Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить: позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини є [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Батько дитини - [PERSON], взагалі з народження дитини не виховує її. Позивач пояснює, що наразі дитина проживає разом з нею, все необхідне для розвитку, здоров'я та задоволення потреб [PERSON] здійснюється її силами та стараннями [PERSON] без участі відповідачів. Стверджує, що відповідачі по справі з народження дитини не приділяли їй належної уваги, не утримували, не цікавилися розвитком та її здоров'ям. Мати вже більше 8 років не спілкується. Батько телефонує, якщо йому потрібні кошти. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, чим порушували і порушують права дитини. Ухвалою судді від 11.05.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники провадження у судове засідання не з'явились. Про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому порядку. Позивач надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Додатково зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Причини неявки відповідачів суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду від них не надходило. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідачів за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні 21.06.2022 року неповнолітня [PERSON] в порядку ст. 171 СК України пояснила, що батьки нею не займались, тільки бабуся виховувала. Батьки нічим їй не допомагали, аліменти не сплачували. Просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно неї. Допитана у судовому засіданні 21.06.2022 року свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] та [PERSON], які є її сусідами, з 2005 року. Весь цей час вихованням та розвитком [PERSON] займалась [PERSON] - її бабуся. Батьків [PERSON] вона ніколи не бачила. Вислухавши думку дитини, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] - є [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі (а.с. 12). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 23.11.2021 № 16216 станом на 22.11.2021 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 01.12.2021 № 1-878/12/21, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідно до акту сусідів про проживання особи без реєстрації від 29.11.2021 року, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 8). Зі змісту довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 Чернігівської міської ради Чернігівської області вих. № 78 від 23.11.2021 року вбачається, що [PERSON] навчалась в школі з 2013 по 2021 рік. Мати дитини, [PERSON], до 7-го класу цікавилась досягненнями доньки, спілкувалась з класним керівником, відвідувала школу. З 8-го по 11-й усі питання пов'язані з освітнім процесом, класний керівник вирішувала з бабусею [PERSON] - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки Комунального закладу Чернігівський центр професійно-технічної освіти Чернігівської обласної ради від 16 листопада 2021 року № 586, з 01 вересня 2021 року [PERSON] навчається на «Тістороба. Пекаря». Згідно доповідної записки керівника групи [PERSON] батьки [PERSON] жодного разу за період навчання не цікавились досягненнями доньки, не спілкувались з керівником групи, не відвідували заклад освіти. Усі питання, пов'язані з освітнім процесом, керівник групи вирішувала з бабусею, яка постійно цікавилась умовами навчання, проблемами, які виникали в процесі навчання (а.с. 10). Відповідно до розрахунку про стан заборгованості зі сплати аліментів від 18.11.2021 № 49605781, по виконавчому листу №2/751/9929/2013, виданому 27.11.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованість станом на 18.11.2021 року складає 131580 грн. 98 коп. (а.с. 5-7). Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи зібрані по справі докази, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] усунулись від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки, з дитиною не спілкуються та матеріально не утримують, не цікавляться її навчанням та вихованням, враховуючи думку дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою та третьою статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачами відзив на позов не подано, а також не надано доказів щодо наявності доходу та рухомого і нерухомого майна, наявності на їх утриманні неповнолітніх дітей, а тому суд виходить з об'єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з кожного з відповідачів аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову з 30 грудня 2022 року та до повноліття дитини. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. з кожного.

Outcome: approved