Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Фельський С.Л. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що позивачка на підставі ордеру на житлове приміщення № 1598 є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій окрім неї зареєстровані її діти: відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] . Відповідачі досить давно не мешкають у квартирі, житловим приміщенням якої не користуються. Позивачка відчуває постійні незручності оскільки на відповідачів, як на осіб, які зареєстровані у квартирі, комунальними службами нараховуються кошти, які позивачка вимушена сплачувати самостійно. Жодної домовленості між сторонами або договору з приводу проживання відповідачів у квартирі між сторонами немає. Відповідачами відзив на позов не надано. Ухвалою від 15.04.2022 позовна заява була залишена без руху. Ухвалою від 19.05.2022 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Фельський С.Л. в судове засідання не з`явилися. 13.05.2022 адвокатом подано заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 29.04.2022 на адресу суду від третьої особи [PERSON] надійшла заява від 22.04.2022 про те, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, були повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали, а позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ст.47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4,5ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За змістом ст.71ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивака [PERSON] на підставі Ордеру на житлове приміщення №1598, виданого 23.07.1998 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради є наймачем квартири [ADDRESS] . Зміна прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.07.2007 року. Згідно вказаного ордеру [PERSON] вселилася у спірну квартиру разом зі своєю сім`єю у складі чотирьох осіб: синів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також дочки [PERSON] . Відповідно витягу\~з реєстру\~територіальної громади\~м.\~Запоріжжя від\~14.04.2022,\~відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії Акту фактичного проживання голови правління ОСББ «АКМОЛІНСЬКА 28» м. Запоріжжя від 20.11.2021 [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , будучи зареєстрованими не проживають відповідачі: [PERSON] з 2003 року, а [PERSON] з 2010 року. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації, [PERSON] як квартиронаймач вимушена сплачувати вартість комунальних послуг, які нараховуються на кількість осіб, зареєстрованих у квартирі, що складає для неї додатковий матеріальний тягар. Повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає. Під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу, слід виходити з загальних положень глави 5 ЦПК України. На підтвердження факту відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем їх реєстрації за адресою: [ADDRESS] позивачкою надано Акт фактичного проживання від 20.11.2021. Суд вважає, що наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачами [PERSON] та [PERSON] не встановлено. Відомостей про те, що відповідачі цікавляться спірним житлом, або даних про те, що вони зверталися до правоохоронних органів або суду відносно захисту своїх житлових прав та інтересів не встановлено. Згідно з інформацією, наданою на запит суду, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.04.2022, місце проживання відповідачів, зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у відповідності з наведеною нормою та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. за №2 «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо) В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні, ці обставини не спростовано відповідачем. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачами не надано доказів того, що існували поважні причини їх відсутності в житловому приміщенні спірної квартири у строк протягом більше шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь - яких доказів того, що позивачка перешкоджала відповідачам у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1 - 7 частини 3статті 71 Житлового кодексу Української РСР. Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст.89 ЦПК України) Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки як встановлено судом відповідачі не проживають в спірному житлі понад шість місяців без поважних причин, за комунальні послуги не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню житла, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщення. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Абзацом 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481,0 гривня, та тому розмір судового збору, якій необхідно сплатити позивачу при з відповідним позовом до суду складає 992,40 гривень. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Зі змісту\~вимог позивачки\~встановлено,\~що нею\~заявлено дві\~вимоги,\~а саме:\~визнати такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачкою мав би бути сплачений судовий збір, який підтверджує сплату судового збору у сумі 992,40 гривень за кожну вимогу. Згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір з кожного у сумі по 992,40 гривень, оскільки позивачка на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Факт наявності пільг щодо сплати позивачкою судового збору підтверджується долученими до позову копією Довідки серії ВТЭ-26 № 061325 ввід 04.01.1991 та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 09.01.2008, згідно якого [PERSON] має інвалідність ІІ групи довічно.

Outcome: approved