Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку і всіх доходів, але не менше встановленого законом мінімального розміру. Мотивує заяву тим, що рішенням суду стягнуто з відповідача аліменти на утримання їхніх двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів один з дітей досяг повноліття, тобто розмір аліментів зменшився у 2 рази і не відповідає нормам закону. На даний час розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, мінімальний розмір яких у зв`яку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Значно зросли витрати за комунальними платежами, що є загальновідомою обставиною. Після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів значно змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, а відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Їй відомо, що відповідач має стабільний і постійний заробіток, працює поліцейським в Золотоніському ВП ГУНП в Черкаській області. Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з посадового окладу, але заперечував проти стягнення аліментів з усіх доплат. Пояснив, що має захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції. Він періодично проходить лікування, яке потребує коштів. Вважає, що аліментів, які стягуються з нього, достатньо для матеріального забезпечення дочки. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності позивача. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. \~З 02 листопада 2002 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2013 року у справі №709/2334/13-ц. \~Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с. 7), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чорнобаївського районного суду від 03 вересня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (всіх доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9-10). З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів один з дітей - [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, тобто розмір аліментів зменшився у 2 рази. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] від 24 червня 2022 року №29261/20.25-43 вбачається, що з грудня 2022 року з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини доходів (а.с. 27). В довідці медичної (військово-лікарської) комісії №260 від 04 листопада 2019 року зазначено, що [PERSON] має захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції. Вказано, що він придатний до служби в поліції, непридатний до служби на посаді поліцейського СРПП. За станом здоров`я протипоказана робота, пов`язана зі значними фізичними навантаженнями, переохолодженням (а.с. 20). Згідно з випискою №528/199 неврологічного відділення лікарні (з поліклінікою) ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області" [PERSON] перебував на лікуванні з 12 березня 2019 року по 22 березня 2019 року (а.с. 21). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. За ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Частиною 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на досягнення старшою дитиною повноліття, та у зв`язку з цим надходження на половину меншої кількості аліментів, ніж було стягнуто рішенням суду; збільшення витрат за комунальними платежами, сплата яких є необхідною для забезпечення нормальних умов проживання дитини; можливість відповідача сплачувати аліменти, оскільки він офіційно працевлаштований. Відповідач, заперечуючи позовним вимогам посилався на захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, та необхідність періодичного лікування. Нести відповідальність по утриманню дитини повинні обоє батьків. При цьому, судом враховується той факт, що відповідач має захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, але інвалідність йому не встановлено. Таким чином, відповідач є працездатним. На даний час на утриманні інших осіб не має, тому він разом з позивачем повинен у рівних частках нести матеріальну відповідальність за дитину. Відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які він сплачує на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Заперечення відповідача щодо стягнення аліментів з доплат до посадового окладу суд до уваги не приймає, оскільки вони не базуються на нормах законодавства. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне збільшити визначений рішенням суду розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, визначивши такий розмір аліментів - 1/4 частина всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини відповідача, обов`язок по утриманню якої покладений на нього. При цьому, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved