Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить зменшити розмір аліментів, які відраховуються з його заробітної плати за рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 949/1040/21 від 30 листопада 2021 року на користь [PERSON] на утримання: [PERSON] , [INFO] про стягнення аліментів у розмірі 0,13 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття, щомісячно та [PERSON] , [INFO] про стягнення аліментів у розмірі 0,13 частки всіх видів мого заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття, щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 560/1367/18 від 27 грудня 2018 року, а також згодом рішенням суду у справі №949/1040/21 від 30 листопада 2021 року з його заробітку утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Протягом всього часу з моменту вказаних рішень, позивачем регулярно сплачувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей. На початку 2022 року відносно позивача було відкрито виконавче провадження №68045014 на підставі виконавчого листа по справі 949/1040/21, виданого 04 січня 2022 року. Проте, на даний час матеріальне становище позивача значно погіршилось у зв`язку з тим, що у нього змінився сімейний стан та почалися проблеми з завантаженістю по місцю його офіційного працевлаштування на підприємстві «ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЛУ", зокрема через економічну кризу, підприємство протягом 2021-2022 років мало нестабільний графік роботи, внаслідок чого позивач не був повністю задіяний у виробничому процесі, а тому відбулося зменшення заробітної плати, яка в середньому становить - 7500,00 гривень на місяць, а з 27 лютого 2022 року по причині військової агресії розв`язаної РФ проти України, відбулась повна зупинка підприємства. Також вказує, що на даний момент у нього змінився сімейний стан, оскільки з 14 травня 2019 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] та [INFO] у них народився син - [PERSON] . У дружини [PERSON] є неповнолітні діти від попереднього шлюбу: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача, а також повнолітня дочка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка на даний момент навчається у КЗВО «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради, яка також потребує певних коштів на утримання. Також вказує, що на даний момент його дружина [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує лише соціальні виплати, а також вона є багатодітною матір`ю та отримує допомогу на дітей. З моменту зміни його сімейного стану та народження дитини у позивача значно погіршився фінансовий стан, оскільки підвищилися його витрати та знизилася спроможність сплати аліментів, а на утримання родини у нього не вистачає коштів. Зі своєї заробітної плати він сплачував аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку, а також витрачає кошти на харчування сім`ї та сплату комунальних платежів, у зв`язку з чим у нього практично не лишається коштів для забезпечення власних потреб. За таких обставин, позивачу дуже тяжко утримувати нещодавно народжену дитину та свою сім`ю. Від відповідача до початку розгляду справи надійшов відзив на позову заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що на даний час, навіть та сума аліментів, що стягується з позивача на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] є недостатньою для матеріального утримання дітей та забезпечення належного рівня їх життя. Крім того, діти постійно хворіють, потребують посиленого вітамінізованого харчування та оздоровлення. Син [PERSON] має хронічні проблеми зі здоров`ям та перебуває на відповідному «Д» обліку, а син [PERSON] наразі потребує оперативного втручання. Та обставина, шо у дружини позивача [PERSON] є неповнолітні діти від попереднього шлюбу, не має жодного доказового значення для вирішення даної справи, оскільки відсутні докази, що позивач їх утримує. Крім того, відповідач вказує, що у дітей дружини позивача від попереднього шлюбу є батько, який і зобов`язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття, а у подальшому на період навчання. Також вказує, що позивач має відмінний стан здоров`я, а тому має можливість отримувати і додатковий дохід у позаробочий час. Долучені позивачем письмові докази, а саме: рахунки, чеки за електроенергію, чеки на придбання засобів гігієни та чеки на придбання ліків, свідчать виключно про платоспроможність позивача та задовільний майновий стан. Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він вказує, що у відзиві на позовну заяву невірно зазначено розміри прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Твердження відповідача про те, що діти: [PERSON] та [PERSON] часто хворіють та потребують посиленого вітамінізованого харчування, ніякими доказами не підтверджуються, як і не надано будь-яких медичних документів, які підтвердили б факт перебування сина [PERSON] на «Д» (диспансерному) обліку, а долучена до відзиву довідка про стан його здоров`я таким доказом бути не може. Твердження відповідача що син [PERSON] потребує оперативного втручання, також доказом бути не може, оскільки вказану довідку тяжко прочитати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши виступи учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2018 року було розірвано. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року у справі №560/1367/18 з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , присуджено стягнення аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 03 жовтня 2018 року та проводити стягнення до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до Закону (а.с.81-82). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 травня 2019 року, 14 травня 2019 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с.6). Від даного шлюбу у позивача із [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 травня 2020 року (а.с.7). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року у справі 949/1040/21, змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що визначений рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року в справі №560/1367/18 з розміру не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на розмір 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с.83-84). Після чого 04 січня 2022 року на підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист (а.с.43-44). 06 січня 2022 року на підставі вказаного виконавчого листа №949/1040/21 від 04 січня 2022 року, відкрито виконавче провадження №68045011 (а.с.46) Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.ч. 8-9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім"ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 27 Конвенції Організації об`єднаних націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вбачається із статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. З роз`яснень пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на зміну свого сімейного стану та погіршення матеріального становища. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання позивача у позовній заяві на зміну сімейного стану, а саме народження іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року справа №715/2073/20. Також суд звертає увагу на те, що позивач фактично не згідний з рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року по справі №949/1040/21, яким йому змінено спосіб стягнення аліментів, однак дане рішення ним не оскаржувалося, набрало законної сили та перебуває на виконанні. Тому слід зазначити, що доводи позивача про зміну сімейного стану, а саме те, що у нього народився син - [PERSON] , [INFO] , не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зазначена обставина існувала на день ухвалення рішення суду від 30 листопада 2021 року по справі №949/1040/21, а тому відповідно до ст.192 СК України, не є підставою для зміни розміру аліментів. Інших суттєвих обставин, які б настали після ухвалення рішення по справі № 949/1040/21 від 30 листопада 2021 року про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та вплинули на його матеріальний стан, позивач не зазначає та доказів на їх підтвердження не надає. Так, позивач у позовній заяві вказує, що у нього погіршилось матеріальне становище, оскільки протягом 2021-2022 років, відбулося зменшення його заробітної плати, а 27 лютого 2022 року по причині військової агресії розв`язаної РФ проти України, відбулась повна зупинка підприємства. На підтвердження вказаних доводів, позивачем долучено до матеріалів справи копії розрахункових листів: за травень 2021 року; червень 2021 року; серпень 2021 року; вересень 2021 року; жовтень 2021 року та січень 2022 року (а.с.15-20). Також позивачем долучено копію довідки за вих. №532 від 12 травня 2022 року, виданої «ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЛУ", де зазначено, що позивач з 15 липня 2019 року, працює на вказаному підприємстві на посаді комплектувальника проводів у виробничому відділі (а.с.47), а також долучено довідку про доходи за вих. №527 від 11 травня 2022 року, видану «ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЛУ", відповідно до якої з листопада 2021 року по квітень 2022 року, загальна сума доходів позивача без урахування аліментів складає 100835,01 грн. (а.с.48). Однак, вказані докази не свідчать про суттєву зміну матеріального стану позивача та не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач у випадку зменшення розміру заробітної плати, мав можливість знайти собі іншу більш оплачувану роботу. Крім того, з поданої довідки про доходи позивача спростовуються його доводи, що з 27 лютого 2022 року, відбулась повна зупинка підприємства, оскільки за лютий, березень та квітень 2022 року йому була виплачена заробітна плата. З долучених позивачем копій свідоцтв про народження вбачається, що у [PERSON] від попереднього шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (8,9), а також повнолітня [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається із довідки про склад сім`ї за вих. №264 від 08 лютого 2022 року, виданої відділом «ЦНАП» виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, до складу сім`ї [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] входять: дружина - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; дочка дружини - [PERSON] , [INFO] ; син дружини - [PERSON] , [INFO] та син дружини - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно довідки за вих. №360 від 01 червня 2021 року, виданої комунальним закладом вищої освіти «Луцький педагогічний коледж» [PERSON] з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, навчається на денній формі навчання в КЗОЗ «Луцький педагогічний коледж» (а.с.49). У позовній заяві позивач, як на підтвердження зміни свого матеріального стану вказує, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, а повнолітній [PERSON] , яка навчається у коледжі він допомагає коштами. Проте, факт проживання позивача із дітьми [PERSON] не є підтвердженням того, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на його утриманні, а також те, що він допомагає матеріально утримувати повнолітню [PERSON] , а будь-яких інших доказів на підтвердження даних оставин позивачем не надано. Також ним не надано доказів, що вказані діти ним усиновлені чи він встановив над ними опіку, а отже вказані доводи є безпідставні. Як вбачається із копії витягу з наказу №381-вн/тр за вих. №308 від 10 лютого 2022 року, виданого «ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЛУ", [PERSON] надано соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.13). Відповідно до довідки за вих. №66 від 15 лютого 2022 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області [PERSON] , перебуває на обліку та з 01 вересня 2021 року по 28 лютого 2022 року отримує державну соціальну допомогу на дітей: [PERSON] , 2006 року народження; [PERSON] , 2002 року народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2020 року народження (а.с.12). До матеріалів справи позивачем долучено інші письмові докази на підтвердження зміни його матеріального стану, а саме: копії фіскальних чеків, які, як вказує позивач, підтверджують купівлю ним лікарських препаратів для молодшого сина (21-22); копії фіскальних чеків про оплату комунальних послуг (а.с.50); довідки №61/01-22 від 08 червня 2022 року, де значиться, що неповнолітній [PERSON] з 01 вересня 2021 року до 31 грудня 2022 року навчається у Торчинському професійному ліцеї (а.с.77); копію виписки №694 від 15 червня 2022 року із медичної карти стаціонарного хворого - [PERSON] з якої вбачається, що позивачу встановлений діагноз: вертеброгенна лівобічна поперекова-крижова радикулопатія, стадія загострення, різко виражений больовий синдром. Поперековий остеохондроз (а.с.79). Проте, вказані докази також не заслуговують на увагу, адже не є підтвердженням погіршення майнового стану позивача, чи суттєвим погіршення його стану здоров`я в такій мірі, через що він би не зміг працювати та отримувати заробітну плату та сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, а тому не можуть слугувати підставою для зменшення розміру на утримання неповнолітніх дітей. Разом із тим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що сума аліментів, яка стягується з позивача є недостатньою для належного матеріального утримання та забезпечення рівня життя дітей. Як вбачається із довідки КНП Дубровицька лікарська амбулаторія №2, син позивача [PERSON] , має хронічні проблеми зі здоров`ям та перебуває на «Д» обліку, а син позивача [PERSON] потребує оперативного втручання (а.с.62, 63). Таким чином, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом, на підставі вимог закону розмірі, позивачем не надано. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення попередніх рішень про стягнення аліментів з позивача, що визначені ст.192 СК України та які дають підстави для зменшення їх розміру, позивачем суду не надано. Також позивачем не надано і доказів суттєвої зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed