Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 15 січня 2022 року [PERSON] звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що вона, перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, [PERSON] , який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року розірвано, малолітнього сина залишено проживати з нею. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникали в нашій сім`ї, не міг підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, між ними часто виникали сварки, скандали в присутності дитини, що погано впливало на його здоров`я та виховання. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 листопада 2010 року із відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі по 500 (п`ятсот) грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2017 року змінено розмір аліментів стягуваних щомісячно з [PERSON] , [INFO] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] із твердої грошової суми в розмірі 700 грн., щомісячно на тверду грошову суму в розмірі по 1200 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, їй відомо, що з 2010 року її колишній чоловік постійно проживає за кордоном, є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти на утримання дитини. Вона в телефонних розмовах намагалась йому пояснити, що син постійно потребує матеріального забезпечення, проте він не реагує ніяким чином на її прохання. На даний час син відвідує ряд репетиторів, зокрема додаткові уроки з англійської мови. Фактично 1200 грн. аліментів на утримання дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які вона несе на утримання сина щомісячно. Тому, просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її, користь аліменти в розмірі по 3000 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. Відповідно до свідоцтво про народження, батьком дитини [PERSON] , [INFO] являється [PERSON] . Відповідач [PERSON] постійно нехтував сімейними цінностями, не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникали в їх сім`ї, не міг підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, між ними часто виникали сварки. А, 2010 року відповідач виїхав за кордон і з того часу фактично припинив спілкування з нею і сином, не цікавився життям дитини. З моменту розлучення по даний час, відповідач не цікавився життям дитини та не намагався зв`язатись із дитиною, ані телефоном, ані в соціальних мережах. Загалом відповідач жодного разу не приділяв належної уваги розвитку свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином навіть в мінімальному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, натомість нею створено усі необхідні умови для розвитку та виховання сина. Вона неодноразово намагалася достукатися до батьківського серця та пояснити відповідачу на скільки важливим є участь, присутність та підтримка батька в житті дитини, однак всі її прохання відповідачем ігнорувалися. Батько дитини, [PERSON] , зовсім не бере участі у вихованні дитини, не забирає його зі школи, не відвідує батьківські збори та інші спільні заходи, екскурсії, свята. Участь відповідача, як батька в житті сина взагалі відсутня з моменту її народження. На даний час син вже й сам втратив віру та надію на батьківську опіку та піклування, він адекватно оцінює ситуацію та також бажає позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо нього, оскільки вважає, що він не може і надалі перебувати в статусі батька. 05 травня 2022 року від відповідача по справі поступив відзив, відповідно до якого вказує, що він ніколи не нехтував сімейними цінностями і проникався сімейними проблемами, їх вирішував і не діяв на шкоду дитині. Позивач схильна до конфліктів, неодноразово вчиняла іх не лише зі ним, але і з його близькими родичами (матір »ю та сестрою), і, навіть завдавала його сестрі [PERSON] тілесних ушкоджень, коли та захистила матір. Неодноразово у громадських місцях при випадкових зустрічах публічно ображала його \~ \~ \~ \~близьких. Конфлікти такого роду могли обернутися на шкоду дитині, оскільки позивачка неадекватно відносилася до ситуації, заперечуючи його право на розірвання шлюбу. Фактично позивач не залишила йому шансів на нормальне спілкування з дитиною, бо постійно вчиняла сварки. Він це дуже болісно сприймав, однак розмів, що психологічний комфорт для дитини був важливіший. Він з 2007 року працював у Російській Федерації, де і проживав. З 2010 року проживав окремо від дитини, в іншій країні, тому не мав можливості постійно приймати участь у вихованні дитини. Так склалося життя. Він не виправдовує себе через свою пасивну позицію щодо участі у вихованні дитини, але він намагався уникнути загострення конфлікту, який виник між ним і відповідачкою і мимоволі у нього виявилися втягнутими його близькі родичі. Він переконаний, що позивач схиляла дитину до негативного відношення до нього та його родини, але син уже досяг підліткового віку і він сподівається, що вони порозуміються. Він повернувся до України на постійне місце проживання остаточно 30 березня 2022 року і проживає за місцем реєстрації. Має величезне бажання відновити та підтримувати контакт з сином [PERSON] і дуже сподівається на те, що він відгукнеться. Бажає проявити себе у його житті як хороший батько, бо батьківських почуттів до нього він не втратив. Йому не зовсім зрозуміла позиція позивачки яка мета позбавлення його батьківських прав і чому постало таке питання саме тепер, адже він ніколи не відмовляв синові у допомозі і не відмовив би у разі необхідності. Жодного разу позивачка не зверталася до нього за будь- якими видами допомоги. Він не нехтував своїми обов`язками по вихованню дитини, життєві обставини так склалися, що з урахуванням поведінки позивачки він не мав можливості приймати участь у вихованні сина, але вважає, що має шанси це виправити і підстав застосовувати до нього такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав немає. Наводячи мотиви позову про збільшення розміру аліментів, позивачка вказує, що їй важко самостійно повністю фінансово забезпечувати фізичний, духовний розвиток сина його творчі та пізнавальні здібності, уподобання, розвиток його обдарувань. Потреби дитини суттєво зростають, крім того збільшились витрати на харчування та забезпечення речами першої необхідності, а тому син потребує матеріальної допомоги батька. Мовляв, він проживає з 2010 року за кордоном, є працездатним, тому робить висновок, що спроможний сплачувати аліменти. Так, він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] за рішенням суду від 28 березня 2017 року в твердій грошовій сумі. На даний час це розмір 1309 грн на місяць (50% від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років). У більшому розмірі він зараз не має можливості сплачувати аліменти, бо має обов`язок утримувати дитину від другого шлюбу - сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Борисівського районного суду Бєлгородської області РФ від 20 вересня 2021 року з нього на утримання дитини стягнено аліменти в розмірі 1/6 частини від доходів. Крім того, з початку війни між РФ та Україною він втратив все своє майно, яке було на території Російської Федерації, а також роботу. Повернувшись в Україну, він ще не зміг працевлаштуватися. Тому він не має матеріальної можливості на даний час сплачувати аліменти синові [PERSON] у більшому розмірі, ніж 1309 грн. на місяць (50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку). Слід зазначити, що з нього були стягнені аліменти на користь позивачки вперше згідно рішення від 23.11.2010 року в розмірі 500 грн. Про це рішення суду йому було відомо. Рішення суду від 28 березня 2017 року про зміну розміру аліментів було заочним, він не був повідомлений про судове засідання, оскільки постійно проживав на території Російської Федерації, тому у це судове засідання доказів про народження другого сина суду не подав і, сплачуючи аліменти надалі, помилково вважав, що вони збільшилися у зв`язку зі зміною законодавства та зростанням прожиткового мінімуму. Розуміючи свій обов`язок сплачувати аліменти у розмірі не меншому, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, визначеному Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, він його виконує. Він має наміри найближчим часом працевлаштуватися і, сподіваюся, матиму можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі на утримання сина [PERSON] . На жаль, такої можливості поки він не має. Підстави для збільшення розміру аліментів, перелік яких визначений у частині 1 статті 192 Сімейного кодексу України, відсутні. Навпаки, після стягнення аліментів у нього виник обов`язок утримувати молодшого сина, він втратив роботу і усе своє рухоме і нерухоме майно, яке залишилось на території Російської Федерації, тобто його матеріальне становище погіршилось. Іншого майна він не має. Тому позов про збільшення розміру аліментів він не визнає. Звертає увагу, що одержувач аліментів, тобто позивачка взагалі не подає доказів про погіршення ії матеріального становища і про те, що вона не спроможна дитині забезпечити утримання в тій частині, в якій зобов`язана також. Тому просить суд у повному обсязі відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. 14 травня 2022 року від позивача по справі поступила відповідь на відзив, відповідно до якого вказує, що із запереченнями наведеними відповідачем у відзиві не погоджуюся категорично, у зв`язку із чим, користуючись правом, передбаченим ст. ст. 43, 179 ЦПК України подаю відповідь на відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.. Вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про те, що він ніколи не відмовляв синові в допомозі є не правдивим, оскільки батько взагалі не спілкувався з сином, не намагався знайти спільну мову. [PERSON] не брав участі в вихованні дитини, не з`являвся на жодне свято в школі чи в садочку. Не передавав жодних подарунків на свята. Вона ніколи не чинила перешкод в спілкуванні батька з сином, адже розуміла яку важливу роль відіграє для дитини участь батька. Проте відповідач не намагався встановити графік побачень, не звертався до служби в справах дітей у зв`язку із порушенням його права на побачення з дитиною. Відповідачу відомо було, що їх син навчається в Мишинській школі, проте він жодного разу не з`явився до школи за всі роки навчання сина, що підтверджується довідкою доданою до матеріалів справи. Участь відповідача, як батька, в житті сина відсутня з моменту народження дитини. Приїжджаючи, неодноразово в Україну, відповідач мав можливість зустрітися з сином, але жодного разу він цього не зробив. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, це є зрозумілим для неї, і вона не зверталася протягом 15 років, в надії, що батько з`явиться в житті сина, але відповідач не намагався ніколи нічого зробити, щоб зустрітися з дитиною. Відколи повернувся не зробив жодного дзвінка синові та не попросив про зустріч, хоча вказує, що намагатиметься налагодити стосунки, дане твердження, необхідне йому лише щоб вказати в суді, а не для сина та його інтересів. Для їхнього сина відповідач є абсолютно чужим чоловіком, адже зростаючи він жодного разу не спілкувався з батьком навіть по телефону. Батько міг хоча б через соціальні мережі Інтернет спробувати спілкуватися з сином, але і цього не зробив. Їх син на сьогоднішній день є підлітком, який розуміє, що батько свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, та це першочергово його ініціатива позбавити батьківських прав свого батька, в якого не було бажання з моменту народження хоча б раз поспілкуватися з сином. Відповідач не надав жодного доказу, що нею чинилися перешкоди у спілкуванні з сином, чи, що були інші причини по яких він не міг бачитися з дитиною. Твердження, що через неї відповідач не спілкується з дитиною є абсурдними для чоловіка та батька. Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків було чітко виражене з моменту народження дитини до сьогоднішнього дня. Він свідомо нехтував своїми обов`язками, з моменту народження їхнього сина. Твердження відповідача, що вона не подає доказів погіршення її матеріального стану не відповідає дійсності. Адже з запровадженням в Україні воєнного стану піднялися ціни на речі першої необхідності. Та кошти, які вона отримує є не достатні для належного забезпечення дитини підлітка, але батькові навіть не цікаво чим живе та чого хоче його син. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, на даний час вона ніде не працює, її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки , утримує дитину з періодичних та нестабільних доходів, а так як син зростає, то його потреби на даний час також зросли,хоча батькові це не цікаво. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому і подано нею дану вимогу щодо збільшення аліментів виключно для покращення інтересів дитини. Тому просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, а саме: збільшити, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (дві три тисячі) гривень на дитину щомісячно до досягнення ним повноліття та позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, що стверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.10.2010 року . (а.с. 11). Відповідно до копій свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , наведене стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.03.2017 року вирішено позовну заяву\~задовольнити.\~Змінити розмір\~аліментів,\~що стягуються\~за рішенням Коломийського міськрайонного\~суду вiд\~23\~листопада 2010\~року з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~жителя [ADDRESS] \~на користь\~ [PERSON] на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~500\~грн.\~щомісячно до\~досягнення ним повноліття,\~та стягувати\~з [PERSON] ,\~ [INFO] , жителя [ADDRESS] на\~користь [PERSON] на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі 1200 грн. щомісячно на дитину до досягнення ним повноліття. (а.с. 12-15). 05.10.2017 року було видано виконавчий лист по даному рішенню (а.с. 17). Відповідно до копії ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.10.2017 року вирішено виправити описку,\~допущену в\~рішенні Коломийського\~міськрайонного суду\~від 28\~березня 2017\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] про зміну\~розміру аліментів\~та вказати\~у резолютивній\~частині рішення\~по батькові\~відповідача [PERSON] замість [PERSON] . (а.с. 16). Відповідно до довідки Мишинської гімназії Нижньовербізької сільської ради № 10 від 09.02.2022 року , про те, що [PERSON] [INFO] навчається в Мишинській гімназії з 2013р. Вихованням дитини займається мати. В початкових класах приводила i забирала зі школи мати, інколи бабуся. Впродовж навчання завжди цікавиться успіхами сина , спiлкується з учителями, які навчають [PERSON] . Цікавиться шкільним життям дитини, постійно відвідує батьківські збори. [PERSON] завжди охайний, доглянутий, має високий i достатній piвнi навчальних досягнень; забезпечений всім необхідним для навчання; ввічливий, щирий, доброзичливий, комунікабельний, має почуття власної гідності, з колективом завжди знаходить спільну мову, ніколи не конфліктує. За 9 років навчання - батька в гімназії жодного разу ніхто з учителів не бачив. (а.с. 19). Згідно висновку виконкому Нижньовербізької сільської ради, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . (а.с.59-60). Відповідно до копії рішення Борисівського районного\~суду Бєлгородської\~області РФ\~від 20\~вересня 2021\~року вирішено. Змінити постановлений судовим наказом мирового судді судового округу №1 Борисівського району Бєлгородської області розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] з 1/4 на 1/6 частку всіх видів заробітку і (чи) іншого доходу, щомісячно, починаючи з дня вступу теперішнього рішення в законну сули і до повноліття дитини (а.с. 73-76). Відповідно до копій свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , наведене стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 77). Допитаний в якості свідка неповнолітній [PERSON] пояснив, що [PERSON] бачить в судовому засіданні вперше в житті. Останній ніколи не цікавився його життям, жодного разу не виходив на зв`язок ні телефоном, ні в соціальних мережах. Він не бажає спілкуватися з [PERSON] , не вважає його татом і не хоче його пробачити. ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2\~статті 141 СК України\~передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). У відповідності з ч. 1\~ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в т.ч. ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття . Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Суд вважає доведеним той факт, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Тому відповідач повинен утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Також суд вважає, що аліменти з відповідача слід стягувати у твердій грошовій сумі, оскільки право на вибір способу стягнення аліментів в силу ст.. 181 СК України, належить тому з батьків, з ким проживають діти. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей і платника аліментів; наявність в останнього на утриманні інших осіб. В той же час, суд вважає, що мінімально гарантованого розміру аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину буде недостатньо для забезпечення гармонійного її розвитку та навчання. Тому суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно. Що стосується вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до абз. 2 п.16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, суд бере до уваги аргумент відповідача, що він не спілкувався з сином, оскільки після розлучення з позивачкою виїхав за кордон та перебував там до квітня 2022 року. Також суд враховує відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, суд вважає, що неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини було пов`язано як з об`єктивними, так і суб`єктивними причинами: неприязними відносинами з позивачкою, проживання в різних країнах. Наданий в якості доказу висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав, суд оцінює критично і не вважає його обов`язковим, оскільки з нього не встановлено, що відповідач викликався на засідання комісії, де приймалось рішення про позбавлення його батьківських прав. Суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком від про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку, що недоведеною факт того, що змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. На підставі наведеного та ст..ст. 180-184, 191, 192 СК України, ст. ст. 207, 549, 551, 625, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054,

Outcome: partial