Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~\~ Позивач акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») звернулось із позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відповідно до якого просить стягнути із відповідача: 1\~155\~727 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу, виплачену моральну шкоду у розмірі 4\~025 грн., утриманий та сплачений податок на доходи фізичних осіб у розмірі 260\~000 грн., утриманий та сплачений військовий збір у розмірі 21700 грн., сплачений єдиний соціальний внесок у сумі 13\~000 грн., примусово списаний судовий збір у розмірі 23\~297,28 грн., а всього на загальну суму 1\~477\~749,28 грн. В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.05.2018 року у справі №607/3393/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» про скасування наказу про припинення трудового договору №158/ос від 05.02.2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року у справі №607/3393/18 скасовано зазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.05.2018 року та ухвалене нове, яким скасовано наказ ПАТ «Укрзалізниця» від 05.02.2018 року №158/ос про припинення трудового договору; поновлено [PERSON] на посаді директора з пасажирських перевезень та сервісу ПАТ «Укрзалізниця»; стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1\~435\~685,79 грн. з відрахуванням податків та зборів, 5000 грн. моральної шкоди та 1057,20 грн. судових витрат, а також на користь держави судовий збір у розмірі 23297,28 грн. На виконання зазначеної постанови Апеляційного суду Тернопільської області, ПАТ «Укрзалізниця» поновило [PERSON] на роботі та виплатило на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, а також сплатило до бюджету установлені законодавством України податки, збори та обов`язкові платежі. 19.06.2019 року ВС у зазначеній справі прийнято постанову, якою касаційну скаргу ПАТ «Укрзалізниця» задоволено частково, постанову апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2021 року у зазначеній справі апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.05.2018 року залишено без змін, а також відмовлено у задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року. Таким чином, вважає, що відпала підстава на якій було ПАТ «Укрзалізниця» сплачено на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1\~155\~727 грн. та моральну шкоду в розмірі 4025 грн., при цьому утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 260\~000 грн. та військовий збір у розмірі 21700 грн., сплачений єдиний соціальний внесок у сумі 13000 грн., а також 23297,28 грн. судового збору. Вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою працівнику, при цьому не є заробітною платою працівника та не входить до її складу та,або не відноситься до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Отже, вказана виплата ПАТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1\~155\~727 грн. не підлягає під випадки, у яких не підлягає поверненню безпідставно набуте майно. Також вважає, що у діях товариства відсутній факт вчинення правопорушення як підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Тому позивач вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин положення статті 1212 ЦК України щодо стягнення безпідставно набутих [PERSON] коштів у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1435685,79 грн. моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Також зазначив, що ПАТ «Укрзалізниця» зазнало збитків, сплативши єдиний соціальний внесок у сумі 13\~000 грн., а також судовий збір. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести її розгляд у порядку загального позовного провадження. 01 грудня 2021 року уданій справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача АТ «Українеська залізниця» Редевич О.М. позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав наведених у позові. Крім цього, зазначила, що виплата спірної суми коштів проведена відповідачем не добровільно, а на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано. Представник відповідача адвокат Матус Т.А. в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши що вказана сума коштів не є безпідставно набутим майном, а тому не підлягає поверненню на підставі ст..1212 ЦК України, враховуючи вимоги ст..1215 ЦК України. Також зазначив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу відноситься до заробітної плати, а тому не підлягає поверненню, при його виплаті не було встановлено рахункову помилку позивача та недобросовісність відповідача. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.05.2018 року у справі №607/3393/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» про скасування наказу про припинення трудового договору №158/ос від 05.02.2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року у справі №607/3393/18 задоволено частково апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано зазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та ухвалене нове, яким скасовано наказ ПАТ «Укрзалізниця» від 05.02.2018 року №158/ос про припинення трудового договору (контракту), яким [PERSON] звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору; поновлено [PERSON] на посаді директора з пасажирських перевезень та сервісу ПАТ «Укрзалізниця»; стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1\~435\~685,79 грн. з відрахуванням податків та зборів, 5000 грн. моральної шкоди та 1057,20 грн. судових витрат, а також 1057,20 грн. судових витрат; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 23297,28 грн. Постановою ВС від 19.06.2019 року у зазначеній справі, касаційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» задоволено частково, постанову апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2021 року у справі 607/3393/18 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.05.2018 року залишено без змін. Крім цього, відмовлено у задоволенні заяви представника АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року. Постановою ВС від 25 жовтня 2021 року у зазначеній справі касаційні скарги [PERSON] та акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від\~10 травня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від\~ 15 липня 2021 року, залишено без змін. Судом встановлено, що на виконання постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року у справі №607/3393/18,\~ПАТ «Укрзалізниця» поновило [PERSON] на роботі та здійснило виплату на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, визначену зазначеним судовим рішенням, а також сплатило до бюджету установлені законодавством України податки, збори та обов`язкові платежі із вказаної суми. Зазначені обставини підтверджені : платіжними дорученнями №1191194, 1191200 від 06 вересня 2018 року на суму 1\~155\~727 грн. та на суму 4025 грн., якими було перераховано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , а також моральну шкоду на користь [PERSON] , платіжними відомостями №2108, 2109 за вересень 2018 року. Крім цього, платіжними дорученнями №1189363, 1189298, 1189337 від 06.09.2018 року із суми перерахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , позивачем сплачено до бюджету податок на доходи з фізичних осіб на суму 260\~000 грн., військовий збір у розмірі 21700 грн., єдиний соціальний внесок на суму 13\~000 грн. Також, як вбачається із постанови заступника начальника Печерського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22.12.2018 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/3393/18 виданий 26.09.2018 року про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави у розмірі 23297,28 грн. закінчено у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документу. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Згідно із частиною 1\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із ч.1 статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України». Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій, як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних так і неправомірних. Крім цього, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Конструкція статті 1212 як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Згідно з частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Судом встановлено, що [PERSON] набув у власність майно ПАТ «Українська залізниця» (на даний час АТ «Укрзалізниця»), а саме грошові кошти на суму 1\~159\~752 гривні, з яких 1\~155 727 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу та 4025 грн. моральна шкода. Підставою для набуття зазначених коштів була постанова Апеляційного суду Тернопільської області від 17.08.2018 року у справі №607/3393/18, яка набрала законної сили. Вказана підстава для набуття відповідачем спірних коштів за рахунок позивача відпала, у зв`язку із скасуванням зазначеної постанови апеляційного суду постановою Верховного Суду від 19.06.2019 року, а також в подальшому, залишенням без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.05.2018 року, яким у позові [PERSON] відмовлено, постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2021 року. Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~до [PERSON] \~про повернення\~безпідставно набутих\~коштів слід\~задовольнити частково,\~стягнувши із\~відповідача у\~користь позивача\~ безпідставно\~набуті кошти\~у розмірі\~1\~159\~752\~ гривні,\~з яких\~ 1155727\~грн.\~середній заробіток\~за час\~вимушеного прогулу\~та 4025\~грн.\~моральна шкода.\~ Щодо\~решти вимог,\~а саме\~стягнення утриманого\~та сплаченого\~податку на\~доходи фізичних\~осіб у\~розмірі 260\~000\~грн.,\~утриманого та\~сплаченого військового\~збору у\~розмірі 21700\~грн.,\~сплаченого єдиного\~соціального внеску\~у розмірі\~13\~000\~грн.,\~судового збору\~у розмірі\~23297,28\~грн.\~суд вважає,\~що вони\~не підлягають\~до задоволення,\~оскільки зазначені\~суми коштів\~не були\~безпосередньо набуті\~ [PERSON] \~ та\~не були\~йому перераховані,\~відтак він\~їх не\~набував та\~не володів\~ними.\~ При\~цьому,\~суд задовольняючи\~позов частково,\~відкидає твердження\~представника відповідача\~про те,\~що спірна\~сума коштів\~на може\~бути повернена,\~як безпідставно\~набуте майно\~в силу\~вимог пункту\~1\~ч.1\~ст.1215\~ЦК України,\~оскільки виплата\~ [PERSON] \~спірної суми\~не була\~пов`язана з\~її недобросовісністю\~або рахунковою\~помилкою платника.\~Так,\~згідно положень\~частини 1\~статті 1215\~ЦК України,\~не підлягає\~поверненню безпідставно\~набуті заробітна\~плата і\~платежі,\~що прирівнюються\~до неї,\~пенсії,\~допомоги,\~стипендії,\~відшкодування шкоди,\~завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю,\~аліменти та\~інші грошові\~суми,\~надані фізичній\~особі як\~засіб до\~існування,\~якщо їх\~виплата проведена\~фізичною або\~юридичною особою\~добровільно,\~за відсутності\~рахункової помилки\~з її\~боку і\~недобросовісності з\~боку набувач.\~Зазначені правила\~статті 1215\~ЦК України\~застосовуються виключно\~у випадках,\~якщо виплата\~передбачених статтею\~грошових сум\~проведена фізичною\~або юридичною\~особою добровільно.\~ Зазначений\~правовий висновок\~викладений у\~постанові ВС\~від 25.01.2018\~року справі\~№601/2435/15.\~Однак,\~під час\~розгляду даної\~справи встановлено,\~що спірні\~суми грошових\~коштів було\~перераховано позивачем\~відповідачу не\~добровільно,\~а на\~підставі постанови\~Апеляційного суду\~Тернопільської області\~від 17.08.2018\~року.\~Відтак,\~твердження представника\~відповідача з\~цього приводу,\~суд вважає\~хибними. Також, відповідно до вимог ст..141 ЦПК України, суд вважає, що слід стягнути із відповідача\~на користь\~позивача 17\~396,\~28\~грн.\~судового збору,\~пропорційно до\~задоволених позовних\~вимог.\~ \~ Виходячи з вище наведеного,

Outcome: partial