Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 07.06.2021 року з позовною заявою звернувся адвокат Мойса Єгор Валерійович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у вигляді трьох процентів річних та інфляційних витрат. \~ \~ \~ \~ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» в частині боргових зобов`язань відповідачів за кредитним договором від 27.07.2007 року та договорів поруки від 27.07.2007 року. У зв`язку з невиконанням боржниками (відповідачами) своїх зобов`язань за вказаними договорами, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] солідарно 1 173 812.17 грн три проценти річних та інфляції; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] солідарно 1 173 812.17 грн три проценти річних та інфляції; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1 173 812.17 грн три проценти річних та інфляції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2022 року. В подальшому розгляд справи відкладався за клопотанням [PERSON] 15.03.2022 року та 17.05.2022 року. В судове засідання, призначене на 29.06.2022 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися належним чином, причин не явки не повідомили. Відзиву чи письмових заперечень від відповідача до суду не надходило. Кореспонденція, яка направлялася на адресу відповідачів повернулася з відміткою (актами) кур`єрської служби про відсутність відповідачів. Адреси реєстрації відповідачів встановлювалася судом відповідно до довідок Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, інших даних про своє місце проживання відповідачі протягом часу розгляду справи не зазначили. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11182156000 (з Додатковою угодою від 27.07.2007 року №1) про надання [PERSON] кредиту у розмірі 350 000 доларів США зі сплатою 13% річних на строк до 27.07.2017 року (далі - кредитний договір). В забезпечення виконанням умов кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договори поруки з поручителями - [PERSON] №126885 від 27.07.2007 року, [PERSON] №126701 від 27.07.2007 року, [PERSON] № [NUMBER] з [PERSON] від 27.07.2007 року. 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу вимог за вказаним вище кредитним договором та договорами поруки, за яким зазначені вимоги були передані на користь ПАТ «Дельта Банк». Договір було нотаріально посвідчено ПН КМНО Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949. В подальшому за позовом ПАТ «Дельта Банк» Приморським районним судом м.Одеси (зміненим постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.07.2018 року в частині стягнення заборгованості) було ухвалено рішення від 02.08.2016 року у справі №522/14080/13-ц, яким стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3 990 959,89 гривень солідарно з [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; стягнуто в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3 4441.00 грн. 03.07.2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області змінене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2016 р. в частині стягнення заборгованості та передбачений солідарний обов`язок відповідача [PERSON] та окремо кожного з відповідачів-поручителів. 13.05.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2244/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» передав, а ТОВ «Укрдебт Плюс» прийняв зокрема вказане вище право вимоги до відповідачів. 15.12.2020 року між та ТОВ «Укрдебт Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» було укладено договір факторингу №2422686, за умовами якого ТОВ «Укрдебт Плюс» передав (відступив), а ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» прийняв вказане вище право вимоги до відповідачів. 08.02.2021 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/14080/13-ц було здійснено заміну стягувача ТОВ «Укрдебт Плюс» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс». 19.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було відкрито виконавче провадження ВП№65209579, стягувачем за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Астер-Фінанс», боржниками - відповідачі, виконавчий документ - виконавчий лист №522/14080/13-ц від 15.02.2017 року, виданий Приморським районним судом м.Одеси. 03.06.2022 року за вих №3828 вказаним приватним виконавцем було надано довідку, за якою станом на теперішній час відповідачами (боржниками) вимоги виконавчого документу не виконані, виконавчі провадження продовжують перебувати на виконанні. Зважаючи на вказані вище докази, суд доходить висновку про те, що позивачем набуто право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки до нього на загальну суму 3 990 959,89 гривень, та вказана заборгованість відповідачами станом на час розгляду справи не погашена. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд погоджується з правомірністю обраного позивачем способу захисту своїх у спірних правовідносинах шляхом стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та непозбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц127/15672/16-ц127/15672/16-ц. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває по теперішній час. Відтак позивач як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення з урахуванням строків позовної давності, встановлених законодавством. Зокрема, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачів перед позивачем за кредитним договором не припинилися. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи це, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (Постанова ВП ВС від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц127/15672/16-ц127/15672/16-ц). У цій справі позивач пред`явив позов 07 червня 2021 року та просить стягнути 3% річних та інфляційній втрати за період з 25 травня 2018 року по 25 травня 2021 року. Заяв про застосування позовної давності відповідачі не подали. Стосовно розміру заявленої позивачем до стягнення суми, суд зазначає, що позивачем наведено у позовній заяві відповідні розрахунки цієї суми, відповідачами заперечень проти вказаних розрахунків не надано, хоча представник [PERSON] неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи та ознайомлення з її матеріалами, був присутній у судовому засіданні 20 жовтня 2021 року, а отже обізнаний про перебування справи в провадженні суду. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] подавали до суду аналогічні заяви про відкладення судових засідань. Враховуючи наведене, суд погоджується з розрахунком позовних вимог Щодо стягнення коштів солідарно з відповідача за кредитним договором ( [PERSON] ) та кожного з поручителів ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) суд виходить з наступного. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою. Вказана правова позиція наведена у постановах КЦС ВС від 01.12.2021 - № 201/13782/14-ц, від 09.09.2020 - № 201/7036/15. У даній справі відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були укладені окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником [PERSON] , також і рішенням Приморського районного суду м.Одеси у справі №№522/14080/13-ц (зміненим постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.07.2018 року в частині стягнення заборгованості) передбачений солідарний обов`язок відповідача [PERSON] та кожного з відповідачів-поручителів окремо. З огляду на викладене суд погоджується з необхідністю стягнення спірних сум аналогічним чином. Враховуючи обставини справи та підтверджуючі їх докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 17607,18 грн., який підлягає стягнення з відповідачів в рівних частках, а саме по 4401,8 грн. з кожного.

Outcome: approved