Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Повалій О.В. звернулася до суду 16.12.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я на виробництві у розмірі 240 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] протягом тривалого часу, з 19.10.1976 по 02.03.2015, працював на різних посадах у Конструкторському Бюро «Енергія» та ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та 02.03.2015 був звільнений з роботи за власним бажанням. За час роботи на підприємстві 06.05.2014 з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Пункт 3 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: згідно оперативній нараді головному технологу [PERSON] було доручено проконтролювати виготовлення та усунення недоліків опорно-упорного підшипника. [PERSON] та [PERSON] (представник замовника згідно з договором №597 ЕР від 01.11.2013) прийшли на слюсарне відділення дільниці №20, де на перевірочному столі знаходився опорно-упорний підшипник. Під час пересування між двома перевірочними столами [PERSON] перечепився через дерев`яний ящик, який стояв на підлозі між першим та другим столами та використовувався як підставка для більшої зручності під час роботи слюсаря механоскладальних робіт і впав на правий бік, внаслідок чого отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків. Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що дерев`яний ящик використовувався не за призначенням як тара, а як підставка для більшої зручності під час роботи слюсарів механоскладальних робіт. Пункт 4 акту вказує на причини нещасного випадку: незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (захаращено прохід між перевірочними столами). Пункт 9 акту описує характер травм, отриманих позивачем: закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків. Згідно довідкок МСЕК від 28.08.2014 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40%. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. Він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отримано ї травми, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематично. Необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача. На даний час самопочуття [PERSON] не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають у позивача переживання, страждання, стрес та депресію. Ушкодження стегна має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Набута внаслідок виробничої травим вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням його здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми. Розраховуючи суму моральної шкоди, позивач виходив з розрахунку 40 мінімальних заробітних плат - 6 000,00 грн, що складає 240 000,00 грн, яку представник позивача просить стягнути на користь [PERSON] з відповідача. Ухвалою суду від 17.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представником відповідача 21.04.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що Приватне акціонерне товариство «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» є правонаступником майнових прав та обов`язків Конструкторського бюро «Енергія», державного підприємства Дослідного заводу «Енергія», Відкритого акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія». Зазначена позивачем у позовній заяві причина нещасного випадку є необ`єктивною та не в повній мірі відповідає обставинам, за яких позивач отримав травму, оскільки позивачем при виконанні своїх посадових обов`язків були порушені вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці», відповідно до яких працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, безпідставні та не можуть бути задоволені. З 19.10.1976 по 02.03.2015 позивач працював на підприємстві відповідача на посаді головного технолога. При прийнятті на роботу [PERSON] був особисто ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, інструкцією з охорони праці головного технолога, тобто відповідачем були виконані усі вимоги ст.ст 13, 18 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 29, 153 КЗпП України з приводу створення на робочому місці умов праці відповідно до нормативно-правових актів, а також здійснено усіх заходів щодо додержання вимог законодавства у галузі охорони праці. 06.05.2014 під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, а саме під час пересування між двома перевірочними столами [PERSON] перечепився через дерев`яний ящик і впав на правий бік, внаслідок чого отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків, що підтверджується актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 20.05.2014 та актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 20.05.2014. Пунктом 2 розділу 4 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06.05.2014 встановлено, що психофізіологічною причиною настання нещасного випадку є особиста необережність потерпілого та порушення ним ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до п. 2 розділу 6 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06.05.2014, комісія прийшла до висновку, що особою, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є сам позивач - головний технолог ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» [PERSON] , який під час пересування не подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України «про охорону праці». Отже нещасний випадок на виробництві, що стався із позивачем , в результаті якого ним отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок недодержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці самим позивачем. Травма позивача не являється професійним захворюванням, сталася внаслідок власної недбалості, порушення вимог з охорони праці та нехтуванням особистої безпеки. Більш того, на момент виробничої травми позивач був особою пенсійного віку - 73 роки. Тобто, між порушенням вимог Закону України «Про охорону праці» й отриманою позивачем травмою є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивач, будучи обізнаним із вимогами законодавства з охорони праці та техніки безпеки (дата навчання - 18.11.2011), розуміючи небезпеку для себе, допустив грубу необережність та не подбав про особисту безпеку. З урахуванням фактичних обставин справи, характеру дії та обставин завдання шкоди, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, в тому числі і моральну, у зв`язку з тим, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, тобто позивача. Адже саме винні дії позивача призвели до настання нещасного випадку й отримання ним травми, яка мала наслідком втрати його професійної працездатності. Під час розслідування нещасного випадку позивачем було отримано тілесні ушкодження, позивач визнав свою особисту вину з приводу нещасного випадку, вказувавши на те, що нещасний випадок стався у зв`язку із його неуважністю, порушенням вимог з охорони праці та зазначав, що будь-яких претензій до керівництва підприємства не має. Представник відповідача вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, не підтверджений доказами, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі (а.с. 43-87). Разом із відзивом на позовну заяву представником позивача подані заяви про розгляд справи у загальному позовному провадженні та про виклик свідка, які ухвалами суду від 14.06.2022 залишені без задоволення (а.с. 88-91). Користуючись своїм правом, представник позивача 04.05.2022 подала відповідь на відзив, у якому зазначила про незгоду з доводами відповідача, викладеними ним у відзиві на позовну заяву. Акцентуючи свою увагу на тому, що при прийнятті на роботу позивач був особисто ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві відповідача, інструкцією з охорони праці головного технолога, даний факт ніяким чином не міг попередити настання даного нещасного випадку, адже позивач дотримувався усіх вимог законодавства з охорони праці та техніки безпеки. Даного нещасного випадку не сталося б, якщо відповідач не порушив п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в МЮУ 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 Посадової інструкції начальника промислової дільниці №20, затвердженої генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012. Відповідно до п. 7 акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 20.05.2014, основною причиною настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території. З приводу аргументу відповідача щодо відсутності його вини у нещасному випадку, то відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Тому посилання відповідача на п. 2 розділу 4 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06.05.2014, який свідчить про вину позивача в його травмуванні, жодним чином не позбавляє ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» зобов`язання у відшкодуванні моральної шкоди. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. У відзиві відповідач посилається на те, що позивач визнав свою особисту вину з приводу нещасного випадку, вказавши на те, що нещасний випадок стався у зв`язку з його неуважністю, порушення вимог з охорони праці та зазначив, що будь-яких претензій до керівництва підприємства не має, але будь-якого доказу на підтвердження цього факту до відзиву не додає. Крім того, на момент розслідування нещасного випадку, позивач не знав, які ускладнення у нього будуть із здоров`ям, він не міг знати про те, що в нього буде втрата працездатності та інвалідності у подальшому. Посилання відповідача на пенсійний вік позивача представник вважає некоректним, адже роботодавця до цього моменту влаштовувала робота позивача, а його вік не заважав сумлінно виконувати позивачеві посадові обов`язки, покладені на нього (а.с. 92-95). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки справа розглядається без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін у справі, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із трудової книжки на ім`я [PERSON] , позивач працював у Конструкторському Бюро «Енергія», який був перейменований у ДП Дослідний завод «Енергія», у подальшому реорганізований у ВАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», що перейменовано у ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», головним технологом з 19.10.1976 по 02.03.2015. Звільнився з підприємства 02.03.2015 за власним бажанням за ст. 38 КЗпПУ за станом здоров`я (а.с. 8-12). Представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано, що Приватне акціонерне товариство «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» є правонаступником майнових прав та обов`язків Конструкторського бюро «Енергія», державного підприємства Дослідного заводу «Енергія», Відкритого акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», що також підтверджується Статутом, затвердженим рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», протокол №1 від 16.06.2021 та сторонами не оспорюється (а.с. 51-63). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06.05.2014 о 12 год. 30 хв. в ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» від 20.05.2014 форми Н-5, затвердженого Генеральним конструктором-генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» Лиснком В.П., комісією, утвореною наказом від 07.05.2014 №93 на підприємстві, проведено з 07.05.2014 по 20.05.2014 розслідування нещасного випадку, що стався на слюсарному відділенні дільниці №20 виробничого корпусу ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» з одним потерпілим, без смертельного наслідку. [PERSON] , [INFO] , головний технолог, загальний стаж роботи 55 років 6 місяців, у тому числі на підприємстві 37 років 6 місяців, за посадою 37 років 6 місяців, дата проходження навчання 18.11.2011, дати вступного інструктажу, первинного інструктажу, попереднього медичного огляду не зберіглися. Наслідки нещасного випадку - знаходиться на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР», діагноз: закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків (розділ 1 акту). Обставини, за яких стався нещасний випадок: 06.05.20014 на оперативній нараді о 8-00 год., яку проводив технічний директор ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» [PERSON] , головному технологу [PERSON] було доручено проконтролювати виготовлення та усунення недоліків опорно-упорного підшипника. Після наради та до обідньої перерви [PERSON] виконував свої посадові обов`язки, а саме писав технологічний процес з ремонту підшипника упорно-опорного. Після обідньої перерви, близько 12 год. 15 хв., [PERSON] пішов у виробничий корпус на слюсарне відділення дільниці №20 для того, щоб разом із заступником директора ТОВ «Машсервіс» [PERSON] (представник замовника згідно з договором №597 ЕР від 01.11.2013) та слюсарем механоскладальних робіт дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» Овчаровим О.Ю. оглянути та вирішити питання про усунення конструктивних недоліків опорно-упорного підшипника. [PERSON] , ще до приходу [PERSON] та [PERSON] пішов у кімнату слюсарів механоскладальних робіт, щоб взяти необхідний для подальшої роботи інструмент. В цей час [PERSON] та [PERSON] прийшли на слюсарне відділення дільниці №20, де на перевірочному столі знаходився опорно-упорний підшипник. Під час огляду підшипника [PERSON] вирішив обійти перевірочний стіл та перейти на другу сторону для всебічного огляду підшипника. [PERSON] в цей час знаходився поруч. О 12 год. 30 хв., поспішаючи якомога швидше зробити огляд, під час пересування між двома перевірочними столами [PERSON] перечепився через дерев`яний ящик (ширина 600 мм; довжина 650 мм; висота 200 мм), який стояв на підлозі між першим та другим столами та використовувався як підставка для більшої зручності під час роботи слюсарем механоскладальних робіт і впав на правий бік, внаслідок чого отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків. В цей час через слюсарне відділення дільниці №20 проходив електрогазозварювальник [PERSON] , який побачив як падав [PERSON] та разом із [PERSON] підняли з підлоги потерпілого та посадили на лавочку. Після цього повідомили заступника головного технолога [PERSON] про те, що [PERSON] впав та травмувався. В свою чергу [PERSON] о 12 год. 35 хв. повідомив по телефону про нещасний випадок технічного директора [PERSON] , який о 12 год. 40 хв. прибув на місце події та повідомив інженерів з охорони праці [PERSON] . Після ого, як на місце події прибув провідний інженер з охорони праці, була викликана швидка медична допомога. Машиною швидкої медичної допомоги [PERSON] був доставлений у КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР» (розділ 3 акту). Причини настання нещасного випадку: 1. технічна: незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (захаращення проходів між перевірочними столами); порушено п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальні вимоги стосовно забезпечення работодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 посадової інструкції начальника виробничої дільниці №20, затвердженої Генеральним конструктором - генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012; 2. психофізіологічна: особиста необережність потерпілого, порушено вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (розділ 4 акту). За висновком комісії, обстеживши місце нещасного випадку, одержавши письмові пояснення осіб, причетних до нещасного випадку, діагноз встановлений КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР», комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з головним технологом ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» [PERSON] на підставі п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та складається акт за формою Н-1. Особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: [PERSON] - начальник дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не організував безпечну організацію робіт, допустив захаращення проходів між першим та другим перевірочними столами сторонніми предметами, не достатньо проконтролював забезпечення на робочому місці слюсаря механоскладальних робіт достатнього вільного простору для того, щоб працівники мали свободу рухів під час роботи і могли виконувати її без шкоди для власної безпеки і здоров`я, чим порушив п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальні вимоги стосовно забезпечення работодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 посадової інструкції начальника виробничої дільниці №20, затвердженої Генеральним конструктором - генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012; [PERSON] - головний технолог ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (розділ 6 акту) (а.с. 17-21, 68-72). Актом №1 від 21.05.2014 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, встановлено, що 06.05.2014 на оперативній нараді о 8-00 год., яку проводив технічний директор ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» [PERSON] , головному технологу [PERSON] було доручено проконтролювати виготовлення та усунення недоліків опорно-упорного підшипника. Після наради та до обідньої перерви [PERSON] виконував свої посадові обов`язки, а саме писав технологічний процес з ремонту підшипника упорно-опорного. Після обідньої перерви, близько 12 год. 15 хв., [PERSON] пішов у виробничий корпус на слюсарне відділення дільниці №20 для того, щоб разом із заступником директора ТОВ «Машсервіс» [PERSON] (представник замовника згідно з договором №597 ЕР від 01.11.2013) та слюсарем механоскладальних робіт дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» [PERSON] оглянути та вирішити питання про усунення конструктивних недоліків опорно-упорного підшипника. [PERSON] , ще до приходу [PERSON] та [PERSON] пішов у кімнату слюсарів механоскладальних робіт, щоб взяти необхідний для подальшої роботи інструмент. В цей час [PERSON] та [PERSON] прийшли на слюсарне відділення дільниці №20, де на перевірочному столі знаходився опорно-упорний підшипник. Під час огляду підшипника [PERSON] вирішив обійти перевірочний стіл та перейти на другу сторону для всебічного огляду підшипника. [PERSON] в цей час знаходився поруч. О 12 год. 30 хв., поспішаючи якомога швидше зробити огляд, під час пересування між двома перевірочними столами [PERSON] перечепився через дерев`яний ящик (ширина 600 мм; довжина 650 мм; висота 200 мм), який стояв на підлозі між першим та другим столами та використовувався як підставка для більшої зручності під час роботи слюсарем механоскладальних робіт і впав на правий бік, внаслідок чого отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків. В цей час через слюсарне відділення дільниці №20 проходив електрогазозварювальник [PERSON] , який побачив як падав [PERSON] та разом із [PERSON] підняли з підлоги потерпілого та посадили на лавочку. Після цього повідомили заступника головного технолога [PERSON] про те, що [PERSON] впав та травмувався. В свою чергу [PERSON] о 12 год. 35 хв. повідомив по телефону про нещасний випадок технічного директора [PERSON] , який о 12 год. 40 хв. прибув на місце події та повідомив інженерів з охорони праці [PERSON] . Після ого, як на місце події прибув провідний інженер з охорони праці, була викликана швидка медична допомога. Машиною швидкої медичної допомоги [PERSON] був доставлений у КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР» (пункт 6 акту). Причини настання нещасного випадку: основна - технічна, незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; супутні - психофізіологічна особиста необережність потерпілого (пункт 7 акту). Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою профілактичного закладу: закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків (пункт 8 акту). Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці або орган, який проводить розслідування: [PERSON] - начальник дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не організував безпечну організацію робіт, допустив захаращення проходів між першим та другим перевірочними столами сторонніми предметами, не достатньо проконтролював забезпечення на робочому місці слюсаря механоскладальних робіт достатнього вільного простору для того, щоб працівники мали свободу рухів під час роботи і могли виконувати її без шкоди для власної безпеки і здоров`я, чим порушив п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальні вимоги стосовно забезпечення работодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 посадової інструкції начальника виробничої дільниці №20, затвердженої Генеральним конструктором - генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012; [PERSON] - головний технолог ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (пункт 10 акту) (а.с. 13-16, 64-67). Як вбачається з довідки МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААГ №025298 від 28.08.2014, [PERSON] первинно встановлено з 28.08.2014 третю групу інвалідності (трудове каліцтво з ураженням опорно-рухового апарату) безстроково (а.с. 22). Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АБ №0004973 від 28.08.2014, позивачу первинним оглядом встановлено ступінь втрати працездатності 40% з 28.08.2014 безстроково. [PERSON] потребує медикаментозного лікування, стаціонарного лікування, санаторно-курортного лікування, відновного лікування в реабілітаційному відділенні (а.с. 23). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З наведеного вище вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення нещасного випадку з позивачем слугувало саме виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент нещасного випадку) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Приписами ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина у тому числі і позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров'я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19.042020 у справі № 210/2272/19, зокрема щодо погодження з доводами апеляційної інстанції, що «вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп'яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, 40% втрати ним професійної працездатності, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, наявності вини у тому числі і потерпілого в настанні нещасного випадку, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 200 000 грн. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 2 000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial