Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

05.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріального збитку к розмірі 110239,95 грн., витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1700,00 грн., витрат на евакуацію пошкодженого після ДТП автомобілю у розмірі 800,00 грн., витрат за зберігання пошкодженого після ДТП автомобіля на арешт майданчику у розмірі 600,00 грн. Також просить стягнути моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., і судовий збір у розмірі 335,50 грн. Позов мотивує тим, що 01.09.2017 року на пр. Шевченко, 4-а в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна\~пригода з\~вини відповідача,\~який керуючи\~автомобілемVolkswagen\~Golf,\~р/н\~ [NUMBER] допустив\~зіткнення завтомобілем Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] під керуванням позивача. Заподіяний збиток\~підтверджується висновком\~авто товарознавчого\~дослідження ФОП\~ [PERSON] \~№ 1910/17-1,\~згідно якого\~вартість матеріального\~збитку 110239,95\~грн.,\~вартість дослідження\~1700,00\~грн.\~Вважає,\~що вказані\~витрати мають\~бути в\~повному обсязі\~відшкодовані відповідачем,\~оскільки його\~протиправними діями\~спричинений позов.Моральна шкода заподіяна позивачу виразилася в душевних стражданнях, складностях побутового характеру пережитих внаслідок ДТП. У наслідок ДТП позивач пережив сильне душевне хвилювання за своє життя й здоров`я. Через пошкодження і тривалу неможливість нормальної експлуатації автомобіля у позивача виникли складності у особистому житті. Позивач на тривалий час відклав заплановані поїздки. Був позбавлений можливості надавати допомогу і здійснювати догляд за батьками, які є людьми похилого віку, пенсіонерами. Відповідач не вжив заходів до добровільного відшкодування заподіяного ним збитку, через що позивач приділяв багато часу, сил та коштів для усунення проблем, пов`язаних з ДТП. Сильні переживання викликав факт значного ушкодження автомобіля Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] , що перебував до події у відмінному технічному стані. В судове засідання 30.06.2022 року позивач та/або його уповноважений представник не з`явились, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення слухання не заявляли, про дату, час і місце проведення повідомлявсь у встановленому законом порядку. В судове\~засідання 30.06.2022\~року з`явилась\~представник відповідача,\~яка \~заперечувала проти\~задоволення позову\~посилаюсь на\~його необґрунтованість\~та недоведеність\~належними доказами.\~Свою позицію\~обґрунтувала наявністю\~Постанови Апеляційного\~суду Одеської\~області від\~08.08.2018\~року по\~справі №\~522/20471/17,\~відповідно до\~якої провадження\~відносно відповідача\~було закрите\~у зв`язку\~із недоведеністю\~в його\~діях складу\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП в\~умовах подій\~01.09.2017\~року. Також зазначила на те, що 12.11.2019 року Приморський районний суд міста Одеси виніс Постанову по справі № 522/9882/19 в мотивувальній частині якої закріплено про встановлену судом наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП в умовах подій 01.09.2017 року. На вказану постанову представником позивача подано апеляційну скаргу із проханням постанову скасувати та ухвалити нову, якою встановити відсутність складу (вини) адміністративного правопорушення в діях позивача. Згадана апеляційна скарга була залишена без задоволення, Постанова по\~справі №\~522/9882/19\~залишена без\~змін,\~в тому\~числі,\~і з\~приводу змісту\~мотивувальної частини,\~про що\~12.03.2020\~року Одеським\~апеляційним судом\~винесено відповідну\~Постанову.\~Зауважила на\~те,\~що автомобільVolkswagen\~Golf,\~р/н\~ [NUMBER] був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6429201. За словами представника, позивачу достовірно відома вказана обставина, адже користуючись статусом потерпілого від ДТП від 01.09.2017 року він отримав у вказаній страховій страхове відшкодування. З огляду на наявність постанов суду, які набрали законної сили та визначають особу, винну у настанні ДТП від 01.09.2017 року представник зазначала на недоцільність зміни складу учасників справи. Також зазначила на те, що надані позивачем до матеріалів справи документи мають неналежну якість, не придатні для читання, надані не в повному обсязі. Через зазначене відзив щодо позовних вимог не міг бути виготовлений. Зауважила, що позовна заява подана позивачем до суду 05.05.2021 року, в ній зазначена ціна позову 133339,95 грн., проте судовий збір з непояснених причин сплачений у розмірі 335,50 грн., а квитанція про сплату датується 19.10.2019 року. Посилаючись на те, що місце реєстрації відповідача та місце настання ДТП від 01.09.2017 року належить до Приморського районного суду міста Одеси, зазначила на не підсудність позовної заяви позивача Суворовському районному судові міста Одеси в межах ст. 27 та 28 ЦПК України. Звернула увагу на те, що позивач не є власником автомобіля Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу власником є [PERSON] . До матеріалів справи не залучено документу, на підставі якого позивач представляє інтереси вказаної особи з приводу майна постраждалого від ДТП з його вини, та позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду на користь [PERSON] . Зазначає на відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, на відсутність пояснень та/або доказів, на підставі яких позивачем ставиться питання про стягнення розміру, нібито, завданої йому моральної шкоди на користь третьої особи. З огляду на перелічене (наявність постанов судів по адміністративним справам відносно позивача та відповідача), а також через відсутність процесуальної можливості оскаржити Ухвалу про відкриття провадження по справі № 523/8210/21 та недоцільність передання справи до іншого суду, представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог в межах визначеної позивачем підсудності, заявленого позивачем складу учасників справи та предмету позовних вимог. На підтвердження вказаної позиції в судовому засіданні 30.06.2022 року до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача залучено копії Полісу страхування № АК/6429201, Постанови Апеляційного суду Одеської області від 08.08.2018 року по справі № 522/20471/17, Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 12.11.2019 року по справі № 522/9882/19 та Постанови Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року по справі № 522/9882/19. Також в судовому засіданні 30.06.2022 року представнику відповідача під розпис вручено копію позовної заяви позивача з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 11.06.2021 року. На питання суду щодо необхідності надання часу на ознайомлення з врученими матеріалами та підготування відзиву, представник зазначила на те, що з матеріалами справи вона ознайомлена, часу на підготування відзиву не потребує, позицію висловить усно. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Суд вважає, що сторони належно повідомлені про час і місце розгляду справи, розгляд справи відкладався неодноразово, сторони мають добросовісно користуватися процесуальними правами, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення і можливо вирішити спір по суті. Явка позивача не визначалась судом обов`язковою, відкладення розгляду справи не є обов`язком суду. Розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного: 01.09.2017 року о 21:02 годині, біля будинку № 4-Д по проспекту Шевченко відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В наслідок пригоди транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Власником транспортного засобу Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] є [PERSON] . Шкода, заподіяна життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок експлуатації вказаного транспортного засобу застрахована власником у ПАТ «Страхова група «ТАС» по Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6429201. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на факт отримання позивачем страхового відшкодування від ПАТ «Страхова група «ТАС» у зв`язку із настанням ДТП від 01.09.2017 року. В межах ст. 81 ЦПК України вказана обставина має бути доведена належними доказами, зокрема відповідною довідкою зі страхової. Про витребування вказаного документу в порядку ст. 84 ЦПК України сторона відповідача не просила. В той же час, суд погоджується із посиланням представника відповідача на ту обставину, що позивачу було відомо про факт існування страхового полісу транспортного засобу Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] та назву страхової компанії. Позивачем долучено до матеріалів справи копію Звіту № 1910/17-1, в розділі 3 якої вказано, що на огляд об`єкту оцінки представник СГ «ТАС» не з`явився (а.с. 7 зі звороту). Власником транспортного засобу Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] , [PERSON] має право користування (а.с. 4, 19). Згідно Звіту ФОП [PERSON] (суб`єкт оціночної діяльності) № 1910/17-1 від 08.11.2017 року вартість матеріальних збитків об`єкту оцінки автомобіль Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] - становить 110239,95, дата оцінки 30.10.2017 року. В розділі 3. Дослідження вказано, що на огляд об`єкту оцінки другий учасник відповідач з`явився, акт огляду підписав. Представник СГ «ТАС» не з`явився, викликався на огляд електронним повідомленням. Судом встановлено, що вказане повідомлення серед матеріалів справи відсутнє. Надана до матеріалів справи копія Протоколу огляду колісного транспортного засобу (а.с. 17 з обох сторін, 18 з обох сторін) не придатна для читання. Суд не може встановити навіть точну дату огляду з листа Протоколу 1. Проте суд зауважує, що огляд відбувся двічі (в жовтні 2017 року), хоча пригода мала місце 01.09.2017 року. Пояснення наведеного позовна заява не містить. Також серед матеріалів справи відсутні додатки до звіту № 1910/17-1 з рядку 6 по 10 переліку. Квитанція на суму 600,00 грн. (а.с. 19 зі зворотної сторони) поганої якості. Прізвище платника не можливо прочитати, тільки ім`я по батькові - [PERSON] . Відповідно до Квитанції до прибуткового касового ордеру № 26 від 02.09.2017 року, кошти у розмірі 800,00 грн. за евакуацію Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] сплачено [PERSON] . Вказаний документ не містить печатки ФОП (а.с. 20). На звороті а.с. 20 міститься копія квитанції майже не придатна для читання, сума оплати не може бути визначена навіть із зазначення прописом, платник [PERSON] . Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній документ, на підставі якого позивач виступив представником інтересів громадянина [PERSON] , зазначив себе платником витрат, пов`язаних із транспортним засобом вказаного громадянина. Серед матеріалів справи відсутній документ, який підтверджує обмежену дієздатність, чи недієздатність громадянина [PERSON] , встановлення щодо нього опіки чи піклування на ім`я позивача. Знаходження осіб у похилому віці, на думку суду, не робить їх юридично безпорадними автоматично. Суд знову ж зазначає на погану якість документів, залучених до матеріалів справи позивачем (а.с. 21 з обох боків, 22). Згідно копії паспорта відповідача, з 12.05.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що територіально знаходиться в межах Приморського району міста Одеси. На момент настання ДТП від 01.09.2017 року відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться в межах Приморського району міста Одеси. ДТП від 01.09.2017 року мала місце за адресою: [ADDRESS] , що також знаходиться в межах Приморського району міста Одеси. Проте, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на непідсудність позовної заяви позивача Суворовському районному суду м. Одеси. 11.06.2021 року винесено Ухвалу про відкриття провадження щодо вказаного позову, вказаний документ не оскаржено до Апеляційного суду Одеської області та не скасовано. Питання про передачу справи до іншого суду сторонами не ставилось. Відповідача звинувачували у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що він 01.09.2017 року, о 21:02 год., керуючи автомобілем Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] , по проспекту Шевченко, біля будинку № 4-Д, з боку проспекту Гагаріна, в напрямку вул. Семінарської в м. Одесі, в порушення вимог п. 12.4 ПДР., перевищив допустиму швидкість в населених пунктах, згідно висновку ОНДІСЕ МЮУ №17-4488 від 17.10.2017 року, рухався приблизно зі швидкістю 113 км/год., внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Відповідно до Постанови Апеляційного суду Одеської області від 08.08.2018 року по справі № 522/20471/17 провадження по адміністративній справі відносно відповідача було закрите, на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП, в зв`язку з недоведеністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивача звинувачували у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що 01.09.2017 року о 21:02 год в м. Одесі по просп. Шевченко, напроти будівлі № 4д позивач керуючи транспортним засобом Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] , перед початком руху не переконався, що це буде безпечно та при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортного засобу Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] , котрий здійснював рух в попутному напрямку з боку прос. Гагаріна в напрямку вул. Семінарська, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 12.11.2019 року по справі № 522/9882/19 провадження по адміністративній справі відносно позивача було закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. В той же час в мотивувальній частині вказаного рішення зазначено: З відеозапису пригоди від 01.09.2017 року та Схеми з місця ДТП (а.с. 78) вбачається, що вказаного дня транспортний засіб Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] рухався в крайній правій смузі по просп. Шевченко в напрямку вул. Семінарської в м. Одесі. Навпроти будівлі № 4-Д по просп. Шевченко водій зупинив транспортний засіб, пропустив транспортні засоби, які рухались в попутному та зустрічному напрямку та здійснив різкий маневр вліво (21:02:41) з перетинанням подвійної суцільної смуги для зміни напрямку руху в бік просп. Гагаріна в м. Одесі (протилежний напрямок руху). В цей же час, в попутному напрямку (з боку просп. Гагаріна в бік вул. Семінарської по просп. Шевченко) рухався транспортний засіб Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який належить на праві власності [PERSON] . Для уникнення зіткнення (21:02:41) транспортний засіб Volkswagen Golf виїхав на вільну в той час від транспортних засобів полосу зустрічного руху, де і відбулось зіткнення. В наслідок вказаного (21:02:45) транспортний засіб Volkswagen Golf розвернуло вправо та він залишився на полосі зустрічного руху, транспортний засіб Hyundai Terracan зі свого боку прийняв положення у крайній правій смузі. Дослідивши матеріали адміністративної справи, CD-диск з записом події, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, судом встановлено наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Постанови Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2020 року по справі № 522/9882/19: Постановою суду першої інстанції від 12 листопада 2019 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків давності накладення адміністративного стягнення. На дану постанову суду, захисник Любчик О.М., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності [PERSON] , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою встановити відсутність складу адміністративного правопорушення (вини) у діях [PERSON] . Доводи апеляційної скарги не містять підстав для задоволення апеляційної скарги. Апеляційну скаргу захисника Олексієнко К.М. залишено без задоволення, а Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12.11. 2019 року залишено без змін. Згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на існування вказаних обставин, судом не вирішувалось питання про залучення ПАТ «Страхова група «ТАС» до участі у справі в якості співвідповідача. Питання про таке залучення сторонами не заявлялось також. З тих же обставин судом не ухвалювалось рішення про залучення вказаної страхової до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. З 09.08.2019 року в провадженні Суворовського районного суду міста Одеси перебуває справа № 523/12500/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судове засідання по вказаній справі призначено на 05.07.2022 року, спір виникає з тих же обставин необхідність відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих власнику транспортного засобу внаслідок ДТП від 01.09.2017 року. Про вказану обставину в позовній заяві не зазначено. Питання про об`єднання справ в одне провадження сторонами не ставилось. З урахуванням наведеного та змісту матеріалів справи суд вирішив за можливе розглянути справу за визначеним позивачем складом учасників, та в межах заявлених ним позовних вимог. Правові підстави ухваленого рішення. Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 1\~Закону України\~«Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Види обов`язкового страхування визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно п. 9 ч. 1 вказаної статті відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (Закон № 1961-IV). Статтею 3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV). Страхові виплати згідно п. 9.4. тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже за змістом статей 9, 22-28, 35\~Закону №\~1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Згідно зі ст. 12 Закону № 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону №\~1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону №\~1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону №\~1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Відповідно до п. 36.5., 36.6. та 36.7 ст. 36 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Згідно п. 37.2 та 37.3 ст. 37 Закону № 1961-IV, Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. На думку суду, відшкодування шкоди завданої транспортному засобу Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] не може здійснюватись за рахунок відповідача, через відсутність його вини в умовах подій 01.09.2017 року встановлену рішенням суду, яке набрало законної сили. Суд звертає увагу на ту обставину, що позовні вимоги в інтересах власника транспортному засобу Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] заявлено позивачем за відсутності належних повноважень та за наявності вини в умовах подій 01.09.2017 року, яка встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог про стягнення збитку у розмірі 113339,95 грн. та відсутність підстав для їх задоволення. В той же час суд вважає за необхідне відзначити, що відшкодування шкоди особою, винною у її завданні безпосередньо, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності Аналогічна правова позиція наведена 04.07.2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №\~1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика. В обставинах справи, яка розглядається, обов`язок у ПАТ «Страхова група «ТАС» з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу Hyundai Terracan, р/н [NUMBER] не виник, оскільки вина водія транспортного засобу Volkswagen Golf, р/н [NUMBER] (відповідача) в умовах подій 01.09.2017 року відсутня. З приводу стягнення на користь [PERSON] завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.: З позовної заяви не вбачається на підставі яких саме обставин моральна шкода, нібито, понесена позивачем в наслідок настання ДТП від 01.09.2017 року має відшкодовуватись на користь [PERSON] , який таких вимог не заявляв. Матеріали справи не містять доказів завдання позивачу моральної шкоди, як і пояснення чому шкода оцінена саме заявленою до стягнення сумою. Також не надано доказів, на підставі яких позивач заявляє вимоги на користь третьої особи. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням наявності Постанови Апеляційного суду Одеської області від 08.08.2018 року по справі № 522/20471/17, Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 12.11.2019 року та Постанови Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року по справі № 522/9882/19, суд вважає, що вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. Особа, яка потрапила у ДТП через допущене нею ж порушення ПДР, на думку суду, не може отримати моральну шкоду. А навпаки, за вчинення свідомих дій по порушенню ПДР (перетинання подвійної суцільної з метою зміни напрямку в протилежний бік) має понести відповідне покарання. Порушуючи ПДР водій ставить у небезпечну ситуацію не тільки себе, але й інших учасників дорожнього руху, що є неприпустимим. Враховуючи раніше наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, суд зазначає наступне: Суд дослухався до пояснень представника відповідача, те ретельно оглянув матеріали справи в розрізі правильності та реальності сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви із ціною позову у розмірі 133339,95 грн. В результаті було встановлено, що на а.с. 23 міститься копія Квитанції № 74 від 19.10.2019 року про сплату судового збору у розмірі 335,50 грн. Позовна заява не містить пояснення, чому при заявленій ціні позову було сплачено збір тільки у розмірі 335,50 грн., та чому до позовної заяви, поданої до суду 05.05.2021 року було долучено копію, а не оригінал вказаної квитанції. Не пояснено також і моменту оплати в жовтні 2019 року судового збору для подання позову у травні 2021 року. Матеріали справи не містять клопотання позивача про відстрочення, та/або про розстрочення, та/або про зменшення розміру сплати судових витрат, та/або про звільнення від оплати судових витрат. Якщо, як зазначає позивач, поданий ним 27.04.2020 року до суду аналогічний позов до канцелярії не надійшов, оскільки з незрозумілих причин зник із лотка у вестибюлі суду під час дії карантинних обмежень, позивач мав цілий рік для отримання дублікату вказаної квитанції, або для сплати судового збору у належному розмірі. Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Згідно з п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, судовий збір складає 1\~відсоток ціни\~позову,\~але не\~менше 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму на\~одну працездатну\~особу та\~не більше\~5\~розмірів прожиткового\~мінімуму на\~одну працездатну\~особу,\~тобто 1333,40\~грн. При цьому, належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ роз`яснень у Постанові № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи не має належних доказів сплати позивачем судового збору у розмірі 335,50 грн., та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог [PERSON] по справі № 523/8210/21, суд вважає за необхідне стягнути з особи позивача на користь Держави судовий збір у розмірі 1333,40 грн. Також суд зауважує, що при звернені до суду 05.05.2021 року із позовними вимогами про стягнення шкоди, завданої у ДТП від 01.09.2017 року позивачем не пояснювалась причина пропуску визначеного ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи відсутня заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. В судовому засіданні 30.06.2022 року така заява усно не озвучувалась. Тому судом розглядалось питання обґрунтованості та доведеності позовних вимог як таких, і сплив позовної давності як самостійна підстава для відмови у позові не застосовувався. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved