Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина[PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачкина його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. При цьому позивач посилається на те, що він- [PERSON] (до державної реєстрації зміни імені від 26 вересня 2018 р. - [PERSON] ) перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] в період з 16 квітня 1994 р. по 21 січня 2016 р.. Шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 січня 2016 р. (справа №520/17435/15-ц). За час шлюбу в подружжя народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Починаючи з 2014 р. відповідачка, юридично перебуваючи в шлюбі, але фактично переставши підтримувати сімейні відносини з позивачем, почала зневажливо відноситися до своїх обов`язків як матері. Це стало підставою для звернення позивача в 2015 році до суду з позовною заявою про визначення проживання малолітніх дітей з батьком. Так, заочним рішенням Київського районного суду від 26 жовтня 2015 року, яке в подальшому оскаржувалося, але було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017р., було визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , малолітньої [PERSON] , малолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] з батьком за місцем його проживання. Позивач зазначив, що в 2014 році через 7 днів після народження [PERSON] відповідачка виїхала до міста Києва без будь якої поважної причини, залишивши новонароджену дитину та інших на няню. Пізніше, в 2015 році відповідачка залишила постійне місце проживання дітей та поїхала на проживання до іншого місця, тобто всі дії, такі як приготування їжі, прання та прасування одягу, допомога дітям з уроками, спілкування з дітьми було покладено на батька та домашній персонал, яким він забезпечував дітей. Вказані факти на той час були підтверджені також представниками органу опіки й піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради. З того часу ситуація щодо виконання відповідачкою її батьківських обов`язків лише погіршувалася, вона фактично зникла з життя дітей. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись, представник позивача - адвокат Лола Л.О. надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа: представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, повідомлявся, в матеріалах справи наявна заява від 01 червня 2022р. з якої вбачається, що вони підтримують висновок від 01 червня 2022 року за №692/01-11 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] .. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, в зв`язку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, з 16 квітня 1994р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016р. шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (цивільна справа №520/17435/15-ц). Згідно Свідоцтва про зміну імені від 26 вересня 2018р. позивач [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище та ім`я на [PERSON] (актовий запис №64 Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26 вересня 2018р.). Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 56, складений Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 14 лютого 2008р.) та [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 12418, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 08 грудня 2014р.). З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015р. місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , було визначено разом з батьком - [PERSON] , за його місцем проживання (цивільна справа №520/11927/15-ц). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно, без допомоги відповідачки, виконує батьківські обов`язки, матеріально утримує та виховує дітей, забезпечує їм належні умови для життя та розвитку. Мати дітей відповідачка [PERSON] долею дітей та станом їх здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує, самоусунулась від їх виховання, що також підтверджується матеріалами справи та письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до інформації, викладеної у довідках від 22 березня 2022 за №81 та № 82, наданих адміністрацією Одеського приватного НВК «Дошкільний навчальний заклад - спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Хабад», мати дітей - [PERSON] , участі у вихованні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , не приймає, школи не відвідує, навчанням дітей не цікавиться, на зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи не виходить. Діти завжди охайні, доглянуті, в доброму гуморі. Батько дітей приділяє увагу дітям, відвідує батьківські збори, слідкує за фізичним та навчальним розвитком дітей. Відповідно до інформації Головного Центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, яка надійшла до суду 24 травня 2022р., відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим гр. [PERSON] , [INFO] , у період з 27 квітня 2017 року по 27 квітня 2022 року (теперішній час) в базі даних не виявлено. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, отже ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР від 01 червня 2022 року за №692/01-11 вбачається, що Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього сина[PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачці виконувати свій юридичний обов`язок по вихованню дітей та позбавляли її реальної можливості вчиняти відповідні дії. Суд вважає доведеним факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Також, згідно ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідачка [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обв`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч.1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved