звертався за вчиненням нотаріальної дії - посвідчення договору про визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За положеннями ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Докази наявності між співвласниками квартири [ADDRESS] будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру у справі відсутні, а тому частки кожного співвласника у праві спільної власності на спірну квартиру є рівними та становлять 1/4 частки для кожного. Позивачі як співвласники нерухомого майна за відсутності згоди відповідача, одного із співвласників, без визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності позбавлені можливості реалізувати всі правомочності власника, в тому числі право користування та розпорядження майном. Доказів протилежного суду не надано. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів понесені ними документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведенного та

Outcome: approved