Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Представник позивача - адвокат Сподар А.В. звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] 345870,00 грн. за договором позики. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 26 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 12600,00 доларів США, що є еквівалентом в гривні на день укладання договору 345870,00 грн. Вказані грошові кошти на момент укладання договору позивач передав відповідачу у повному обсязі. Відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 05 червня 2021 року. Проте, свої зобов`язання щодо сплати суми позики в зазначений строк він не виконав. Позивач неодноразово зверталася до відповідача стосовно повернення коштів, однак він відмовлявся повертати борг, нічим не мотивуючи. З цих підстав позивач вважає, що її права та законні інтереси порушуються. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про його виклик (а.с.30) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики (далі - договір позики). Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 12600,00 доларів США, що є еквівалентним в гривні на день укладання договору 345870,00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики в строк, встановлений цим договором. Відповідно до п. 2 договору позики, на момент укладання цього договору, грошові кошти в сумі 12600,00 доларів США, позикодавець передав у повному обсязі. Відповідно до п. 3 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 05 червня 2021 року, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою. Сторони домовились, що проценти за даним договором не нараховуються. Відповідно до п.7 договору позики, в разі коли позичальник своєчасно не повернув позикодавцю суму позики, згідно визначено у п.3 цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України та стягнути штраф в розмірі 1 (один) процент від суми позики за кожен день прострочення. Як встановлено судом, договір позики від 26 травня 2021 року підписаний [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує той факт, що позика була передана до підписання сторонами цього договору. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2,3 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. При цьому, згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наданий позивачем, як доказ укладеного договору, договір позики свідчить про те, що він відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Як встановлено судом у визначений в договорі строк відповідач позику не повернув, а тому свої зобов`язання за договором позики не виконав. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування. У свою чергу, відповідач [PERSON] доказів, які б вказували на виконання своїх зобов`язань за договором позики, суду не надав. Відповідно до ч.1, 2, ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вже було встановлено судом, договором позики передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), тобто у розмірі 12600,00 доларів США, що є еквівалентом в гривні на день укладання договору 345870,00 грн., що відповідає положенням статті 533 ЦК України щодо встановлення іншого порядку умовами договору. Враховуючи те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув суму позики, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики від 26 травня 2021 року в розмірі 345870,00 грн. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 3458,70 грн. судового збору, то понесені ним судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved