Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

19.05.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: -стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 24 384,11 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, кошти в сумі 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1 500,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 26.09.2020 року позивач за актом прийому-передачі передала в користування відповідача власний автомобіль «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] . Разом з підписанням акту приймання-передачі автомобіля відповідач підписав Розписку-зобов`язання за якою зобов`язався у випадку пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду, оцінено в установленому законом порядку власнику даного майна. Як зазначає позивач, 09.05.2021 року о 09 год. 00 хв. в м.Києві по вул.Кубанської України,1-А представник позивача виявила залишений відповідачем без нагляду автомобіль «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] . Автомобіль був відчинений, ключі від замка запалення знаходились в автомобілі. При зовнішньому огляді автомобіля були виявлені механічні пошкодження. Згідно зі звітом від 12.05.2021 року, вартість матеріального збитку спричинених власнику автомобіля становить 24 384,11 грн. та за складання звіту позивач сплатила 1 500,00 грн. Як вбачається, в позовній заяві позивач вказує, що між сторонами був укладений договір позики автомобіля. На підставі положень статей 1166, 1187,1192 ЦК України позивач звернулась до суду із вимогами про відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених пошкодженням автомобіля. неможливості протягом тривалого часу його використовувати за призначенням, порушення нормальних життєвих зв`язків, витраченням значного часу для придбання запасних частин для ремонту автомобіля. Таким чином позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. 23.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що 18.01.2021 року автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] був пошкоджений в ДТП, яка відбулась з вини [PERSON] (постанова Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/4297/21). Позивач звернулась до страхової компанії [PERSON] та отримала страхове відшкодування. Як зазначає відповідач, отримані в ДТП пошкодження є ідентичними тим, що виявлені на автомобілі. Також відповідач зазначає, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що 09.05.2021 року о 09 год. 00 хв. в м.Києві по вул.Кубанської України,1-А представник позивача виявила залишений відповідачем без нагляду автомобіль. Відповідач зауважує, що позивач розпорядилась передати автомобіль на СТО, яке належить її сину - [PERSON] . Відповідач стверджує, що не заподіював шкоди позивачу шляхом пошкодження автомобіля, оскільки позовна заява не містить доказів, які б свідчили про пошкодження транспортного засобу саме відповідачем, відсутній порядок фіксації виявлених пошкоджень та джерело їх виникнення. Автомобіль не був знайдений випадково. Він був виявлений за адресою, де позивачка зберігає свої транспортні засоби та передає їх у користування іншим особам. На думку відповідача договір оренди є нікчемний, оскільки він не був посвідчений нотаріально, а тому він не спричиняє жодних наслідків для відповідача. Відповідач зазначає, що долучений до позову звіт про оцінку завданих збитків є неналежним доказом, оскільки він не відповідає вимогам методики товарознавчої експертизи і не включає в себе інформації зі страхової компанії щодо отриманих пошкоджень при ДТП. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судове засідання позивач не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність в якій просила заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником автомобіля «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За актом прийому-передачі від 26.09.2020 року [PERSON] (далі - Користувач) отримав від [PERSON] (далі - Власник) автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс. Вказану обставину відповідач не заперечував. Крім того, як зазначено у вказаному акті прийому-передачі, Власник надав Користувачу технічно справний автомобіль; Користувач повинен підтримувати об`єкт оренди в технічно справному стані, за свій рахунок проводити технічне обслуговування. Капітальний та поточний ремонт та нести затрати на його експлуатацію. З копії акту видачі автомобіля вбачається, що автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] не мав царапин, вм`ятин, сколів та тріщин. Про що [PERSON] поставив власний підпис. В цей же день [PERSON] підписав Розписку-зобов`язання за якою він підтвердив що автомобіль отримав для власного використання та здача (повернення) транспортного засобу оформлюється розпискою про передачу транспортного засобу. В умовах оренди, які підписані [PERSON] 26.09.2020 року вказано, що при розірванні оренди Користувач зобов`язується повідомити Власнику про передачу автомобіля за 30 календарних днів до дати бажаного повернення (п.4 Умов оренди). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не попереджав позивача про припинення оренди, як передбачено умовами оренди. В той же час відповідач суду пояснив, що він залишив автомобіль на стоянці станції технічного обслуговування, яка належить синові позивача, для проведення ремонтних робіт там позивач автомобіль і знайшла. Однак позивач в позовній заяві зазначила, що автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] 09.05.2021 року о 09 год. 00 хв. був виявлений її представником в м.Києві по вул.Кубанської України,1-А, автомобіль був відчинений та в пошкодженому стані. Сторони не надали доказів на підтвердження власних пояснень - позивач місця, часу виявлення автомобіля та обсягу пошкоджень; відповідач - залишення автомобіля на станції технічного обслуговування. Як зазначає позивач, на момент виявлення автомобіля він мав наступні пошкодження: пошкоджений та деформований капот, бампер, кришка паливного баку, двері передні ліві, фара та ін. З метою оцінки розміру спричиненого збитку позивач звернулась до ФОП [PERSON] . Звітом №87/56.05.21 від 12.05.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку визначено, що вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] становить 24 384,11 грн. За складання Звіту позивач сплатила 1 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №87/56.05.21 від 12.05.2021 року. Крім того, судом встановлено, що 18.01.2021 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] та «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.2021 року (справа №761/4297/21) [PERSON] ( [INFO] ) визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначено в постанові, 18.01.2021 року о 01 год. 30 хв. в м. Києві, по вул. Нагірній, 27, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись дорогою із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим [PERSON] порушив п. 11.3 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника автомобіля «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування», яке визнало випадок, який стався 18.01.2021 року страховим та на підставі страхового акту №150241 від 02.06.2021 року виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 1 011,91 грн. Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним перш за все дослідити правову природу відносин, що виникли між сторонами, з урахуванням наступних норм. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках. По-перше, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). По-друге, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Між тим, у даному випадку договір оренди транспортного засобу нотаріально посвідчений не був. В свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто недійсність такого правочину встановлена законом та визнання його недійсним судом не вимагається відповідно до частини другої статті 215 ЦК України. Таким чином, договір оренди транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним в силу наведених вище законодавчих приписів. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому, права особи, яка вважає себе власником майна, у даному випадку підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1214 ЦК України з часу коли особа набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вона відповідає за допущене нею погіршення майна. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). В межах даної справи відповідач цю презумпцію не спростував. В силу приписів ч. 1 ст. 1214 ЦК України саме відповідач, з моменту заволодіння цим транспортним засобом та до моменту його повернення власнику, ніс відповідальність за допущенне погіршення такого майна. При цьому транспортний засіб був пошкоджений (в момент його передачі, згідно з актом від 26.09.2020р. пошкодження автомобіля відсутні) вже після того як відповідач набув його без достатньої правової підстави (після 26.09.2020р.), тобто у період коли останній ним фактично володів. Доказів вибуття цього майна із володіння відповідача, на момент отримання пошкоджень, суду не надано. Заперечуючи свою вину, відповідач між тим не надав доказів повернення транспортного засобу позивачу у належному стані, в той час як мав вжити заходів для його повернення в силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, вимагати належного оформлення такого повернення та фіксації наявності або відсутності пошкоджень. Тобто відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини. Визначаючись із розміром шкоди, суд зазначає наступне. Зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку №87/56.05.21 від 12.05.2021р. вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «ЗАЗ VІDА», державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження становить 24 384 грн 11 коп. За змістом свого відзиву відповідач заперечував правильність такого звіту, стверджуючи, що він не відповідає вимогам методики товарознавчої експертизи і не включає в себе інформації зі страхової компанії щодо отриманих пошкоджень при ДТП. Варто зазначити, що разом з відзивом відповідач подав клопотання про проведення судової експертизи для визначення розміру майнових збитків. Однак відповідач не підтримав зазначене клопотання та пояснив, що не має на даний час коштів для сплати за експертизу. В той же час відповідач не обгрунтував у відзиві в чому не відповідає вимогам методики товарознавчої експертизи Звіт який наданий позивачем. За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, заподіяна з вини відповідача, відповідно має бути відшкодована останнім в розмірі, визначеному Звітом за виключенням сплаченої страховою компанією суми, а саме в сумі 23 372 грн 20 коп. (24 384,11 грн. -1 011,91 грн.). Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), спричинення останній моральної шкоди є безсумнівним. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер та незначний обсяг душевних і психічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням її майна, можливість його швидкого відновлення шляхом ремонту, що не потребує надмірних зусиль з боку позивача, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1500,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. В той же час, оскільки позивачем не надано детального розрахунку наданих послуг адвоката та доказів сплати витрат на правову допомогу, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial