Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому належить по 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] , оскільки станом на 15 квітня 1991 року таке господарство вважалося колгоспним двором, і на момент набрання чинності Законом України «Про власність», коли припинила існування така окрема форма власності як власність колгоспного двору, йому, як члену колгоспного двору на праві власності стала належати 1/4 частина житлового будинку. Відповідачу [PERSON] належить 12/16 частин спірного домоволодіння, водночас [PERSON] правовстановлюючих документів на своє ім`я не виготовив. На теперішній час поняття «колгоспний двір» утратило своє правове значення, але за наявності записів у погосподарських облікових книгах Павлівської (колишньої Радовичівської) сільської ради Іваничівського району Волинської області про те, що двір відноситься до типу колгоспного, питання про право власності на належні частки будинку і господарських будівель можна вирішити тільки в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності на 4/16 частки у спільній сумісній власності. На неодноразові звернення позивача до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області з метою оформлення права власності на належну йому частку, [PERSON] було відмовлено в усному порядку та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить визнати за ним право власності на 4/16 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак для участі у судовому засіданні не прибули. Представник [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак для участі у судовому засіданні не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень щодо повного задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду цивільної справи, для участі в судовому засіданні не прибув. Від сільського голови Павлівської сільської ради Сапожника А. надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника та відсутність заперечень щодо задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали у житловому будинку [ADDRESS] , головою колгоспного двору був [PERSON] . Станом на 15.04.1991 року спірне господарство вважалось колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено відповіддю Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 2 від 05.01.2022 року, копією погосподарської книги Радовичівської сільської ради за 1991-1995 роки, випискою з погосподарської книги № 1 за 2022 рік Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (а.с.17-19). Вищевказані обставини встановлені в тому числі у рішенні Іваничівського районного суду Волинської області по справі № 2-155/10 від 22.03.2010 року та, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню під час розгляду цієї цивільної справи. Згадане рішення суду набрало законної сили 02.04.2010 року. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Ст. 120 ЦК УРСР було визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 22 березня 2010 року рішенням Іваничівського районного суду Волинської області у справі № 2-155/10 право власності на 7/16 частки спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями було визнано за відповідачем [PERSON] , а за [PERSON] - 5/16 частини відповідно. Вказане судове рішення не змінено, не скасовано та набрало законної сили 02.10.2010 року (а.с.13). 23.02.2012 року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної кнтори Волинської області Кононенко Л.С. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 5/16 частин спірного житлового будинку, (спадкова справа №48/2012, а.с.14-15). Таким чином відповідачу [PERSON] належить 12/16 частин спірного будинковолодіння. Оскільки, право власності на майно, яке належало колгоспному двору (житловий будинок [ADDRESS] ) збереглося після припинення його існування, позивач [PERSON] був членом колгоспного двору, і до 15 квітня 1991 року не втратив право на частку в цьому майні, то з урахуванням ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 р.) суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на 4/16 частини спірного житлового будинку. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини у справі, визнання відповідачами позову, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 4/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved