Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

В березні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві позивачка посилаючись на те, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» від 06 жовтня 2022 року № 337-к про припинення трудового договору [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» з 07 жовтня 2020 року із поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут». Зважаючи на те, що внаслідок незаконного звільнення вона перебувала у вимушеному прогулі з 07.10.2020 по 01.11.2021 року, що складає 267 робочих днів, просить стягнути з Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» 89364,90 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з того, що її середньоденний заробіток за період серпень - вересень 2020 року складає 334,70 грн., а також просить стягнути з відповідача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] під час розгляду справи позов підтримали з підстав і мотивів наведених у позовній заяві, просили її задовольнити. Посилання представника відповідача на те, що до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зарахуванню виплачена допомога по безробіттю, заперечили, посилаючись на те, що таке зарахування буде суперечити закону, оскільки не ґрунтується на нормах законодавства. Представник відповідача Люпа Петро Володимирович , пояснив, що позову в такому розмірі як заявлено не визнає, вважає. що сума має бути зменшена на розмір отриманої позивачкою допомоги по безробіттю, а тому з відповідача може бути стягнено лише 22631,55 грн. також вважає занадто великим розмір витрат на професійну правничу допомогу. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: Ухвалою від 22 березня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачці десятиденний строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України. 25 березня 2022 року судом відкрито спрощене провадження у вказаній справі, судове засідання по справі призначено на 12 год. 00 хв. 20 квітня 2022 року з участю учасників справи. 20 квітня 2022 року розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 12 травня 2022 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. 12 травня 2022 року розгляд справи відкладено на 15 год. 30 хв. 27 травня 2022 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, витребувано інформацію чи не зупинено діяльність Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» у зв`язку із введенням воєнного стану, чи має змогу представник відповідача представляти інтереси відповідача у справі. 27 травня 2022 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 06 червня 2022 року у зв`язку з неявкою в судове засідання повноважного представника відповідача. 06 червня 2022 року до суду від відповідача надійшла заява в якій представник відповідача посилається на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, про стягнення якого просить позивачка, має бути зменшено на суму отриманої останньою допомоги по безробіттю, а також вважає занадто великою суму витрат на професійну правничу допомогу. 06 червня 2022 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 09 червня 2022 року, за клопотанням представниці позивачки для підготовки заперечення на заяву сторони відповідача по справі. Суд, вислухавши вступне слово сторони позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зважаючи на вказану норму, а також те, що сторони визнають, те, що позивачці не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року, а також те, що середньоденний заробіток позивачки становить 334,70 грн., - суд вважає доведеними ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Зважаючи на те, що за наслідками розгляду позовної заяви позивачки про поновлення на роботі не було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на користь позивачки має бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року. Виходячи з того, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за період серпень 2020 р. - вересень 2020 року становить 334,70 грн. середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу підлягає розрахунку методом: кількість робочих днів за час вимушеного прогулу помножити на середньоденну заробітну плату, - виходячи з вказаного середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки становить 89364,90 грн. (267 робочих днів х 334,70 грн./робочий день = 89364,90 грн.) Розглядаючи посилання представника відповідача на те, що на користь позивачки може бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу зменшений на суму допомоги по безробіттю, суд виходить з того, що ч.3 ст. 117 КЗпП України, яка діяла до 04.01.2006 року було передбачено, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Однак, Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20.12.2005 № 3248-IV, який набрав законної сили в 05.01.2006 року, вказана норма була виключена, у зв`язку з вказаним, передбачена законом підстава для зарахування суми допомоги по безробіттю в розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відпала. Така позиція суду цілком узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-511 цс16, який підтримано постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16. У зв`язку з вказаним суд, приходить до висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню весь середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу, без зарахування допомоги по безробіттю. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ч.5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи такі вимоги процесуального закону, заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відсутність детального опису процесуальних документів, які складені представницею позивачки (представницею позивачки, окрім позовної заяви, складено один процесуальний документ заперечення на заяву відповідача), складність та характер спору, ціну справи та значення її для позивачки, суд прийшов до висновку, що на користь позивачки слід стягнути 14000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Виходячи з наведеного, з відповідача підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved