Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

23 червня 2021 року ПрАТ «Просто-страхування» звернулося до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, вякому просила стягнути на свою користь витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 21 485 грн 30 коп., судовий збір в розмірі 2270 грн та 5000 грн витарт на правову допомогу. Зазначало, що 29.12.2019 між ПрАТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4923909. 13.05.2020 в м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля «Тойота РАФ-4», р\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу «FAW CA1011 CARGO», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Згідно з постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.07.2020 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Судом встанволено, що водій перебував під час скоєння ДТП у стані алкогольного сп`яніння. ПрАТ «Просто - страхування» за зверненням ПрАТ «СК «Провідна» за заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування від 15.05.2019 року забезпеченого ТЗ «Тойота РАФ-4», р\\н [NUMBER] виплатило 30.09.2020 року страхове відшкодування в розмірі 21 485,30 грн. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не виплачує завдану ним шкоду, просило стягнути з останнього на відшкодування шкоди в порядку регресу суму випалченого відшкодування, а також судові витрати. Ухвалою суду від 25.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, судом був здійснений повторний виклик відповідача шляхзом розміщення оголошення на сайті Судова влада. В силу норм ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. За змістом ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву , проте своїм правом відповідач не скористався. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу його місцезнаходження. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подавав. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 27.12.2019 між ПрАТ «ПРОСТО - страхування » та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АО/4923909, забезпеченим транспортним засобом за яким є «FAW CA1011 CARGO», н.з. [NUMBER] , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн. 13.05.2020 року в м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля «Тойота РАФ-4», р\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу «FAW CA1011 CARGO», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.07.2020 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ч.1 ст. 130 КУпАП було визнано [PERSON] . Як вбачається зі змісту вказаної постанови суду, водій [PERSON] порушим ПДР, що стало причиною ДТП , та під час скоєння ДТП під час керування автомобілем «FAW CA1011 CARGO», н.з. [NUMBER] , [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння , що підтверджується належними доказами. Відповідно до страхового акту № 144801 від 19.09.2020 визначено до сплати ПрАТ «СК «Провідна» як страхувальнику за Договром добровільного страхування транспортного засобу від 15.05.2019 року , укладеного з [PERSON] , власником автомобіля Тойота РАФ-4, рїн [NUMBER] , 21 485,30 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди . При цьому матеріалами справи підтверджується, що вартість матеріальної шкоди, що дорівнює вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, становить 36 649,50 грн, яка була сплачена в повному обсязі ПрАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] . На підтвердження сплати зазначеної суми позивачем надано платіжне доручення № 14479 від 30.09.2020 року. 11.11.2020 року ПрАТ «Просто-страхування» зверталося до [PERSON] з вимогою про відшкодування завданої ним шкоди в порядку регресу у добровільному порядку , однак, відповідачем у добровільному порядку шкоду відшкодовано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, у таких випадках: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вживав алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі; якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу чинним вимогам Правил дорожнього руху; якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування; якщо він не повідомив страховика у визначені законом строки (не невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди потрібно письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого автомобіля й пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу). Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Регрес це право зворотної вимоги страховика до особи, яка є винною у спричиненні шкоди. Важливим моментом є те, що страховик може реалізувати право регресу виключно після виплати ним страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі, та в межах цього відшкодування. Суд звертає увагу, що регресні зобов`язання у страхових відносинах виникають за дотримання певних умов: наявності договору про страхування цивільно-правової відповідальності, правомірності прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, наявність суб`єктного складу правовідношення (страховик, страхувальник і потерпіла особа). Якщо страховик здійснив виплату безпідставно, то застосування правових норм Закону «Про ОСЦПВНТЗ» не є можливим, а відтак застосовуються загальні положення про відшкодування шкоди. Позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу, посилаючись на норми ст. ст. 6, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Це і є правовою підставою позову. Згідно ізст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,ст. 1191 ЦК України), а такожст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно дост. 993 ЦК Україниіст. 27 Закону України "Про страхування"встановлено особливий правовий режим. Регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимогст. 27 Закону України "Про страхування "таст. 993 ЦК Українидо позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи , відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до увагист. 1191 ЦК України, п. 38.2.1ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача . Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, ураховуючи, що винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , який застрахував свою цивільно-правову відповідачльність у стархової компанії позивача, проте керував застрахованим ТЗ у стані алкогольного сп`яніння, при цьому позивач сплатив потерпілій особі суму страхового відшкодування, - дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, понесені позивачем витрати підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року , укладеного між ПрАТ «Просто-страхування) та АЮ «Синюк та партнери» в особі голови адвоката Синюка С.Л., та Актом виконаних робіт від 31.05.2021 року , атакож копію платіжного доручення від 06.05.2021 року на підтвердженян сплати адвокатських послуг. За такого, з відповідача на корсить позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved