Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Разом з ним у вказаній квартирі зареєстровані: його дружина [PERSON] , третя особа по справі, та син [PERSON] , відповідач по справі. Зазначає, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні більше ніж двадцять три роки, починаючи з грудня 1997 року без поважних причин. Місцем його фактичного проживання є квартира, в якій мешкає його дружина за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на обставини того, що відповідач добровільно покинув спірну квартиру понад 23 роки та в ній не проживає, при цьому ніяких перешкод в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив, його особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, а також, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, проте факт його реєстрації у спірній квартирі порушує право позивача на вільне користування та розпорядження нерухомим майном та позбавляє можливості отримати субсидію, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 грудня 2021 року. 23 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14 січня 2022 року з метою мирного врегулювання спору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 березня 2022 року. Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справу призначено до судового розгляду на 07 червня 2022 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. При цьому, відповідач визнав обставини того, що з 1997 року він добровільно поїхав жити до дружини, протягом цього часу він приходив до батьків в гості, перешкоди у користуванні квартирою йому не чинили, має свої ключі від квартири. Також зауважив, що 12 січня 2022 року його шлюб розірвано, проте на даний час він продовжує жити у квартирі колишньої дружини. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що в цьому будинку вони живуть вже багато років. Сім`я позивача мешкає на 7-поверху, а вона з сім`єю мешкає на 10-поверсі. Вона знає [PERSON] , [PERSON] , в дитинстві бачила [PERSON] , коли той був ще дитиною. З позивачем спілкуються як сусіди. Відповідача у дорослому віці вона не знає. Бачила відповідача років 3-4 назад, коли він прийшов провідати матір після інсульту, після того його не зустрічала. У 2019 році декілька раз на рік вона була в квартирі позивача, [PERSON] там не було. Чи є у квартирі речі [PERSON] , вона не знає. За хворою дружиною доглядає [PERSON] , вони завжди були удвох. Позивач скаржився їй, що через реєстрацію відповідача він не може оформити субсидію на квартиру, відповідач грошима не допомагає. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що живе в будинку з 1993 року, вона на 5-поверсі, а позивач на 7-му. [PERSON] жив у квартирі до свого одруження. Вона бачила його років три назад, коли він приходив до батьків в гості. Коли [PERSON] захворіла 2-3 роки назад, то вона провідувала її разів п`ять, але жодного разу [PERSON] у квартирі не бачила. За жінкою доглядає [PERSON] . Стосунки у батька з сином нормальні. Якщо він приходив, то його пускали, перешкод у користуванні квартирою з боку батьків не було. В квартирі відповідач не проживає добровільно. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2003 року, виданого Сумською міською радою (а.с. 9). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 21 жовтня 2021 року управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради у вказаній квартирі зареєстровано три особи: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до акта про фактичне не проживання особи від 21 жовтня 2021 року, складеного мешканцями будинку по [ADDRESS] та посвідченого головою ОСББ «Героїв Крут 80 Б» Одамович С.С., за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з грудня 1997 року, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинить (а.с. 10). З акта від 17 жовтня 2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі фактично не проживає з 1997 року, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить, його особисті речі в квартирі відсутні і взагалі квартирою він не цікавиться. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач самостійно знятися з реєстрації не бажає. За таких обставин, суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушено з боку відповідача та підлягає захисту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00 коп. (2270 грн * 0,4) (а.с. 19).

Outcome: approved