Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

27 квітня 2022 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальну допомогу. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що згідно з рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.07.2016 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу обоє дітей залишились проживати разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно з рішення суду від 26.07.2016 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з 01.07.2016 до досягнення [PERSON] повноліття. На даний час донька повнолітня, і відповідно до довідки №077 від 21.04.2022 навчається в Національному університеті «Львівська політехніка» є студенткою першого курсу денної форми навчання рівня вищої освіти «Бакалавр» Інституту економіки і менеджменту Національного університету «Львівська політехніка», закінчує навчання в червні 2025 року. У зв`язку з навчанням донька немає можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач працює та має щомісячний за дохід, та як батько має нести половину витрат на утримання доньки на період навчання, тому позивачка просить позовні вимоги задовольнити та стягнути на її користь на утримання повнолітньої доньки алементи в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом, на період навчання доньки, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Ухвалою судді від 11.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.06.2022 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів на період навчання доньки [PERSON] в розмірі 1200 грн. та просить врахувати його стан здоров`я та матеріальне становище і зменшити виплату аліментів на утримання повнолітньої доньки до суми 800 грн. Також зазначає, що донька отримує стипендію і є студенткою державної форми навчання. Відповідач зазначив, що на даний час він виплачує аліменти щомісяця в сімі 1309 грн. на сина [PERSON] , і розмір аліментів з часом збільшується. [PERSON] інвалід з дитинства і йому важко знайти високооплачувану роботу, вимушений працювати охоронцем, щоб якось заробити на життя та виплату аліментів. На підтвердження своїх доводів відповідачем додано копію довідки про доходи від 02.06.2022, копії фіскальних чеків про переказ готівки, а саме аліментів позивачу на утримання сина. 19.05.2022 від представника позивача - адвоката Клименко І. Ф. надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримує повністю, та просить їх задоволити. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте 20.06.2022 подав заяву про розгляд справи без його участі. При винесенні рішення просить врахувати відомості про його дохоти. Також просив зменшити витрати на правову допомогу, оскільки вважає розмір заявлених витрат необгрунтованим та завищеним. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.07.2016, у справі №147/863/16-ц, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 вісіх видів доходів (заробітку) щомісячно, не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.07.2016 до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 10-12). Як вбачається з довідки №077 від 21.04.2022, виданої Національним університетом «Львівська політехніка», [PERSON] є студенткою 1 курсу, денної форми навчання рівня вищої освіти «Бакалавр» Інституту економіки і менеджменту Національного університету «Львівська політехніка». Закінчує навчання в червні 2025 року. (а.с. 13). Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач є батьком [PERSON] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] займає посаду охоронника ТОВ «Гайсинська швейна фабрика «Подолянка» і відповідно до довідки про доходи №15 від 02.06.2015 вбачається, що загальна сума доходу у період з 01.01.2022 по 31.05.2022 без урахування аліментів становить 25705 грн. 42 коп. (а.с. 36). З фіскальних чеків про поштові перекази надані відповідачем за період з січня по червень 2022 року встановлено, що [PERSON] сплачує аліменти на неповнолітнього сина (а.с. 37). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно достатті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до частини першої статті 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у статті 183 цього Кодексу. Частиною першою та другою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц). потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (надалі - Постанова Пленуму ВСУ), а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17. Враховуючи те, що [PERSON] навчається у навчальному закладі на денній формі навчання та не працює, а знаходиться на утриманні матері, вона потребує матеріальної допомоги. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру матеріальної допомоги суд обов`язково враховує: актуальну і дійсну потребу дитину у наданні їй матеріальної допомоги, вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу (постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18), стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів та інші обставини, що мають значення. Враховуючи наведене, фактичні обставини справи, у тому числі стан здоров`я та матеріальне становище сторін та повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, та не досягла 23 років, однак потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, при визначені розміру аліментів на навчання дитини, суд враховує, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про понесення позивачем будь-яких витрат на утримання повнолітньої дочки, крім того відповідачем зазначено та не спростовано позивачем, що навчання доньки проходить за державний рахунок, при цьому донька отримує стипендію. Виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, беручи до уваги, що відповідач сплачує аліменти на неповнолітнього сина, а також доводи відповідача, про те, що він є інвалідом з дитинства, а також довідку про доходи відповідача, а також те, що відповідач зазначив про можливість сплати аліментів на повнолітню доньку, яка навчається у розмірі 800 грн., тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки до закінчення нею навчання в твердій грошовій в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2022 і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в фіксованому розмірі 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат, [PERSON] додає до матеріалів справи договір про надання правової (правничої) допомоги (послуг) в цивільній справі від 26.04.2022(а.с. 14), квитанцію до прибуткового касового ордеру №12 від 26.04.2022 (а.с.15), акт виконаних робіт щодо надання правничої допомоги від 26.04.2022 (а.с. 16), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №480 (а.с.17). При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також часткове задоволення позову, суд вважає, що розмір гонорару в 1500 грн. є необґрунтованим та явно завищеним. Велика Палата ВС в постанові по справі №755/9215/15-ц 19.02.2020 висловилася, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ у своїх рішеннях. Суд бере до уваги висновки висвітлені у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial