Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

У вересні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [INFO] , в якій він просить визнати протиправним та скасувати п. 7 рішення житлової комісії [INFO] оформлене протоколом № 9 від 23 липня 2021 року про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом першої позачергової черги підполковника [PERSON] зі складом сім`ї: він [PERSON] , 1982 року народження, та донька [PERSON] , 2015 року народження, у зв`язку з проходженням військової служби у [INFO] з дислокацією ум. Синельниково, який є відокремленим підрозділом; визнати протиправним та скасувати п. 1, 4, 6 Наказу Військового комісаріату [INFO] № 324 від 23 липня 2021 року в частині затвердження п. 7 протоколу засіданні об`єднаної житлової комісії щодо зняття з обліку та виключення зі списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом першої позачергової черги підполковника [PERSON] зі складом сім`ї: він [PERSON] , 1982 року народження, та донька [PERSON] , 2015 року народження, а також щодо зобов`язання секретаря об`єднаної житлової комісії внести зміни в списки військовослужбовців та осіб, які потребують поліпшення житлових умов щодо [PERSON] ; зобов`язати відповідача поновити зарахування його на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом першої позачергової черги підполковника [PERSON] зі складом сім`ї: він [PERSON] , 1982 року народження, та донька [PERSON] , 2015 року народження, та до списків першої черги, як учасника АТО з 7 листопада 2019 року. В обґрунтування позову зазначає, що він має вислугу років на військовій службі 19 років. Проходячи військову службу у ВЧ [NUMBER] [ADDRESS] , у гарнізоні міста Києва, 20 рухому пункті управління ГШ він перебував на квартирному обліку з 7 лютого 2007 року. 19 липня 2019 року він подав документи для постановки його на облік в чергу на отримання житла по місцю проходження служби, на підставі наказу МОУ про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцями ЗСУ та членами їх сімей житлових приміщень. Зазначеним наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 року, було касовано Наказ МОУ № 20 від 03.02.1995 року. Відповідно до рішення об`єднаної житлової комісії Генерального штабу ЗСУ та військових частин, безпосередньо йому підпорядкованих від 19 липня 2019 року № 9, за пунктом 3 було вирішено: знати з квартирного обліку [PERSON] , згідно з його заявою, як такого, що проходить службу в іншому гарнізоні ЗСУ. Згідно з витягом з протоколу № 9 від 7 листопада 2019 року, засідання житлової комісії [INFO] за п. 5 було вирішено: відповідно до п. 6 розділу 4 Наказом Міністерства оброни України від 31.08.2018 № 380, взяти на обілк осіб, шляхом подання та забезпечення службовим приміщенням (службовою житловою площею) з 7.02.2007 року майора [PERSON] , 1982 року народження, зі складом сім`ї 1 особа та внести до списків першої черги, як учасника АТО з 7 листопада 2019 року. Проте. як сало йому відомо, відповідно до витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії [INFO] , з ЦЗІ КБ в ІТС, 227 ВП МОУ, ПСЮВ від 23 липня 2021 року, пункт 7 було постановлено: у зв`язку з проходження військової служби у [INFO] , з дислокацією у м. Синельникове, який є відокремленим підрозділом, зняти з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та виключити зі списків осіб, які користуються правом першої або позачергової черги підполковника зі складом сім`ї дві особи: у тому числі він, та його донька [PERSON] , 2015 року народження. З рішенням об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного ОТЦК не згоден, вважає їх не правомірними, винесеними з порушеннями норм чинного законодавства та таким, що порушують його права, гарантовані Конституцією України та законодавством України, а тому підлягають скасуванню, а його права поновленню. Зауважує, що на сьогодні він проходить службу на посаді начальника [INFO] , з дислокацією у м. Синельникове, який є відокремленим структурним підрозділом [INFO] . Проте, не відноситься до жодного військового гарнізону. Таким чином, вважає що саме від [INFO] , зокрема в об`єднаній житловій комісії [INFO] , він має і в подальшому перебувати на обліку щодо отримання житла. Тому, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 26 листопада 2021 року від представника [INFO] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вони заперечують проти позовних вимог [PERSON] , оскільки позивач у зв`язку з проходженням військової служби у [INFO] з дислокацією у м. Синельниково, який є відокремленим підрозділом [INFO] , було знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та виключено із списків осіб, які користуються правом першої або позачергової черги, зі складом сім`ї 2 особи: в тому числі він [PERSON] та його донька [PERSON] дане рішення було обумовлене тим, що у системі районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відбулись деякі організаційні зміни. Враховуючи вищевикладене вважає, що житлова комісія прийняла рішення в межах своїх повноважень, а потому позов не може бути задоволений. У судове засідання позивач не з`явився, але раніше приймаючи участь у судових засіданням надав пояснення, підтримав свій позов та просив задовольнити, а також 06.06.2022 року надав до суду заяву в якій підтримав свої вимоги, просив задовольнити та справу розглядати без його участі. Представник відповідача раніше приймаючи участь у судових засіданням надав пояснення та заперечував проти задоволення клопотання за підставами викладеними у відзиві, але у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 17 липня 2001 року перебуває на військовій службі та проходить військову службу в [INFO] , що підтверджується довідкою Військового комісара [INFO] [PERSON] від 10 березня 2020 року (а.с. 14). Протоколом № 9 засідання житлово-побутової комісії [INFO] від 7 листопада 2019 року, майора [PERSON] зі складом сім`ї 1 особа було взято на облік осіб шляхом надання та забезпечення службовим приміщенням з 7 лютого 2007 року та внесено до списків першої черги, як учасника АТО з 7 листопада 2019 року (а.с. 34). Згідно з Витягом з протоколу № 10 засідання житлової комісії [INFO] від 23 грудня 2019 року, майора [PERSON] , 1978 року народження, зі складом сім`ї 1 особа, виключено з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання та забезпечення службовим приміщенням з 07.02.2007 року та із списків першої черги, як учасника АТО (а.с. 26). Дане рішення було затверджене Наказом військового комісаріату [INFO] № 648 від 24 грудня 2019 року (а.с. 37). Засіданням житлової комісії [INFO] від 12 березня 2020 року, майора [PERSON] зі складом сім`ї 1 особа був зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання та забезпечення службовим приміщенням з 07.02.2007 року та внесений до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла з 07 листопада 2019 року, як учасника бойових дій учасника АТО, що підтверджується копією витягу з протоколу № 2 від 12 березня 2020 року (а.с. 41). Дане рішення було затверджено наказом військового комісаріату [INFO] № 128 від 16 березня 2020 року (а.с. 42). Засіданням житлової комісії [INFO] від 28 травня 2021 року, внесено зміни у склад сім`ї підполковника [PERSON] та визначено склад сім`ї 2 особи: він [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 44). 23 липня 2022 року відбулося засідання об`єднаної житлової комісії [INFO] , на якому було вирішено питання про зняття підполковника [PERSON] зі складом сім`ї 2 особи: в тому числі він [PERSON] , 1982 року народження, та донька [PERSON] , 2015 року народження, з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та виключено зі списків осіб, які користуються правом першої або позачергової черги, у зв`язку з тим, що він проходить військову службу у [INFO] з дислокацією у м. Синельниково, який є відокремленим підрозділом [INFO] та не входить до меж Дніпропетровського гарнізону (а.с. 45). Дане рішення було затверджене Наказом військового комісара [INFO] № 324 від 23 липня 2021 року (а.с. 46). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 47 Конституції України, гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 34 ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (ч. 1 ст. 37 ЖК Української РСР). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів, та користуються правом позачергового одержання житла. Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Законодавством. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей( п.1 Порядку). Згідно п. 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Пуктами 23, 24 Порядку визначено, що Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Відповідно до п. 29 Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з п. 9 Розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року (далі Інструкція), з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю). Відповідно до п. 14 Розділу IV Інструкції, рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Пунктом 21 Розділу VI Інструкції встановлено, що зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЖК Української РСР, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 ЖК Української РСР, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2)виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5)подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами,які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 5 листопада 2015 року (а.с. 12), та має право на першочергове забезпечення житловою площею, як це передбачено у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має вислугу на військовій службі понад 20 років та перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 7 лютого 2007 року. На запит Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 8331/22-вих від 6 червня 2022 року, [INFO] надано відповідь за № 2595 від 7 червня 2022 року, згідно з якою [INFO] є відокремленим струнним підрозділом та підпорядковується [INFO] . Таким чином, рішення засідання об`єднаної житлової комісії [INFO] від 23 липня 2021 року, що було затверджене Наказом військового комісара [INFO] № 324 від 23 липня 2021 року, прийняте з врахуванням відомостей, що не відповідають дійсності, оскільки [INFO] , входить до підпорядкування [INFO] . Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що військова служба пов`язана з обмеженнями прав, ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено навіть шляхом внесення змін до законодавства. Отже, суд розглядаючи позов, виходить з розуміння, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства Оборони України. Системний аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства, свідчить про те, що підстави для зняття [PERSON] з квартирного обліку були відсутні, а тому зняття його рішенням житлової комісії від 07.10.2019 року з обліку, порушено його право на одержання житла, передбачене Конституцією України. У свою чергу, суд зазначає, що обов`язок держави перед згаданою категорією військовослужбовців виконується та припиняється саме фактом надання постійного житла (чи грошової компенсації за нього), що в даному випадку відповідачем не здійснено. Більше того, оскаржуваними діями Відповідача, зокрема довільним та формальним тлумаченням норм чинного законодавства та обґрунтування їх Листом ГКЕУ ЗСУ штучно звужуються такі забезпечені Державою та Конституцією гарантій соціальної захищеності Позивача, набуті під час проходження військової служби. Також, суд зазначає, що при розгляді цієї справи має бути також враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Так, у п. 70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. У сенсі п. 71 наведеного рішення, потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Загалом, належне урядування, тобто процес прийняття рішення та подальше його впровадження/невпровадження, має декілька основних характеристик і означає: врахування потреб найбільш вразливих верств суспільства під час прийняття рішень; вимагає повного захисту прав людини; прозорість прийняття рішень, тобто інформація є у наявності у достатній кількості, у зрозумілій формі та є вільно доступною для тих, кого може стосуватись це рішення, чи його введення в дію; підвищення обізнаності громадян про їхні права під час звернення за одержанням послуг, покращення спроможності органів публічної влади та державних установ на місцях оцінювати свої послуги з погляду принципів верховенства права й належного врядування, зменшення прогалин і недоліків у цій сфері; відкритість, тобто державні органи мають працювати відкрито і також викладати мовою, яка є доступною для всіх громадян; відповідність (узгодженість) - політика та усі заходи мають бути взаємоузгодженими та зрозумілими. Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року). Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, однак надаючи оцінку способу захисту обраного позивачем та формулюванню заявлених позовних вимог, суд, відповідно до ст. 5 ЦПК України, вважає необхідним визнати незаконним та скасувати саме рішення об`єднаної житлової комісії [INFO] № 7 від 23 липня 2021 року та затверджене наказом військового комісара [INFO] № 324 від 23 липня 2021 року в частині зняття підполковника [PERSON] та його доньки [PERSON] з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та виключення зі списків осіб, що мають право на отримання житла в першочерговому порядку чи позачерговому порядку, та зобов`язати [INFO] в особі його житлової комісії поновити підполковника [PERSON] та його доньку [PERSON] на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та включити до списку осіб, що мають право на отримання житла в першочерговому порядку чи позачерговому порядку, що не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки згідно п. 8 Розділу IІ Інструкції, п. 14 Розділу IV Інструкції житлові комісії здійснюють свої повноваження саме шляхом ухвалення рішень, які лише оформлюються протоколом та затверджуються командиром військової частини, та буде ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідатиме змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, таким чином задовольнивши позовні вимоги. У зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору на підставі Закону, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved