Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

В лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини. 09 серпня 2021 року о 17 год. 00 хв. на 107 км + 450 м. автодороги М-05, Київ-Одеса, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , порушив п.2.36 та п.13.1 ПДР України та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду та після чого за інерцією здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] внаслідок ДТП [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду у зв`язку із пошкодженням його автомобіля «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] . 09 серпня 2021 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 143572, за ст.124 КУпАП України, та направлено його на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року по справі 357/9749/21, адміністративну справу було закрито у зв`язку із закінченням термінів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ « УСК « Княжа», в якій було застрахована винною особою [PERSON] цивільна- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів. Протоколом огляду транспортного засобу 09.08.2021 року був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП. На підставі даного протоколу ПрАТ « УСК « Княжа», складено страховий акт № 446586 та проведено оцінку матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди становить 276 734.00 гривень У відповідності із висновком визначено страхове відшкодування, що становить 127 400,00 гривень. 04 листопада 2021 року страхове відшкодування було перераховано на рахунок [PERSON] , що підтверджується банківською квитанцією. Розмір відшкодування здійснене ПрАТ «УСК « Княжа» є максимальним, що передбачено страховим полісом №АР/0782192. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, [PERSON] не відшкодовано збитки завдані внаслідок ДТП в повному обсязі, оскільки йому було завдано матеріальну шкоду, що значно перевищує страхове відшкодування. З метою мирного врегулювання спору він неодноразово звертався до [PERSON] , щоб він, в добровільному порядку відшкодував завдану шкоду, [PERSON] в категоричній формі відмовився відшкодовувати шкоду. Для захисту своїх прав та для отримання відповідних документів, які підтверджують заподіяну йому шкоду він звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна Експертно-Асистуюча компанія», для проведення експертного дослідження і складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Про день проведення експертного дослідження [PERSON] був повідомлений шляхом направлення рекомендованого листа засобами Укрпошти та шляхом надсилання смс-повідомлення через мобільний додаток WhatsApp. Вартість послуг Незалежної Експертно-Асистуючої компанії з оцінки згідно Рахунку-фактури № 500-2021 від 29.11.2021 року становить 3 500.00 гривень Відповідно до висновку про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 29.11.2021 року оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , становить 276 077 гривень 72 копійки. З огляду на вищевикладене,\~ за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача прямо не встановлена постановою суду оскільки адміністративну справу відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням термінів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, однак закриття справи у зв`язку із закінченням термінів притягнення особи до відповідальності не є реабілітуючую обставиною. Сума коштів, які потрібні на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, страхове відшкодування не в повній мірі покрило понесені витрати, вважає що саме з відповідача підлягає стягненню різниця в сумі 148 677,00 гривень між отриманою страховою виплатою та необхідною сумою коштів для відновлення пошкодженого автомобіля. Крім цього підлягає стягненню витрати на проведення експертного дослідження на визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного, засобу в розмірі 3500,00 гривень. Загальна суму стягнення матеріального збитку становить 152 177 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) 152 177 грн. відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати покласти на Відповідача ( а. с. 1-4 ).\~\~\~\~\~\~\~ Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 91 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 04 лютого 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ ( а. с. 95 ), однак відповіді суд не отримав. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 6 ст. 28 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 05 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 10 годину 00 хвилин 28 квітня\~ 2022 року ( а. с. 98-99 ). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Судом двічі розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача по справі [PERSON] ( а. с. 103-104, 113-114 ), останнього разу по справі оголошено перерву до 21.06.2022 року ( а. с. 115-116 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, яка отримана судом 21.06.2022 року за вх. № 19627 в якій просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З вказаного поштового повідомлення вбачається, що судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 21.06.2022 року о 14 годині, [PERSON] отримав особисто 03.06.2022 року. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Однак, відповідач в судове засідання в призначений час судом не з`явився, заяв та клопотань з боку останнього на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.\~\~\~\~\~\~ Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 21.06.2022 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають\~ задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 09 серпня 2021 року о 17 год. 00 хв. на 107 км + 450 м. автодороги М-05, Київ-Одеса, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , порушив п.2.36 та п.13.1 ПДР України та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду та після чого за інерцією здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок ДТП [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду у зв`язку із пошкодженням його автомобіля «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] . \~ 09 серпня 2021 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 143572, за ст.124 КУпАП України, та направлено його на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 9 ). Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року по справі 357/9749/21, адміністративну справу було закрито у зв`язку із закінченням термінів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( а. с. 18-19 ). Вказана постанова набрала законної сили 05.01.2022 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , який\~ було пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди 09.08.2021 року належить позивачу [PERSON] , про що свідчить в матеріалах справи наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. 8 ).\~\~\~ Протоколом огляду транспортного засобу 09.08.2021 року був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , у результаті дорожньо-транспортної пригоди ( а. с. 60-61 ). Встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ( а. с. 10 ). Згідно Полісу № АР/0782192 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,\~ встановлено ліміт за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 гривень, франшиза 2 600 гривень. Відповідно до висновку про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 29.11.2021 року оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , становить 276 077 гривень 72 копійки ( а. с. 65-66 ). З листа про прийняте рішення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», розмір страхового відшкодування з урахуванням ліміту, згідно Полісу АР-7892192 з урахуванням франшизи складає 127 400 грн. ( а. с. 11 ). Встановлено, що страховою компанією було перераховано 127 400 гривень на картковий рахунок [PERSON] , про що свідчить наявна\~ в матеріалах справи виписка по корковому рахунку, видана АТ КБ «ПриватБанк» 13.01.2022 року ( а. с. 12 ). Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто шкоду у повному обсязі, яка завдана дорожньо-транспортною пригодою, яка не була покрита страховою компанію, страхове відшкодування здійсню в межах ліміту, передбаченого полісом №АР/0782192. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частино 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України). Тобто, за змістом ч. 1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч. 1 ст. 1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). Разом з тим, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то позивач мав самостійно звернутись до страхової компанії про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав, визначених Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено, що: «відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 висловлено наступну правову позицію: «Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду», тому суд враховує останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду у тотожних спорах, сформульовану у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20). Отже, як зазначено вище, шкода заподіяна позивачу під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мале місце 09.08.2021 року, згідно висновку про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 29.11.2021 року становить 276 077,72 гривень, а страховою компанією в межах ліміту відповідальності було виплачене страхове відшкодування в розмірі 127 400 гривень, тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням покладається на винну особу, тобто на відповідача. Так, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року по справі 357/9749/21, адміністративну справу було закрито у зв`язку із закінченням термінів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( а. с. 18-19 ). Згідно з п. 4 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, роз`яснено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Отже, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 09.08.2021 року о 17 год. 00 хв. на автодорозі М-05 Київ-Одеса, 107 км водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом\~ «Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду та після чого за інерцією здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим [PERSON] порушив п. 2.3б; 12.1; 13.1 ПДР. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. В свою чергу, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних належних та допустимих доказів в спростування зазначеному не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, за шкоду, завдану власнику автомобіля Kia Optima», д.н.з. [NUMBER] , різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 148 677,72 гривень ( завдана шкода, згідно висновку 276 077,72 грн. 127 400 грн. страхове відшкодування ) повинна бути відшкодованою винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, а саме відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи неведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 148 677 гривень є такими, що підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи. Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача витрати в розмірі 3 500 гривень, понесені зв`язку із проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу. Так, понесення зазначених витрат у розмірі 3 500 гривень підтверджуються наявною\~ в матеріалах справи квитанцією від 03.12.2021 року ( а. с. 13 ). Оскільки позивач поніс витрати в розмірі 3 500 гривень у зв`язку із проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, то така сума підлягає також стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 22.07.2019 року по справі № 185/5812/16-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 521,77 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 27.01.2022 року ( а. с. 5 ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1 521,77 гривень, понесення яких документально підтверджено. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved