Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

29.10.2021 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути зі [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 10208,98 грн та моральну шкоду в сумі 150000,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 08.04.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої загинув її син [PERSON] .. 09.12.2020 Червоноармійським районним судом Житомирської області ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транпортними засобами на строк 2 роки. Даний вирок оскаржувався до судів вищої інстанції та залишився без змін. Вона визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні, має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки зазнала великих душевних страждань, у зв`язку з втратою сина, порушено її звичайний спосіб життя, погіршилося самопочуття, продовжує відчувати сильні душевні страждання. Моральну шкоду оцінила в сумі 150000,00 гривень. Крім цього, понесла матеріальні витрати на лікування та поховання сина, що становлять 10208,98 гривень. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. 01.12.2021 представником відповідача до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме: матеріальні збитки у повному обсязі та моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень. Зазначає, що хоча [PERSON] визнаний винуватим у ДТП, що сталося 08.04.2018, однак винним себе не вважає, у зв`язку з чим звернувся до Європейського Суду з прав людини зі скаргою на рішення національних судів України. Вказаує, що настанню трагічних наслідків у виді смерті [PERSON] сприяла груба необережність самого потерпілого, який в стані алкогольного сп`яніння, без мотошолому, без будь якої підтримки для свого тіла, перебував на мотоциклі, яким керувала неповнолітня [PERSON] , яка не мала навиків керування мотоциклом, що у нічну пору доби рухався по селищу Хорошів без освітлення. Вважає моральну шкоду у розмірі 150000,00 гривень явно завищеною та несправедливою, оскільки [PERSON] має на утриманні малолітню дитину, власного житла не має, не працює. Крім цього зазначив, що автомобіль, яким керував [PERSON] , мав діючий поліс цивільно-правової відповідальності, зареєстрований у ПрАТ «СК «Універсальна», а тому страховик є належним відповідачем у даній справі. Також, в силу положень ст.1188, 1190 ЦК України, [PERSON] , як водій мотоцикла, теж має бути відповідачем у справі про відшкодування шкоди потерпілій. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13.12.2021 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.02.2022 ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області залучено до участі у даній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПрАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] . 06.06.2022 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині моральної шкоди, просила стягнути 800000,00 гривень. Заяву мотивовано тим, що [PERSON] постійно перебуває у напруженому психічному, пригніченому стані, відчуває глибокі моральні страждання через смерть сина у вигляді відчуття горя та непоправної втрати. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 06.06.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених в позові та заяві про збільшення позовних вимог. Також повідомила, що відповідач після ДТП відшкодував їй матеріальні збитки в сумі 5000,00 гривень. Представник відповідача та відповідач просили позов задовольнити частково, з підстав, наведених у відзиві на позов. Також адвокат Налапко М.М. зазначив, що потерпілий [PERSON] , коли потрапив у ДТП, перебував у стані алкогольного сп`яніння, їхав на мотоциклі в темну пору доби без ввімкненого світла фар з перевищенням допустимої швидкості, без мотошолому ще з двома особами. Його смерть настала внаслідок черепно-мозкової травми, а тому, такі тяжкі наслідки не настали б, якби він був у мотошоломі та водій мотоцикала не порушував правила дорожнього руху. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з матеріалами справи, 09 грудня 2020 року Червоноармійським районним судом Житомирської області було ухвалено вирок у справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Встановлено, що 08 квітня 2018 року [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «Renault Megane» р/н [NUMBER] , порушуючи вимоги п.п.10.1, 11.3, розділу 34 (дорожня розмітка 1.1.) Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, перед початком зміни напрямку руху вліво не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги водію мотоцикла марки «Viper V110А», номер шасі [NUMBER] , б/н [PERSON] , який рухався у зустрічному до нього напрямку, перетнувши лінію 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з мотоциклом. Під час даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла [PERSON] отримав тілесні ушкодження, в результаті чого настала його смерть. Цим вироком [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2020 року щодо [PERSON] залишено без змін. Згідно постанови Верховного Суду від 11 травня 2021 року, вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін. Відтак, вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 09.12.2020 набрав законної сили. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд вважає встановленою винуватість [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась [INFO] , внаслідок якої настала смерть [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 19 років (а.сп.41). Статтею 1166 Цивільного кодексу Украни визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відтак, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач [PERSON] . Вина останнього доведена у встановленому законом порядку. Заподіяння моральної шкоди потерпілій доведено безпосередньо фактом спричинення смерті її сину джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача. Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи позивачу розмір морального відшкодування, суд враховує, що внаслідок винних дій відповідача, який перебував за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, сталась ДТП та загинув син позивача, якому виповнилося лише 19 років. Моральні страждання позивача зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу непоправної втрати сина, у зв`язку із чим вона постійно перебуває у пригніченому стані, позбавлена його підтримки, любові, спілкування, у неї виникла необхідність зміни звичайного способу життя. Водночас, суд бере до уваги доводи сторони відповідача про те, що злочин вчинено з необережності, тяжкі наслідки зумовлені, зокрема, і тим, що [PERSON] був без мотошолома, а після вказаної події [PERSON] частково відшкодував матеріальні збитки. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, в сумі 200000,00 гривень. Крім того, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 10208,98 гривень, яку в повному обсязі визнав [PERSON] та яка підтверджена матеріалами справи, а саме копіями товарних чеків від 14.04.2018, 15.04.2018 та оригіналами квитанцій (а.сп.42-46). Розподіл судових витрат. Згідно з частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 210208,98 грн, що становить 25,94% від суми заявлених позовних вимог, тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 2101,67 грн, пропорційнойно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial