Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Стислий виклад позицій обох позивачів. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Мундяка М.М. (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1086735 від 11.04.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1111723 від 01.04.2022 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 000535 від 23.02.2017 року, оригінали та належно засвідчена копія відповідно містяться у матеріалах позовної заяви), скориставшись канцелярією, 14.04.2022 року звернулися у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 5318), в якій просять ухвалити рішення про визнання за позивачем 2 [PERSON] права власності на Ѕ частину домоволодіння у складі житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою «А-1») загальною площею 75,8 кв. м., житловою площею 46,0 кв. м., з сходами «а» та приналежних до нього господарських будівель - сараю (позначений у технічній документації літерою «Б»), та споруд - воріт 1, огорожі 2, огорожі 3, колодязя 4, розташованого по [ADDRESS] , як на частку у майні, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, головою якого була бабця зазначеного позивача - [PERSON] , , а за позивачем 1 [PERSON] права власності на іншу Ѕ частину зазначеного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , що настала [INFO] у [ADDRESS]. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення вищевказаної позовної заяви до суду у розмірі 2 698 грн. 50 коп., позивачі [PERSON] та [PERSON] залишають за собою й при ухваленні рішення у даній справі просять покласти на них. Позов обґрунтовано тим, що згідно запису в погосподарських книгах в с. Верчани Підгірцівської сільської ради Стрийського району Львівської області, станом на 15.04.1991 року спірне домоволодіння рахувалося як майно колгоспного двору, головою котрого була бабця позивача 1 [PERSON] та позивача 2 [PERSON] - [PERSON] , а, окрім неї, членами цього колгоспного двору був також позивач 2 [PERSON] , тобто кожному з них як членів згаданого колгоспного двору належало по Ѕ частині спірного домоволодіння. У свою чергу, позивач 2 [PERSON] є тим членом колгоспного двору, який не втратив права на частку в його майні й бажає оформити своє право на Ѕ частину у такому майні, котре належало цьому колгоспному двору і збереглося після припинення його існування. При цьому голова зазначеного колгоспного двору, тобто бабця позивача [INFO] [PERSON] позивача [INFO] [PERSON] - [PERSON] , померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу котрої увійшло належне їй право на Ѕ частину вищевказаного домоволодіння, яке значилося як майно колишнього колгоспного двору. Спадкодавиця [PERSON] за життя заповіту щодо розпорядження своїм правом на майно колишнього колгоспного двору, не складала. Отже таке спадкування після її смерті повинно відбуватися за законом. Позивач 1 [PERSON] зазначає, що після смерті зазначеної спадкодавиці прийняв спадщину, а тому вважає, що повинен оформити свої права на Ѕ спірного домоволодіння, однак оформити таке право на його відповідну частину зазначений позивач не може у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Крім того позивач 2 [PERSON] не може також оформити своє право на Ѕ частину спірного домоволодіння як майно колишнього колгоспного двору, а, отже, в цілому, оскільки це не передбачено чинним законодавством. З цією метою, зокрема, зазначений позивач зверталися із відповідною заявою до Стрийської міської ради, однак останньою відмовлено їм в оформленні права власності на спірне домоволодіння, мотивуючи відсутністю у Стрийської міської ради відповідних повноважень, та рекомендовано звертатися для вирішення цього питання до суду. З огляду на вказане, отримавши також попередньо ще й відмову приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Палінської О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач 1 [PERSON] та позивач 2 [PERSON] , були змушені звертатися за захистом своїх невизнаних відповідачем Стрийською міською радою прав на спірне нерухоме майно у відповідних частинах до суду із даним позовом. Відповідач Стрийська міська рада у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву позивачів [PERSON] та [PERSON] до нього про визнання права власності на нерухоме майно, котре входило до складу колишнього колгоспного двору, та в порядку спадкування за законом, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Мундяка М.М. 17.06.2022 року, скориставшись канцелярією, подали у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та їх уповноваженого представника (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 8187), в якій одночасно просили свій позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, окрім як тих, котрі стосувалися проведення підготовчого та судового засідань у ній, й котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 15.04.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 16.05.2022 року, 12:45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 16.05.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 17.06.2022 року, 10.00 год.. за ініціативою суду витребувано від приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Палінської О.В. належно засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавиці [PERSON] , що настала [INFO] у [ADDRESS], якщо така заводилась. Витребувані від приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Палінської О.В.докази у вигляді інформації про те, що спадкова справа після смерті спадкодавиці [PERSON] , що настала [INFO] у [ADDRESS], не заводилась, надійшла на адресу суду 17.06.2022 року (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 8204). Учасники справи кожного разу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження цьому. Судом також було задоволено заяву позивачів [PERSON] та [PERSON] , подану через їх уповноваженого представника - адвоката Мундяка М.М., про розгляд справи за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу підстави звільнення від доказування визначені у ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачів [PERSON] та [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких їх прав відповідача Стрийської міської ради, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Зібраними матеріалами цієї справи (містяться під аркушами 7-8, 9, 16, 17, 18) стверджується, що позивач 1 [PERSON] та позивач 2 [PERSON] є онуками [PERSON] , яка померла [INFO] , яка до дня смерті проживала у спірному домоволодінні по [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з погосподарської книги від 27.03.2019 року за вих. № 310 (книга № 8 ст. 35) в [ADDRESS] (міститься у справі, а. с. 14), господарство по [ADDRESS] , з відповідним особовим рахунком відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] , членом якого був її онук - [PERSON] (позивач 2 у справі). Зазначене господарство збереглося станом на 15.04.1991 року. Разом із головою двору [PERSON] станом на день її смерті у домоволодінні по [ADDRESS] проживав без реєстрації позивач 1 [PERSON] , що стверджується довідкою виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 14.05.2019 року за вих. № 443 (міститься у справі, а. с. 15). Судом становлено, шо голова зазначеного колгоспного двору у визначеному діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством порядку зареєструвала відповідне право власності на спірне домоволодіння за цим колгоспним двором, що стверджується копією свідоцтва про право влансості, виданого виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області 25.03.1988 року на підставі рішення виконкому від 17.03.1988 року за № 70, зареєстрвоаного у Стрийському міжміському бюро технічної інвентаризації 05.04.1988 року за реєстровим № 42 (міститься у справі, а. с. 11), оригінал котрого було втрачено. Поряд з цим, з долученого до матеріалів позовної заяви технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого тим-же Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.02.1986 року (копія міститься у справі, а. с. 12-13) вбачається, що спірне домоволодіння складається з житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою «А-1») загальною площею 75,8 кв. м., житловою площею 46,0 кв. м., з сходами «а» та приналежних до нього господарських будівель - сараю (позначений у технічній документації літерою «Б»), та споруд - воріт 1, огорожі 2, огорожі 3, колодязя 4. Даний житловий будинок побудований в 1955 році, він не являється об`єктом самочинного будівництва. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.12.2020 року Підгірцівською сільською радою Стрийського району Львівської області у відповідності до актового запису про смерть № 19 від 24.03.1990 року (копія міститься у справі, а. с. 10), [PERSON] померла [INFO] у [ADDRESS]. Отже членом кологоспного двору, до котрого входило спірне домоволодіння, залишився лише позивачі 2 [PERSON] , а його частка у майні цього колгоспного двору становить Ѕ частини. У той же час спадщина після смерті спадкодавці [PERSON] як колишньої голови цього колгоспного двору відкрилася у день її смерті, тобто [INFO] . Зазначена спадкодавиця за життя на випадок своєї смерті у Підгірцівській сільській раді Стрийського району Львівської області щодо розпорядження своїми правами та обов`язками, у тому числі й іншою Ѕ часткою у майні колгоспного двору, заповіту не складала. Відповідно, спадкування після її смерті повинно відбуватися за законом. Судом встановлено, що позивач 1 [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті зазначеної спадкодавиці, так як на момент її смерті фактично проживав в одному з нею житловому будинку, зокрема у спірному домоволодінні, де й проживає надалі. Окрім того він вступив в управління спадковим майном. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Палінської О.В. від 01.04.2022 року за № 26/01-16 щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії (міститься у справі, а. с. 19), позивачеві 1 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавиці [PERSON] у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа для підтвердження відповідного права на частку у спірному домоволодінні. У свою чергу з витребуваної інформації щодо заведення спадкової справи щодо майна померлої спадкодавиці [PERSON] від 14.06.2022 року за вих. № 49/01-16 (міститься у справі, а. с. 63) вбачається, що така справа не була заведена. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкт нерухомого мана, котре входило до колгоспного двору, у тому числі й внаслідок спадкування таких прав, в залежності від часу виникнення та існування відповідних правовідносин, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом Української РСР 1963 року (надалі - ЦК Української РСР 1963 року), Цивільним кодексом України (надалі - СК України), Законом Української СРСР «Про власність в СРСР», Постановою Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року за № «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»», Вказівками по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, Переліком правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та іншими нормативно-правовими актами. Так, прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини як у частині майна колгоспного двору, так і в частині спадкування, виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Згідно з вимогами ст. 4 згаданої Постанови, у разі смерті голови (члена) колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів. Як роз`яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до статей 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до статей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР 1963 року. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року за № «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів. За змістом ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки судом на підставі зібраних та перевірених у судовому засіданні письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку встановлено, що спірне домоволодіння входило до майна колишнього колгоспного двору, а право на таке майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, має позивач 2 [PERSON] як той член двору, який не втратив права на частку в його майні й бажає його оформити, а решта його членів, зокрема [PERSON] - померла, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначеного порушеного права вказаного позивача у спосіб визнання за ним відповідного права власності у цілому на майно колишнього колгоспного двору, зокрема на Ѕ його частин як на належну йому частку у майні колишнього колгоспного двору. Щодо права на іншу Ѕ частини спірного домоволодіння як на частку у майні цього колишнього колгоспного двору у порядку спадкування за законом після смерті іншої його члена - бабці позивачів 1 [PERSON] та позивача 2 [PERSON] , то така підлягає спадкуванню позивачем 1 [PERSON] за законом у межах пред`явлених ним позовних вимог, як таким що один прийняв цю спадщину. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, слід визнати за позивачем 2 [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння у складі житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою «А-1») загальною площею 75,8 кв. м., житловою площею 46,0 кв. м., з сходами «а» та приналежних до нього господарських будівель - сараю (позначений у технічній документації літерою «Б»), та споруд - воріт 1, огорожі 2, огорожі 3, колодязя 4, розташоване по [ADDRESS] , котре входило до складу колишнього колгоспного двору, головою якого була бабця зазначеного позивача - [PERSON] , як на частку у майні цього колишнього колгоспного двору, а за позивачем 1 [PERSON] право власності на іншу Ѕ частину зазначеного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , що настала [INFO] у [ADDRESS]. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачами [PERSON] та [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду вимогами майнового характеру, у загальному розмірі 2 698 грн. 50 коп. і підтверджуються квитанцією № 18 від 06.08.2021 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції зазначених позивачів з вказаного приводу, слід покласти на останніх та залишити за ними. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду з вимогами майнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved