Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

[PERSON] у лютому 2022 року звернувся до суду із позовом, у якому, з врахування уточнення позовних вимогв заяві від 23.05.2023 року (а.с.33), просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2021 року до грудень 2021 року в розмірі 36 949,80 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.12.2021 року по 01.02.2022 року у розмірі 15 437,20 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування, в тому числі з 01.07.1999 року - контролером відділу технічного контролю, з 03.07.2000 року - майстром в інструментальний цех, з 01.09.2000 року - заступником начальника механо-складального цеху, з 01.12.2008 року - майстром інструментальної дільниці, а 10.01.2019 року - майстром механо-складального цеху. З 06.12.2021 року він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи і по даний час відповідач не виплатив йому заборгованість із заробітної плати. У зв?язку з цим він звернувся до суду і 06.10.2021 року Залізничним районним судом м.Львова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на його користь 58132, 06 грн. заборгованості по заробітній платі за період з березня 2020 року по серпень 2021 року. За наведених обставин просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2021 року до грудень 2021 року в розмірі 36 949,80 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.12.2021 року по 01.02.2021 року у розмірі 15 437,20 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані сторонами у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.07.1999 року працював на Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування на посаді контролера відділу технічного контролю, 03.07.2000 року переведений на посаду майстра в інструментальний цех, з 01.09.2000 року - заступника начальника механо-складального цеху, з 01.12.2008 року - майстра інструментальної дільниці, 10.01.2019 року - майстра механо-складального цеху, і з 06.12.2021 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). Також встановлено, що в день звільнення позивачу не виплачено нараховану заробітну плату. Згідно даних довідки Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування №542 від 14.12.2021 року сума заборгованості із виплати заробітної плати позивачу становить 95 081,86 грн. за період з березня 2020 року по грудень 2021 року (а.с.8). 06.10.2021 року Залізничним районним судом м.Львова винесено судовий наказ, відповідно до якого з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 58132,06 грн. (а.с.9). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, стягнуті відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2021 рокуу цивільній справі №462/7291/21 суми не включають нарахованої, але не виплаченої заробітної платиза період з вересня 2021 року по грудень 2021 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що відповідачем відзиву на позовну заяву не подано та не надано допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості відповідачем перед позивачем заробітної плати за оспорюваний період, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 36949, 80 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з наступного. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як встановлено, станом на 01.02.2022 рік фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. Згідно розрахунку наданого позивачем, який не спростований відповідачем, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.12.2021 року по визначений позивачем строк - 01.02.2022 року, складає 15437,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги і їх розмір є доведеними позивачем, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з вересня 2021 року до грудень 2021 року у розмірі 36 949,80 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 07.12.2021 року по 01.02.2022 року у розмірі 15 437,20 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач був звільнений, - з відповідача на користь держави.

Outcome: approved