Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулася 22.10.2021 до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS] . Співвласник житлового приміщення [PERSON] помер [INFO] . У даному житловому приміщенні зареєстровані позивачка [PERSON] , її син [PERSON] та його дружина - відповідач по справі [PERSON] . Між сином позивачки [PERSON] та відповідачкою 25.11.2000 було укладено шлюб, який у подальшому рішенням суду від 19.12.2013 розірвано. Однак [PERSON] у квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, а саме з 2003 року, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей у приміщенні не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод відповідачці у користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї не чинили. Наразі [PERSON] виїхала за кордон і не спілкується з позивачкою та своїм колишнім чоловіком. Оскільки факт реєстрації відповідачки порушує право [PERSON] на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 02.11.2021 позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак до суду не з`явилася, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачки, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.05.2003, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожному по 1/3 частці, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке БТІ» №671834 від 30.05.2003 (а.с. 4). Як вбачається і свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис №2047 (а.с. 8). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2013 шлюб, укладений 25.11.2000 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішення набрало законної сили 31.12.2013 (а.с. 7). Як зазначено у довідці Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №9 від 23.09.2021, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка (а.с. 5). Мешканцями будинку [ADDRESS] 23.09.2021 складено акт, що у квартирі №101 вказаного будинку [PERSON] , [INFO] , з 2003 року і по теперішній час не проживає (а.с. 6). Як вказує у позові представник позивачка, [PERSON] комунальні платежі не сплачує, з 2003 року у даній квартирі не проживає, оскільки перебуває за межами України. Точне місце її перебування позивачці невідомо. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, а саме колишньою невісткою, у зв`язку з чим регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п. 33,34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Натомість, як слідує з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачка в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає понад один рік, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідачки створює позивачці перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , яка змушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON] 908,00 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с. 3).

Outcome: approved