Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] 26.11.2021 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біла Мураха» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, яким просить стягнути з ТОВ «Біла Мураха» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 28906,77 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 18.02.2020 року по 13.10.2021 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Біла Мураха» де обіймав посаду інженера. 13.10.2021 року він був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, однак належна при звільненні сума заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку виплачена не була. Зазначив, що загальна сума заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку становить 28906,77 грн., що підтверджується довідкою від 13.10.2021 року ТОВ «Біла Мураха». Посилаючись на ст. ст. 94, 115, 116 КЗпП України позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2022 року було відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позову заяву, просив її задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в період з 18.02.2020 року по 13.10.2021 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Біла Мураха» де обіймав посаду інженера. Наказом від 29.09.2021 року за № 2-к [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується витягом з трудової книжки позивача (а.с. 7-8). Проте, як зазначає позивач при звільненні йому не була виплачена належна при звільненні сума заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до довідки № БМ002 від 13.10.2021 року ТОВ «Біла Мураха» розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку станоивть 28906 грн. 77 коп. (а.с. 9). Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою. Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. З огляду на те, що всупереч припису ст.116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, суд надходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 28906 грн. 77 коп. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 р. зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01.11.2021 року, а тому суд вважає за необхідне відмовити в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., оскільки вони документально не підтверджені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial