Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частки в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що, починаючи з 01.06.1980 позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, 15.09.2005 шлюб між подружжям було розірвано. За час перебування у шлюбі спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . В силу\~того,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~працювали в\~місцевому колгоспі\~«Заповіт Ілліча»,\~вказане домогосподарство\~відносилось до\~суспільної групи\~господарств -\~колгоспний двір,\~головою якого\~був [PERSON] ,\~членами двору\~-\~ його\~дружина [PERSON] \~та діти\~ [PERSON] та [PERSON] 16.02.2021 відповідач одноосібно зареєстрував за собою право власності на спільне будинковолодіння в цілому, про що позивачам стало відомо в лютому 2021 року, тільки після того як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явилась інформація про реєстрацію права власності на спірний будинок за [PERSON] . Позивачі вважають, що вказана реєстрація права власності за [PERSON] була проведена без врахування їх прав, як колишніх членів колгоспного двору, кожному з яких належало по 1/4 частці будинковолодіння. З урахуванням наведеного, просять визнати за кожним з них право власності на ј ідеальну частку вказаного будинковолодіння та скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на ѕ ідеальних частки на вказане нерухоме майно і, таким чином, відновити їх становище, яке існувало до порушення їх цивільних прав. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог представник відповідача [PERSON] 10.01.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неможливість застосування до спірного домогосподарства приписів ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР 1963 року і безпідставність позовних вимог, з огляду на те, що спірне будинковолодіння не відноситься до типу колгоспного двору, оскільки відповідач [PERSON] не здійснював трудову діяльність у колгоспі імені «Заповіт Ілліча» як член колгоспу. Одночасно подав до суду заяву із вимогою про застосування строку позовної давності. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися. Їх представник [PERSON] , будучи допитаним у попередніх судових засіданнях, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, будучи допитаним в одному із судових засідань, заперечуючи проти заявлених позивачами вимог вказав, що ним було правомірно набуто право власності на спірне майно, оскільки він в колгоспі імені «Заповіт Ілліча» не працював. Дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка перебувала у розпорядженні колгоспу «Заповіт Ілліча», йому було надано у зв`язку із тим, що його мати попередньо доглядала за одинокою особою, яка проживала за вказаною адресою. На момент прийняття у квітні 1988 року рішення про виділення йому згаданої земельної ділянки він не працював у колгоспі та не був його членом, про що свідчать записи у трудовій книжці. Вказану позицію підтримав у попередніх судових засіданнях також його представник [PERSON] . Суд, враховуючи позиції сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до наступного висновку. За загальним\~правилом кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період з 01.06.1980 по 15.09.2005 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у вказаному шлюбі подружжям було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Попередньо, рішенням загальних зборів колгоспників № 3 від 22.04.1988 [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку за рахунок земель колгоспу в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області (а.с.19 зворот). Рішенням № 171/9 від 14.09.1988 виконкому Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області [PERSON] наданий дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на 3 (три) кімнати житловою площею 48,1 кв.м та господарських споруд для особистого підсобного господарства в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, номер садиби №398-477, на земельній ділянці площею 0,06 га, відведеній рішенням загальних зборів колгоспників. Згідно представленого технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з: житлового будинку, який позначений на плані під літерою «А», загальною площею 111,00 м.кв., житловою площею 49,80 м.кв., підвалу (Пд1, Пд2), веранди (літ.а,г), сараю (літ. Б,В), літньої кухні (літ. Г), вбиральні (Літ. Д), ганку (літ. А1), криниці №1, хвіртки-воріт №2, огорожі №3. Вказані будівлі були споруджені впродовж 1988-1989 р.р. та завершені будівництвом. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №269777007 від 10.08.2021 право власності на вказане будинковолодіння зареєстроване за [PERSON] . Підставою державної реєстрації вказаного права власності є: технічний паспорт, виданий 12.02.2021 Заставнівським РБТІ; рішення Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 28.01.2021 №01/04; архівний витяг №1/47, виданий 26.01.2021 Заставнівською РДА Чернівецької області; виписка із по господарської книги №78 від 25.01.2021 Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.39). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі вказують, що мають право на частки у спірному будинковолодінні, зазначаючи про належність останнього до суспільної групи господарств - колгоспний двір, в силу того, що [PERSON] та [PERSON] були колгоспниками, а [PERSON] та [PERSON] , як члени їхньої сім`ї, проживали із ними у господарстві. В підтвердження вказаних обставин посилаються на записи в погосподарській книзі за період з 01.01.1991 по 01.01.1995, а також довідку Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №770 від 02.09.2021, з яких вбачається, що [PERSON] , 1957 р.н., був головою даного двору, а [PERSON] , 1961 р.н., [PERSON] , 1980 р.н. та [PERSON] , 1987 р.н. - членами двору, та господарство, в якому вони проживали, відносилося до суспільної групи господарств колгоспників (а.с.33, 35). Разом з тим, правильність цього визначення оспорюється відповідачем, який зазначає, що він ніколи не був членом колгоспу та дозвіл на будівництво за спірною адресою йому надано було у зв`язку із тим, що його мати раніше доглядала за одинокою особою, яка там проживала, а тому спірне домогосподарство не мало статусу майна колгоспного двору і набуте ним у власність правомірно. Отже, між сторонами існує спір щодо правомірності набуття відповідачем одноосібного права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами приписів статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є нормативно-правові акти, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічні вказівки по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджені Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26) та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Згідно із зазначеними Вказівками визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, віднесення до певних суспільних груп господарств мало значення для набуття права власності на майно. Суспільні групи господарств встановлювалися відповідно до діючих на той час Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів. Зокрема, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї, господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робітників, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, слід дійти висновку, що господарства, в яких є працюючі члени колгоспу, відносяться до колгоспного двору незалежно від роду занять голови двору. Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року). Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення). Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень). Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис. Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки. Отож,\~виходячи з\~наведеного можна\~дійти висновку\~про те,\~що трудова\~діяльність членів\~колгоспів підтверджується\~трудовою книжкою\~колгоспника встановленого\~взірця,\~що є\~основним документом\~про трудову\~діяльність членів\~колгоспів,\~та до\~якої вносяться\~відомості,\~зокрема про\~прийом на\~роботу,\~переведення на\~іншу посаду,\~звільнення з\~роботи,\~а також\~трудову участь\~у громадському\~господарстві (встановлений\~у колгоспі\~річний мінімум\~трудової участі\~в громадському\~господарстві,\~виконання річного\~мінімуму трудової\~участі,\~причини невиконання\~встановленого мінімум\~трудової участі). Водночас, критерієм для визначення суспільної групи двору є членство, а не робота, в колгоспі. Як вбачається із наданої відповідачем копії трудової книжки (звичайного зразка), починаючи з 01.03.1979 по 16.10.2007 [PERSON] працював у різних установах, зокрема у колгоспі «Заповіт Ілліча», куди 13.09.1984 він був прийнятий на роботу у кафельний цех, 07.02.1985 - переведений на роботу у Заставнівське МКВ по виробництву будматеріалів у зв`язку з від`єднанням і переданням цьому підприємству цеху підсобного виробництва, 10.02.1985 переведений на роботу в кафельний цех кочегаром та 03.11.1985 - звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП УССР (а.с.58). При цьому інформацію щодо членства [PERSON] у колгоспі «Заповіт Ілліча» вказана трудова книжка, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, не містить. Вказані обставини, з урахуванням наведених приписів законодавства, дають підставу вважати, що [PERSON] протягом 1984-1985 р.р. перебував у трудових відносинах з колгоспом «Заповіт Ілліча», тобто, дійсно працював в колгоспі, проте не був його членом і відносився до суспільної групи робочих. Із правових позицій, які висловив Верховний Суд України у постановах від 15 січня 2014 року № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року №6-192цс14 вбачається, що застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим. У своїй ухвалі від 17.12.2014 по справі № 6-36239св14 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що наявність запису у трудовій книжці про перебування особи в трудових відносинах із колгоспом та відповідного запису у витягу з погосподарської книги є недостатньою правовою підставою для безперечного висновку про те, що особа була членом колгоспу. Такі обставини можуть підтверджуватися рішенням (витягом з нього) загальних зборів членів колгоспу про включення особи до членів колгоспу. З наведеного слідує, що належним та достатнім доказом наявності в особи статусу - члена колгоспу, в тому числі наявності членства в колгоспі «Заповіт Ілліча», що діяв на території с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, є відповідне рішення загальних зборів колгоспників цього колгоспу. Проте, позивачами, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, вказані обставини не доведено, рішення загальних зборів колгоспників про зарахування [PERSON] та [PERSON] в члени колгоспу «Заповіт Ілліча» суду не представлено. Поряд з цим суд звертає увагу не та, що в матеріалах справи також відсутнє рішення загальних зборів колгоспників «Заповіт Ілліча» №3 від 22.04.1988 (його копія), яким [PERSON] виділялася земельна ділянка площею 0,06 га, у зв`язку із чим у суду немає можливості встановити той факт, що вказана земельна ділянка надавалася [PERSON] , саме як члену колгоспу. Така вказівка\~відсутня і\~у виписці\~із рішення\~виконкому Заставнівської\~районної Ради\~народних депутатів\~№171/9\~від 14.09.1988,\~яким надавався\~дозвіл громадянину\~ [PERSON] \~на будівництво\~індивідуального житлового\~будинку,\~житловою площею\~48,1\~м.кв.,\~та господарських\~споруд \~для власного\~підсобного господарства,\~ площею\~18,26\~м.кв.\~в с.\~Юрківці Заставнівського\~району Чернівецької\~області,\~в якому\~міститься \~посилання на\~вищезазначене рішення загальних зборів колгоспників (а.с. 19 зворот). У довідці Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №770 від 02.09.2021, в якій міститься запис про те, що спірний житловий будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] , членами двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , також не зазначено підстави віднесення господарства до суспільної групи колгоспний двір. Відтак, докази, які б підтверджували той факт, що [PERSON] , як голова господарства, та його дружина [PERSON] , як член сім`ї, були працюючими членами колгоспу, як на момент отримання дозволу на будівництво спірного житлового будинку, так і на момент завершення будівництва, в матеріалах справи відсутні. Вказані обставини\~дають підставу\~суду вважати\~надані позивачами\~в підтвердження\~своїх позовних\~вимог докази\~недостатніми. За таких обставин, враховуючи наявність заперечень зі сторони відповідача та відсутність спростувань його доводів шляхом представлення належних доказів зі сторони позивачів, суд вважає недоведеним той факт, що господарство, в якому позивачі спільно проживали із [PERSON] , як члени його сім`ї, відносилося до господарства колгоспників, і вони мають право на 1/4 частину вказаного будинку з господарськими спорудами кожен, як члени колишнього колгоспного двору. На думку суду, запис в погосподарській книзі щодо зарахування спірного господарства до суспільної групи господарств колгоспний двір, є суперечливим, таким, що здійснений без врахування вимог п.20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69, а тому не може слугувати достатньою правовою підставою при вирішенні даного спору. З огляду на наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261, ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача [PERSON] під час розгляду справи подано відповідну заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до змісту абзацу 3 п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Разом з тим, враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивачів відмовлено повністю у зв`язку із недоведеністю вимог, то суд, в даному випадку, не враховує заяву про застосування строку позовної давності. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 08.06.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 15.06.2022, то датою ухвалення даного судового рішення є 15.06.2022. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed