Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 20 травня 2021 року звернулась із позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеса, за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації його матері [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача понесені судові витрати. У своїй позовній заяві зазначила наступне. З 11 серпня 2020 р. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №100. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Відповідач припинив проживати з позивачем та підтримувати відносини ще у період вагітності. З дня народження дитини він жодного разу не виявив бажання зустрітися з позивачем чи з сином та жодним чином навіть не намагається виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач намагалася знайти з відповідачем спільну мову аби він дав згоду на реєстрацію проживання дитини. Для цього вона неодноразово телефонувала відповідачу та його матері і просила дати згоду на реєстрацію. Однак, їй було відмовлено. Задля реєстрації дитини, позивач реєструвалася до Відділу державних адміністративних послуг у Малиновському районі м. Одеси. Її було зареєстровано на 17 травня 2021 р. У призначений день позивачу зателефонували з Відділу та, дізнавшись що батько дитини не прийде, повідомили їй, що реєстрацію візиту до Відділу анульовано. Отже, Відповідач фактично ухиляється від надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] 14 липня 2021 року надав до суду відзив на позов, якому просив відмовити у задоволені позову [PERSON] , посилаючись на наступне. Ознайомившись з позовними вимогами [PERSON] відповідач вважає, що вони є безпідставними, недоведеними та такими, що викладені без посилання на належні, допустимі, достовірні та достатні докази, і тому позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Твердження позивачки про те, що відповідач з дня народження спільної дитини [PERSON] , [INFO] жодного разу не виявив бажання зустрітися з позивачкою чи з сином, та жодним чином навіть не намагається виконувати свої батьківські обов`язки є безпідставними та надуманими припущеннями позивачки, вони не підтверджені жодними належним допустимими доказами та спростовується тим, що відповідач особисто після народження дитини зареєстрував 04 березня 2021 року в Одеському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеси) народження дитини [PERSON] , про що, складено відповідний актовий запис за № 1091, та отримав свідоцтво про народження. Посилання Позивачки в позові про намагання знайти з відповідачем спільну мову для надання згоди на реєстрацію проживання дитини, є також припущеннями, не підтвердженими жодними доказами (СМС повідомленнями, роздруківкою дзвінків). Позивачем не залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі справі відповідний орган опіки та піклування. Не надано висновок відповідного органу опіки та піклування. Надання органом опіки та піклування суду письмового висновку щодо розв`язання спору між батьками, щодо визначення місця проживання дитини передбачено імперативною нормою сімейного законодавства України. На необхідності висновку органу опіки та піклування при розгляді подібних справ неодноразово наголошував Верховний суд у своїх постановах. Його відсутність є підставою для скасування рішення. Протокольною ухвалою від 26 жовтня 2021 року було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування та направлено їх судову повістку, однак ніяких заяв чи клопотань заявлено не було. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, позов визнав частково, в частині надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що з 11 серпня 2020 р. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №100. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Задля реєстрації дитини, позивач реєструвалася до Відділу державних адміністративних послуг у Малиновському районі м. Одеси. Її було зареєстровано на 17 травня 2021р. У призначений день позивачу зателефонували з Відділу та, дізнавшись що батько дитини не прийде, повідомили їй, що реєстрацію візиту до Відділу анульовано. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно частин 1. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини. яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставі перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міс проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, встановлюються законом. Статтями 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір міс проживання в Україні» визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживай, зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згод інших законних представників. Відповідно до п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Пунктом 3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Малолітній син проживає разом з позивачем, відповідач у свої заяві надав дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, «Про ратифікацію Конвенції про права дитини»: нормативно-правовий акт № 789-ХІІ від 27.02.1991, постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789- ХІІ) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, що гарантовані Конституцією України та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Відсутність письмової згоди одного з батьків не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця проживання дітей за адресою іншого з батьків. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом роз`яснюється, що повернення судового збору з Державного бюджету України здійснюється органами Казначейства у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надмірну зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787. У разі\~повернення судового\~збору (крім\~помилково)\~до органу\~Казначейства платником\~(заявником)\~подається копія\~судового рішення,\~засвідчена належним\~чином. Копія судового\~рішення,\~засвідчена належним\~чином,\~подається платником\~до органу\~Казначейства разом\~з його\~заявою про\~повернення коштів\~з бюджету\~та оригіналом\~або копією\~документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved