Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 16 519,00 грн, що складає: 11 206,04 грн. інфляційних збитків та 5 312,96 грн. 3% річних за прострочення виконання рішення суду. В обґрунтування позову зазначила, що Сокальським районним судом Львівської області вироком від 27.12.2017 задоволено цивільний позов [PERSON] та стягнено з [PERSON] на корись позивачки 58 979,10 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Позивачка зазначила, що звернулася у виконавчу службу із виконавчим листом, де було відкрито виконавче провадження щодо стягнення вищевказаних коштів за рішенням суду. Вказує, що станом на даний час рішення не виконане. Позивачкою було проведено розрахунок, де виходячи із загальної суми заборгованості 58 979,10 грн. 3% річних становить 5312,96 грн.; інфляційні збитки становлять 11206,04 грн. Тому, в силу вимог ст. 625 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги. Також просила стягнути з відповідачки сплачений нею судовий збір. Ухвалою від 11.03.2022 судом було відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи на 04.04.2022, який було відкладено на 13.05.2022, а згодом на 06.06.2022 у зв`язку із неявкою відповідача. 06.06.2022 сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явилася, однак як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення(судових повісток) останні були вручені адресату. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на 13.05.2022, останнєповернулося з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачкою не було подано відзиву на позов. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів для розгляду справи по суті. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Частиною 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2017 задоволено частково цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 58 979,10 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином (а. с. 8-17). 26.02.2018 на підставі даного вироку [PERSON] було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] 58 979,10 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином (а. с. 20). 28.02.2018 старшим державним виконавцем Червоноградського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із виконання вищевказаного виконавчого листа (а. с. 19). Постановою старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 03.06.2020 даний виконавчий лист було передано Сокальському районному відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 21). Постановою старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 23.06.2020 виконавчий лист про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] було повернуто стягувачеві (а. с. 24). Згідно постанови державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 08.12.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 58 979,10 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином (а. с. 26). Як вбачається із матеріалів позовної заяви рішення суду на даний час не виконане та заборгованість за виконавчим листом не сплачена. Доказів сплати відповідачкою даної заборгованості суду не надано. Відповідачем протилежного не доведено. Предметом спору у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02 лютого 2019 року по 02 лютого 2022 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування вищевказаних матеріальних збитків і моральної шкоди, стягнутих за рішення суду. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 Верховний Суд дійшов такого висновку: «враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року, який набрав законної сили 29 січня 2018 року, про стягнення з відповідача на користь позивачки 58 979,10 грн. матеріальної шкоди та 8 000 грн. відшкодування моральної шкоди , заподіяної злочином. У висновку, викладеному у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 Верховний Суд України зазначив, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених статтею 625 ЦК України. Відтак, враховуючи доведену заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 58979,10, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції за весь період прострочення, тобто з 02.02.2019 по 02.02.2021 в сумі 11206,04, виходячи з такого розрахунку: [Інфляційні нарахування] = 58 979,10 грн. (сума боргу) ? 119,000% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 58 979,10 грн. (сума боргу) = 11 206,04 грн. Окрім цього, до стягнення також підлягають 3% річних від суми заборгованості за період з 02.02.2019 по 02.02.2021 в сумі 5 312, 96 грн виходячи з такого розрахунку: [Відсотки] = [Сума боргу] * [Процентна ставка] / 100% / 365 днів * [Кількість днів] : Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 02.02.201902.02.2022109758 979.0035 312.96 Всього: 1097 5 312.96 Таким чином, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 02.02.2019 року по 02.02.2022 року складає 5 312.96 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки 11 206 гривень 04 копійок інфляційних збитків та 5 312 гривень 96 копійок - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, в силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved