Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Заявниця [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, строком на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , а також за адресою проживання в разі її зміни; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] . або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та інших місць частого відвідування. В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що їй на праві приватної власності належить 1/6 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Співвласником 1/2 частки згаданого житлового будинку також є її вітчим [PERSON] , котрий був чоловіком її покійної матері [PERSON] , з якою вони постійно проживали та вели спільне господарство до дня її смерті [INFO] . Після смерті матері вона надалі продовжує проживати у згаданому вище житловому будинку та здійснювати догляд за вітчимом, який у зв`язку зі своїм похилим віком та станом здоров`я потребує стороннього догляду. У згаданому житловому будинку також проживає її син [PERSON] та звідний брат по лінії матері [PERSON] , який також є сином її вітчима [PERSON] . Протягом тривалого часу [PERSON] систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, постійно агресивно налаштований до неї , перебуваючи в будинку, влаштовує конфлікти та бійки, ображає її, морально принижує, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує розправою, а також наносить побої, застосовуючи фізичне насильство. З метою припинення неправомірних дій з боку кривдника вона неодноразово зверталася до органів Національної поліції, у зв`язку з чим було винесено декілька термінових заборонних приписів стосовно кривдника. Проте, незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] продовжує вчиняти стосовно неї домашнє насильство. Відтак наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства щодо неї, а тому є необхідність у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому вона змушена звернутись до суду з даною заявою. Заінтересована особа [PERSON] правом подачі відзиву не скористався. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15 квітня 2022 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 24/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2022 заяву [PERSON] про\~видачу обмежувального\~приписуприйнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.05.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 25/. Ухвалою від 04.05.2022 справу розглядом відкладено на 24.05.2022 /а.с. 32/. Розгляд справи по суті відбувся за участі заявниці [PERSON] та її представника адвоката Олексишина І.Б. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Олексишин О.І. в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі та просили такі задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] на розгляд справи не з`явився, про причини неявки не повідомив, будучи належно повідомлений про дату і час судового засідання. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що заявниця його падчірка, а [PERSON] рідний син. На подвір`ї в [ADDRESS] є два будинки з окремими адресними номерами: 2 та 2а відповідно. Після смерті дружини частки в будинку по [ADDRESS] перерозподілилися. Відповідно йому належить 1/2 частка, а [PERSON] - 1/6 частка житлового будинку. [PERSON] має власну кімнату в згаданому житлі, куди приводить співмешканку. [PERSON] безпричинно чіпляється до нього та [PERSON] , застосовуючи фізичне насильство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його мати, а [PERSON] дядько. Останній часто вчиняє домашнє насильство щодо його матері, сварки та конфлікти під приводом зникнення якихось речей, які провокує сам з періодичністю один раз на тиждень, чотири рази на місяць. На даний час [PERSON] має співмешканку, в якої проводить більшість часу. До них приходить тільки переночувати. Суд, заслухавши заявницю та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, та підтверджується долученими свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, свідоцтвом про право власності від 24.11.2021 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] з частками 1/6 та 1/2 відповідно /а.с. 5-8/. Відповідно до заповіту від 02.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON] /а.с. 9-10/. Згідно з довідкою № 196 від 08.04.2022, виданою виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільської ради, в [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] (дідусь) та [PERSON] (вуйко) /а.с. 11/. Відповідно до довідки № 197 від 08.04.2022, виданої виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] /а.с. 12/. З довідки № 371 від 16.06.2021, виданої виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільської ради, судом встановлено, що [PERSON] на день смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] /а.с. 21/. Згідно з довідкою № 372 від 16.06.2021, виданою виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільської ради, [PERSON] на день смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] /а.с. 22/. З відповідей Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області № 2979 від 25.03.2021, № 7612/47/01/21 від 12.07.2021, № 9057 від 13.08.2021, № 137/77 від 30.11.2021 та № 2494 від 22.04.2022 судом встановлено, що звернення [PERSON] стосовно неправомірних дій (образи, фізичне чи психологічне насильство) [PERSON] зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень, за результатом перевірки яких щодо останнього складено протоколи за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та винесено тимчасові заборонні приписи /а.с. 13-16, 49/. Згідно з терміновими заборонними приписами від 14.03.2021, 30.06.2021 та 31.07.2021 кривдник 14.03.2021, 30.06.2021 та 31.07.2021 в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно зведеної сестри [PERSON] /а.с. 18-20/. Відповідно до постанов Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень /а.с. 46-48/. Крім цього, відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням /а.с. 45/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду за результатами розгляду заяви. З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Проте, визначаючи один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд вважає за необхідне звернути увагу заявниці, що безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , при цьому [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відтак встановлення обмежень щодо [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS] для захисту прав заявниці [PERSON] , як зазначено нею в заяві, не відповідатиме принципам попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , тобто за адресою, відмінною від адреси реєстрації та проживання кривдника [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі № 821/3514/15 зробив висновок про те, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Тобто, суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак за жодних умов становище позивача на може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав. А тому\~суд при\~ухваленні рішення,\~враховуючи встановлене\~місце реєстрації\~та проживання\~як кривдника,\~так і\~заявниці [PERSON] ,\~з метою\~попередження вчинення\~насильства та\~забезпечення першочергової\~безпеки осіб,\~з огляду\~на наявність\~ризиків,\~передбачених Законом\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» вважає\~за необхідне заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) та наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , саме за адресою її місця реєстрації та проживання: [ADDRESS] ; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial