Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області за підсудністю з Корольовського районного суду м. Житомира надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якій позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою грошові кошти в сумі 4500 доларів США, конвертованих в національну валюту у рахунок повернення боргу за розпискою від 01.10.2020 року, що складає суму основного боргу 123548,85 грн.; а також проценти 5112,89 грн., інфляційні нарахування 4200,66 грн., нарахування 3% річних 1177,95 грн., всього стягнути 134040,35 грн.; стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду судового засідання, та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечує щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, відзиву на позов не подала. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії розписки від 01.10.2020 року, відповідачка [PERSON] 01.10.2020 року одержала в борг у позивача [PERSON] 4500,00 доларів США із зобов`язанням повернути вказані грошові кошти в повному обсязі до 30.01.2021 року. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення суми боргу за договором позики від 21.04.2021 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Однак, з боку відповідача не було вчинено жодних дій для повернення боргу позивачу. Відповідно до частин першої-четвертої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена у ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що вищевказана розписка від 01.10.2020 року містить в собі інформацію щодо отримання позичальником [PERSON] коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу позикодавцю [PERSON] у визначений строк до 30.01.2021 року. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Аналізуючи вищевказаному норму чинного ЦК України, суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Копія розписки відповідачки [PERSON] від 01.10.2020 року додана позивачем до матеріалів справи, а оригінал не повернутий відповідачці, оскільки борг станом на даний час не було повернуто позивачу [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст.\~625,\~1048,\~1050 ЦК України, викладеним у постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що відповідачка [PERSON] не виконала умови взятих на себе зобов`язань за розпискою від 01.10.2020 року - не повернула позивачу [PERSON] взяті в борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Отже, з відповідачки підлягає стягненню сума основного боргу 4500 доларів США, які позивач визначив у позовній заяві у валюті України у розмірі 123548,85 грн. Крім того, суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення на підставі\~ст.\~625\~ЦК України зазначеної позивачем суми нарахованих процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі 5112,89 грн., інфляційних нарахувань у сумі 4200,66 грн., та нарахованих 3% річних у сумі 1177,95 грн. за вказаним борговим зобов`язанням від 01.10.2020 року. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки - [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1340,41 грн.

Outcome: approved