Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.01.2022 року АТ "Державний ощадний банк України" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 06.04.2021 року відповідач шляхом подання електронної заяви з використанням Дистанційних каналів обслуговування, ініціював одержання кредиту в розмірі 15000 грн. на умовах банківського продукту "Моя кредитка" на поточний рахунок № [NUMBER] . 12.04.2021 року на вказаний поточний рахунок банком встановлено кредитний ліміт у вказаному розмірі. 16.04.2021 року відповідач отримав у відділенні банку платіжну картку та отримав кошти в сумі 15000 грн., при цьому будь-яких угод між банком та відповідачем в письмовій формі не укладалося. А тому станом на 02.12.2021 року у [PERSON] виникла заборгованість перед Банком у розмірі 15437,44 грн., з яких: 15000 грн. - безпідставно отримані кошти, 67,40 грн. 3% річних за неповернення безпідставно отриманих коштів, 316,62 грн. інфляційні втрати за неповернення безпідставно отриманих коштів. Посилаючись на вищевикладене, просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 15437,44 грн. та 2270 грн. судового збору. Ухвалою від 21.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В разі неявки відповідача просила провести заочний розгляд справи. Відповідач у визначений строк відзив до суду не направив, у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на сайті "Судова влада України". За заявою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до частини 1\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 06.04.2021 року відповідач [PERSON] шляхом подання електронної заяви з використанням Дистанційних каналів обслуговування, ініціював одержання кредиту в розмірі 15000 грн. на умовах банківського продукту "Моя кредитка" на поточний рахунок № [NUMBER] . 12.04.2021 року на вказаний поточний рахунок банком встановлено кредитний ліміт у вищезазначеному розмірі. 16.04.2021 року відповідач [PERSON] отримав у відділенні банку платіжну картку та отримав кошти в сумі 15000 грн. При цьому, будь-яких угод між банком та відповідачем в письмовій формі укладено не було. Із матеріалів справи слідує, що станом на 02.12.2021 року у відповідача виникла заборгованість перед Банком у розмірі 15437,44 грн., з яких: 15000 грн. - безпідставно отримані кошти, 67,40 грн. 3% річних за неповернення безпідставно отриманих коштів, 316,62 грн. інфляційні втрати за неповернення безпідставно отриманих коштів. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За правилами ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно приписів ст. 1213 ЦК України слідує, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем на виконання приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України не доведено повернення ним позивачу безпідставно набутих грошових коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі в розмірі 2270 грн., так як стягнення вказаних витрат передбачено ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved