Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у грудні 2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 26.12.2013. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачці було видано кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах кредитного ліміту. Відповідачка не виконала взяте на себе зобов`язання за договором не надавши кошти для погашення заборгованості розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 11.11.2021 складає 20885,35 грн. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначену суму боргу та судові витрати. Ухвалою суду від 29.12.2021 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11.01.2022 відповідачка подала до суду відзив на позов у якому вказала, що позов не визнає. Разом з тим, відповідачка зазначила, що вона не заперечує факт отримання у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківської картки. Також відповідачка ствердила, що вона особисто заповнила анкету-заяву шляхом проставлення відповідної позначки, але послуги на отримання платіжної кредитної картки «Універсальна» чи будь-якої іншої вона не просила надавати. Крім того відповідачка вказала, що вона не підписувала Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, із ними її не знайомили, тому вони не можуть бути складовою частиною договору. Їй не відомо чи саме в такій редакції Умови та правила діяли на момент написання заяви від 26.12.2013. Також відповідачка зазначила, що у виписці за договором №б/н, наданій позивачем за період з 03.08.2017 по 15.11.2021 не зазначено здійснені нею останні два платежі про перерахування коштів, зокрема: 21.11.2021 в розмірі 1229,97 грн; 26.12.2021 в розмірі 1980,15 грн. Крім того відповідачка вказала, що у її мобільному телефоні є додаток і вона має доступ до інформації про кредит, який є предметом спору та станом на 06.01.2022 сума повного погашення кредиту складає 17599,51 грн. Тому відповідачка вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу вимоги сплати 20885,25 грн не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. 28.01.2022 представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркуловою В.В. була подана відповідь на відзив, у якій остання просила задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Також представник зазначила, що банком надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, зокрема: копію кредитного договору; розрахунок заборгованості; копію паспорта відповідачки за яким був оформлений кредитний договір; виписку по рахунку; фото клієнта з карткою. Кредитний договір укладений із [PERSON] складається із: заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Про згоду відповідачки на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідачки з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис останньої. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи з якими було ознайомлено відповідачку. Щодо встановлення відповідачці кредитного ліміту за користування кредитними коштами, представник позивача зазначила, що банком до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), які операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Також представник позивача вказала, що фото клієнта з карткою, виписка по картковому рахунку є підтвердженням того, що відповідачці було надано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідачка користувалася коштами, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а тому й отримувала кредитку кратку «Універсальна 55 днів», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. 07.02.2022 представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіна А.М. подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просила стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 26.12.2013 у розмірі 15498,31 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача та відповідачка не з`явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка не повідомила суд про причину неявки. Зважаючи на наявність у матеріалах справи письмових заяв сторін у яких вони виклали свою позицію по суті спору, суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 26.12.2013 (а.с. 11). У вказаній анкеті-заяві також зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого відповідачка отримала шляхом самостійного роздрукування. Розмір кредитного ліміту за картковим рахунком [PERSON] неодноразово змінювався, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.9). Для користування кредитними коштами [PERSON] була видана кредитна картка за №\~ [NUMBER] із датою відкриття 03.08.2017 та терміном дії 07/21 (а.с.\~10). Із виписки про рух коштів по картковому рахунку вбачається, що відповідачка починаючи з 29.09.2017 користувалася кредитними коштами, зокрема знімала готівку, переводила кошти, поповнювала мобільний телефон, оплачувала покупки у магазинах (а.с. 54-56, 92-95). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, що створило заборгованість розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 17.01.2022 складає 15498,31 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с. 103-104). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується із запереченнями відповідачки та не погоджується із доводами позивача про те, що анкета-заява №б/н від 26.12.2013 разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг, з огляду на таке. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Протокольною ухвалою суду було відмовлено позивачу в огляді офіційного веб-сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на положення ст. 85 ЦПК України, відповідно до яких письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Отже підставою для огляду, встановлення та фіксування змісту електронних доказів, які знаходяться, зокрема, на веб-сайті є неможливість доставити їх до суду. Зважаючи на те, що позивачем до позовної заяви було долучено роздруковані Умови та правила надання банківських послуг, які були досліджені у судовому засіданні, тому відсутні підстави для огляду веб-сайту. Також суд враховує, що Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Витяг з «Тарифів», які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.12.2013 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, виходячи з вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 15498 грн 31 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 2270\~грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved