Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження» на свою користь: недоплачену заробітну плату в сумі 30 000 грн., 44 794 грн 80 коп. середнього заробітку за час затримки виплати, моральної шкоди в сумі 20 000 грн. та в рахунок компенсації на витрати по оплаті правової допомоги 4 000 грн. Мотивує позовні вимоги тим, що він працював на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження» у період роботи з 12.06.2019 по 29.11.2019. 15.11.2019він написав до ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження»заяву про звільнення за власною ініціативою у порядку ст. 38 КЗпП України та 29.11.2019звільнений з посади. На день звільнення відповідач сплатив позивачеві 831210 грн. заробітної плати, 02.12.2019 сплатив ще 3 088 грн.43 коп., що доводиться історією по картковому рахунку з 01.06.2019. по 23.12.2019. Позивач, посилаючись ст. 116, 117 КЗпП України вважає, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства щодо проведення повного розрахунку в день звільнення. У відзиві на позов представник відповідача не погодився з доводами позивача та заперечував проти позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що 29.11.2019 згідно зі ст. 38 КЗпП України та на підставі особистої письмової заяви від 15.11.2019 [PERSON] було звільнено з роботи у ТОВ «НВО «Промвпровадження» з посади водія автотранспортних засобів, про що, зокрема, було видано відповідний наказ № 410-К. Загальна сума грошових коштів, що була перерахована відповідачем позивачу, становить 86 198,43 грн. та підтверджується витягами з відомостей на виплату грошей, бухгалтерською довідкою за підписом генерального директора підприємства, тому, вважає відсутні порушення трудового законодавства. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 20.02.2020. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 25.02.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10.03.2020 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2020 скасовано ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 10.03.2020 про повернення позовної заяви та направлено для проваження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 22.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, вікрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. 19.05.2021 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких [PERSON] просив стягнути з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження»: 12 419,27 грн. недоплаченої заробітної плати, 434 165 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 19.05.2021 та 20 000 грн. моральної шкоди. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] прибули, збільшені позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача прибувши у судове засідання зазначив, що заявлені позовні вимоги, в тому числі уточнені та збільшені, не визнає повністю. Судом встановлено наступні обставини На підставі власної заяви від 11.06.2019 позивача прийнято на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження», що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 11.06.2019 № 207-К. 15.11.2019 позивачем написана до ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження»заява про його звільнення 29.11.2019 за власним бажанням, у порядку ст. 38 КЗпП України та наказом про звільнення від 29.11.2019 № 410-К позивача звільнено з займаної посади. На день звільнення відповідач сплатив позивачеві 831210 грн. заробітної плати, 02.12.2019 сплатив ще 3 088 грн.43 коп., що доводиться історією по картковому рахунку з 01.06.2019. по 23.12.2019. З урахуванням зазначених виплат, позивач стверджує, що відповідач недоплатив позивачеві близько 20000 грн., які як пояснили йому працівники відповідача, були недоплачені у зв`язку з накладенням на нього штрафів. На підтвердження цієї обставини, що відповідач занижував заробітну плату шляхом накладання штрафів, надає фотографію екрану комп`ютера з розрахунком заробітної плати позивача. Причину накладення штрафів позивачеві встановити не вдалося та зазначає, що законодавством України не передбачено застосуванням роботодавцем штрафів відносно працівників, у зв`язку з чим такі відрахування від заробітної плати є незаконними. Крім цього, позивач вважає, що працівники відповідача систематично занижували розмір нарахованої йому заробітної плати, приймаючи до розрахунку лише частину первинних бухгалтерських документів (шляхові листи, товарно-транспортні накладні), в результаті чого додатково позивачу не виплачено ще близько 10 000 грн. Позивач вважає, що відповідач недоплатив його заробітну плату в день звільнення у розмірі близько 30 000 грн., з нього має бути стягнуто середній заробіток позивача за весь час затримки виплати у розмірі 44 794 грн. 88 коп. (за станом на 17.02.2020.) Так як, позивач має дружину [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] то через невиплату відповідачем у повному обсязі сум заробітної плати позивач не має можливості у повній мірі забезпечувати належне матеріальне становище власної сім`ї, у зв`язку з чим переживав значні моральні страждання та оцінює заподіяну йому цим моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 03.03.2020 представником позивача надано уточнену позовну заяву до суду, де зазначає, що відповідачем недоплачено позивачу 3000 грн. у зв`язку із накладенням штрафу про який позивач у нічого невідомо. Крім того, зазначає суму недоплати заробітної плати позивачу за жовтень-листопад у розмірі 9419,27 грн. Таким чином, загальна недоплата заробітної плати на день звільнення становить 12419,27, у зв`язку з чим з відповідача необхідно ще стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати у розмірі 54270,72 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. 19.05.2021 до суду надійшов відзив від представника позивача про збільшення розміру позовних вимог. Де зазначає, що станом на 19.05.2021 сума середнього заробітку за час затримки виплати складає: 434 165 грн. 76 коп, тому просить стягнути з відповідача - ТОВ "Промвпровадження" на користь позивача [PERSON] 12 419 грн. 27 коп. недоплаченої йому заробітної плати, 434 165 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки виплати та 20000 тис. моральної шкоди. 18.02.2021 представник відповідача надав відзив на позовну заяву уточнену від 03.03.2020, де зазначив, що 12.06.2019 на підставі особистої письмової заяви від 11.06.2019 [PERSON] було прийнято на роботу до TOB «НВО «Промвпровадження» водієм автотранспортних засобів, про що, зокрема, було видано відповідний наказ № 207-К. Наказом від 14.01.2018 № 08 за роз`їзний характер робіт до посадового окладу водіям автотранспортних засобів було встановлено щомісячну надбавку у розмірі 300,00 грн. Згідно штатних розписів від 01.06.2019, 01.07.2019, 01.08.2019 затверджених наказами від 31.05.2019 № 147,27.06.2019.№ 182, 30.08.2019 № 197 посадовий оклад водія автотранспортних засобів становив 4 300,00 грн., а надбавки (доплати) - 300,00 грн. Згідно штатних розписів від 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019 затверджених наказами від 30.08.2019 № 229, 30.09.2019 № 256, 31.10.2019 № 294 посадовий оклад водія автотранспортних засобів становив 4 400,00 грн., а надбавки (доплати) - 300,00 грн. З метою підвищення продуктивності праці у ТОВ «НВО «Промвпровадження запроваджена система мотивації і стимулювання співробітників шляхом їхнього преміювання, що затверджено наказами за підписом генерального директора товариства. Розмір премії не є фіксованим, може виплачуватись частинами і залежить від результатів фінансової діяльності всього товариства. За час роботи у ТОВ «НВО «Промвпровадження» позивача неодноразово було: премійовано, а саме: -згідно наказу від 09 липня 2019 року № 185 сума премії становила 2 000,00 грн.; -згідно наказу від 18 липня 2019 року № 186 сума премії становила 3 587,00 грн.; -згідно наказу від 13 серпня 2019 року № 212 сума премії становила 15 000,00 грн.: -згідно наказу від 29 серпня 2019 року № 226 сума премії становила 5 813,00 грн.; -згідно наказу від 03 вересня 2019 року № 235 сума премії становила 12 000,00 грн -згідно наказу від 27 вересня 2019 року № 253 сума премії становила 8 134,00 грн.: -згідно наказу від 03 жовтня 2019 року № 263 сума премії становила 19 000,00 грн.. -згідно наказу від 25 листопада 2019 року № 316 сума премії становила 6 398,00 грн Загальна сума премій за період роботи позивача у ТОВ «НВО «Промвпровадження становила 71 932,00 грн. Відповідно до розрахункового листка за червень 2019 року позивачу за 11 відпрацьованих днів було виплачено 576,92 грн. Відповідно до розрахункового листка за липень 2019 року позивачу за 23 відпрацьованих дні було виплачено 7 839,05 грн. Відповідно до розрахункового листка за липень 2019 року позивачу за 23 відпрацьованих дні було виплачено 22945,90 грн. Відповідно до розрахункового листка за вересень 2019 року позивачу за 21 відпрацьований день було виплачено 17 894,54 грн. Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2019 року позивачу за 18 відпрацьованих дні було виплачено 21 253,29 грн. Відповідно до розрахункового листка за листопад 2019 року позивачу за 20 відпрацьованих днів було виплачено 12 600,30 грн. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку (абз. 2 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Постанова № 100)). Відповідач зазначає, що розрахунок середнього заробітку проводився у відповідності до Постанови № 100 та під час роботи у TOB «НВО «Промвпровадження» становив 720,86 грн., що підтверджується наданою у додатку до відзиву довідкою-рахунком середнього заробітку. Враховуючи значну навантаженість та велику кількість працівників (у тому числі постійну зміну їхнього кількісного складу) на підприємстві, 02.12.2019 ТОВ «НВО «Промвпровадження» помилково перерахувало позивачу грошові кошти у розмірі 3 088,43 грн., проти чого останній не заперечив. Про повернення надлишково виплаченої заробітної плати в сумі 3 088,43 грн. відповідач до [PERSON] не звертався. 29.11.2019 згідно зі ст. 38 КЗпП України та на підставі особистої письмової заяви від 15.11.2019 [PERSON] було звільнено з роботи у ТОВ «НВО «Промвпровадження» з посади водія автотранспортних засобів, про що, зокрема, було видано відповідний наказ № 410-К. Загальна сума грошових коштів, що була перерахована відповідачем позивачу, і становить 86 198,43 грн. та підтверджується витягами з відомостей на виплату грошей, і бухгалтерською довідкою за підписом генерального директора підприємства (надаються у додатку до відзиву). Стосовно долученої до позовної заяви фотографії «таблиці Ехеl» відповідач зауважує, що вона викликає великі сумніви стосовно свого походження, бо, не містить ані печатки, ані підписів уповноважених осіб, відсутнє будь-яке посилання на первинний документ, а тому не може вважатись документом в розумінні діючого законодавства, і назвати її документом не виявляється можливим. Відповідач вважає, що вказане фото не має відношення до нього, та взагалі не може бути доказом у розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України. Стосовно заявленої моральної шкоди відповідач зазначає про відсутність зі свого боку будь-яких порушень трудового законодавства, а отже жодної шкоди позивачу нанесено не було, у зв`язку з чим підстави для такого роду стягнення відсутні. У будь-якому випадку оцінена позивачем моральна шкода у 20 000,00 грн. є необгрунтованою, не вказано з чого вона складається, сума не відповідає критеріям розумності і справедливості. До відзиву представником відповідача долучені докази, що витребовувались у відповідача на підставі ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 25.01.2021. Ухвалою суду від 14.04.2021 додатково витребовувались докази від відповідача, у відповідь предстаником відповідача надано пояснення, що колективний договір з позивачем не укладався, натомість надає суду Правила внутрішнього трудового розпорядку. Зазначає, що подорожні листи водієві не виписувались через скасування їх виписування на вантажні автомобілі на підставі наказу Мінінфраструктури та Міекономрозвитку від 10.12.2013 № 1005/1454, тому до матеріалів справи недолучаються. На виконання ухвали суду від 21.05.2021 про витребування доказів представником позивача частково надано до суду витребовувані документи, зокрема документи бухгалтерського обліку, які містять вихідні дані по формуванню, нарахуванню та виплаті заробітної плати, щодо тарифів по оплаті заробітної плати. Отже, з наданих сторонами письмових доказів і доводів сторін у справі, висловлених у процесуальних документах, судом встановлено, що між ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження» та [PERSON] існували трудові відносини, де позивач з 12.06.2019 по 29.11.2019включно обіймав посаду водія автотранспортних засобів, трудові відносини припинені 29.11.2019(останній робочий день) на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідач сплатив позивачеві 83210 грн. заробітної плати, 02.12.2019 сплатив ще 3 088 грн.43 коп., які є надлишково виплаченими, що доводиться історією по картковому рахунку з 01.06.2019. по 23.12.2019. Норми права, застосовані судом Згідно з ч.1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 115 КЗпП України). Наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286 затверджено Інструкцію зі статистики кількості працівників (далі - Інструкція). Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників кількості працівників у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації щодо зайнятості працівників та розмірів їхньої оплати праці. Дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб, їхні філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, а також на фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю (пункт 1.1 розділу І Загальні положення Інструкції). Пунктом 1.6 розділу І Загальні положення Інструкції, зокрема, встановлено, що до первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників, зокрема належать наказ (розпорядження) про прийом на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору, особова картка, наказ (розпорядження) про надання відпустки, табель обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати. Правові основи регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності в Україні встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Згідно з ч.1 ст. 2 Закону цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суб`єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Одночасно про суми доходів, нарахованих товариством найманим працівникам, воно повинно звітувати до Пенсійного фонду України і Державної податкової інспекції. Звітність до цих органів повинна заповнюватися на підставі первинних, бухгалтерських та інших документів, згідно з якими проводиться нарахування доходів найманим працівникам. Отже, товариство зобов`язане оформляти відповідні первинні документи. Форми первинних документів з обліку заробітної плати повинні відповідати загальним вимогам первинних документів, що визначені у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Згідно з пунктом 44.1 Податкового кодексу України роботодавці зобов`язані вести облік доходів найманих працівників, що підлягають оподаткуванню, на підставі первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою ПДФО, ведення яких передбачене законодавством. Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. За змістом абз. 3 пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абз.1 пункт 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Відповідно до абз. 2 пункту 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. За змістом пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка суду аргументів сторін, доказів Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати. Суд врахував, що сторони у справі не є фактично рівними учасниками спірних правовідносин, мають відмінні правові можливості, докази щодо наявності чи відсутності заборгованості із виплати заробітної плати знаходяться у відповідача, який є роботодавцем та повинен вести облік нарахування та виплати заробітної плати своїм працівникам. У позивача є об`єктивні труднощі й перешкоди у наданні таких доказів до суду, натомість відповідач на обґрунтування своєї позиції у справі зобов`язаний на спростування доводів позивача щодо існування заборгованості із заробітної плати надати належні та допустимі докази, якими є первинні розрахункові платіжні документи. У визначенні розподілу тягаря доведення суд врахував, що саме відповідач як роботодавець зобов`язаний надати суду такі докази, оскільки вони знаходяться у його розпорядженні. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 296/4465/16-ц. Однак, системний аналіз наведених вище норм законодавства про працю дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами виплати працівникові заробітної плати можуть вважатися письмові документи - первинні документи бухгалтерського обліку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не доведено про нарахований, але не виплачений дохід у розмірі 12419,27 коп. Відповідачем надано до суду належні та допустимі письмові доказів на спростування відсутності заборгованості із заробітної плати, зокрема надано первинні документи бухгалтерського обліку щодо виплати працівникові заробітної плати (розрахункові листи, докази перерахування виплат на карту позивача, бухгалтерську документацію, тощо), а відповідно доведено про відсутність заборгованості із заробітної плати у розмірі 12419,27 коп. Суд бере до уваги поведінку позивача, а саме: пасивність [PERSON] щодо пред`явлення вимог до роботодавця щодо отримання належних виплат при звільненні та за попередні місяці, зокрема заборгованості по заробітній платі, відсутність доказів звернення до роботодавця із такими вимогами протягом жовтня-листопада 2019, позивач не цікавився умовами нарахування заробітної плати та не знав про наявність преміювання, відсутність будь яких доказів заборгованості по заробітній платі в сумі 12419,27 коп., надання роботодавцем, відповідачем у справі, на ухвалу суду довідок про відсутність заборгованість із заробітної плати. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та в інших позовних вимогах, які є похідними у разі визнання наявної заборгованості по заробітній платі. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповдіно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у відповідності до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, то судовий збір з позивача не стягується а відноситься за рахунок держави. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Представник відповідача [PERSON] надавши відзив на позов, також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280сц180). Представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучено договір про надання адвокатських послуг від 04.02.2021, додаток до договір про надання адвокатських послуг від 04.02.2021, в якому адвокатом Кушнір О.В. та ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження» погоджено вартість послуг адвоката у вигляді гонорару у розмірі 5000,00 грн., оплата здійснюється після набрання рішення законної сили, також долучено акт здачі-приймання наданих адвокатських послуг. Аналіз поданих документів свідчить про те, що надання правової допомоги відповідачу вказаним адвокатом доведено. За таких обставин суд вбачає підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Промвпровадження» витрат на правову допомогу.

Outcome: approved