Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ),\~пред`явив через\~суд вимоги\~до ТОВ\~«Каршеринг Сольюшинз»\~на предмет нікчемності договору від 26 серпня 2021 року про короткостроковий прокат автомобіля (каршеринг) і застосування наслідків\~його нікчемності з підстав не дотримання його форми внаслідок відсутності власноручного підпису у паперовій формі та обов`язкового нотаріального посвідчення передачі в найми легкового автомобіля, тоді як зміст оферти договору всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» покладає на позивача надмірний тягар відповідальності несправедливими умовами про неспівмірну порушенню неустойку у виді штрафу, що списаний відповідачем у безакцептному порядку, у зв`язку з чим позивач вважає таку підприємницьку практику відповідача нечесною. В обґрунтування своїх вимог позивач навів аргументи про підтверджені грошові перекази з відкритого йому банківського рахунку на суму 4\~775 гривень, які банком неналежним переказом не визнавалися. Просив стягнути з відповідача переказані кошти та 10\~000 гривень відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням прав споживача несправедливістю умов договору. Відповідач позов повністю не визнав, заперечуючи у відзиві, поданому через канцелярію 16 лютого 2022 року, недоведеністю будь-яких взаємних розрахунків з позивачем станом на перше лютого 2022 року, тоді як претензійний порядок досудового врегулювання позивачем не використовувався. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 29 листопада 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у сприянні в поданні сторонами доказів, а рештою змагальних заяв по суті справи сторони не обмінювалися. У формі клопотання про витребування доказів позивач порушив питання покладення обов`язку подання доказів на відповідача в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України, з чим відповідач мав можливість ознайомитися першого лютого 2022 року у складі матеріалів всієї справи, але своїм правом на заперечення проти нього скористався так само, як не надав жодного з перелічених у клопотанні позивача доказу. Суд, дослідивши зібрані докази в порядку ч.ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України, в межах заявлених вимог за наявними у справі матеріалами дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступних мотивів відповідно до з`ясованих обставин. З метою забезпечення ефективного способу правового захисту в ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачений примірний невичерпний перелік несправедливих умов договору, наявність яких презюмує істотне порушення розумного балансу договірних прав та обов`язків на шкоду інтересів добросовісного споживача та неможливість вчинення ним такого договору, якби цьому не передував би збіг тяжких для нього обставин, внаслідок чого обтяжливість для споживача договору чи окремої його частини визнається явною і може тягти визнання їх недійсними за інших рівних умов кабальності договору відповідно до ст. 233 ЦК України, інакше несправедливість умов про неспівмірний порушенню договору розмір неустойки за п. 5) ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону, так само як і всупереч принципу добросовісності істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача з огляду на договірне безакцептне списання коштів з його банківського рахунку, можуть бути підставою для зміни або розірвання договору згідно ч. 2 ст. 634 ЦК України на вимогу\~споживача, для якого ці умови обтяжливі. Однак, у цій справі кабальність договору до підстав позову не віднесена, а предмет позову не пов`язується з розірванням чи зміною спірного договору, тоді як, сама по собі, визначена позивачем несправедливість умов договору його недійсність тягти не може. Як видно з копії на папері публічної оферти електронного договору на короткостроковий прокат автомобіля (каршерінг), відповідач ТОВ «Каршеринг Сольюшинз» (код ЄДРПОУ 44344456) використовує у своїй підприємницькій діяльності веб-сайт з доменним іменем www.getmancar.com.ua для розміщення у відкритому доступі в мережі Інтернет з 26\~серпня 2021\~року пропозиції укласти публічний договір шляхом приєднання до нього в цілому на встановлених відповідачем істотних умовах у стандартній формі типового договору за технологією укладення відповідно до\~ч.ч.\~6,\~8\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» через реєстрацію користувача мобільного (телефонного) додатку Getmancar. При цьому доказів того, хто визнаний реєстрантом вказаного доменного імені зазначеного веб-сайту, позивач не надав, а запропонований договір каршерінгу згідно ч. 9 ст. 11 зазначеного Закону вважається укладеним у м.\~Дніпрі, належачи за визначенням п. 8) ч. 1 ст. 1 і ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до укладення договору на відстані. Проте, здійснення оплати відповідно до умов, зазначених у пропозиції укласти електронний договір, без надання усіх відомостей, визначених у такій пропозиції, або без виконання інших її умов відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» не вважається акцептом електронного договору, а оплата вважається неналежною та підлягає поверненню особі, яка її здійснила, для чого попередньо має бути підтверджений документально факт такої оплати. В свою чергу, позивач надав сліп-чеки POS-терміналів, які не містять жодних відомостей, пов`язаних з особою відповідача, і за роз`ясненнями використання електронних платіжних засобів в листі Нацбанку від 28.11.2019 за № 57-0007/62082 видаються не для підтвердження факту оплати в онлайн-касі, а показують в цілях еквайрінгу на використання платіжної карти для оплати купівлі, внаслідок чого розрахунковими документами не визнаються. Водночас, подана позивачем довідка про видачу готівкових коштів не вказує на особу отримувача коштів, тоді як призначення платежу містить посилання на правочин, пов`язаний з доменним іменем www.getmancar.com.ua, але з прив`язкою до м.\~Києва, а не м. Дніпра. Разом з тим допустима банківська виписка з поточного рахунку позивача суду не подана без пояснення причин і їх поважності. Скрін-шоти листування з банком-платника не дають змоги: ані визначити особу отримувача неналежного переказу, який оспорюється клієнтом банку; ані персональні дані самого такого клієнта; ані підстави та умови ініційованого грошового переказу (ексроу, акредитив, платіжна вимога отримувача при договірному списанні тощо). До того ж, таке листування містить відомості про строки розгляду банком-платника питань виконання грошових переказів в порядку підпункту 32.3.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» без підтвердження результатів вирішення такого питання. Таким чином, позивачем подані сліп-чеки POS-терміналів та банківська довідка, які ані кожен окремо не відповідають вимогам допустимості і належності за ст.ст. 77-78 ЦПК України, ані в їх сукупності не достатні згідно ст. 80 цього Кодексу для підтвердження факту виконання будь-якого з грошових переказів за 23 жовтня 2021 року з рахунку позивача на користь саме відповідача у м. Дніпрі, а тим більше ініційованого саме відповідачем за правилами безакцептного списання. Крім того, електронний договір на виконання ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» містить умови про технологію укладення договору з порядком і способом прийняття пропозиції укласти електронний договір та технічними засобами ідентифікації споживача у формі успішної реєстрації користувача із схваленням його облікового запису з використанням для акцепту договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, але позивач, надавши скрін-шоти про ціни прокату автомобілів в залежності від часу та пробігу, не надав засобів ідентифікації цих паперових копій електронного доказу, за якими їх можливо було пов`язати з належністю позивачу певного облікового запису, а так само не додав жодного електронного повідомлення про успішну реєстрацію позивача користувачем мобільного додатку сервісу Getmancar чи про схвалення його облікового запису. Подія використання позивачем 23 жовтня 2021 року автомобіля марки «KIA RIO», зареєстрованого 24 листопада 2015 року з видачою державного номерного знаку [NUMBER] , окрім його голослівних тверджень, також нічим об`єктивно не підтверджена: ані копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ані фотографіями самого автомобіля у точці початку поїздки та точці її закінчення, як це передбачено розділом 11 електронного договору, ані будь-якими іншими фактичними даними, а правила тлумачення ухилення від надання доказів за ч. 4 ст. 81 ЦПК України не можуть бути застосовані для визнання цієї події такою, що відбулася, оскільки позивач навпаки стверджує про неї, а не заперечує. В оцінці правової природи спірного договору суд звертає увагу на визначений в ньому предмет і обов`язки сторони, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, за якими, перш за все, надається право користуватися сайтом та мобільним додатком, результатом використання яких є надання інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, спрямованих на пошук і передачу споживачу за похвилинну або погодинну плату керування автомобіля з необхідними документами від його власника відповідно до Правил дорожнього руху на умовах вже оплаченого страхування цивільної відповідальності за користування ним, а також витрат на утримання та паливно-мастильні матеріали. За договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, відповідно до ст. 787 Цивільного кодексу України передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк, а предметом прокату за визначенням ст. 788 цього Кодексу за загальним правилом може бути рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. В той\~же час,\~у відповідності до статей 798-805 ЦК України передбачений спеціальний порядок передачі в найм (оренду) транспортного засобу, який передбачає укладення договорів найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи з обов`язковим нотаріальним посвідченням згідно п.п. 3.1. та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, незалежно від місця їх реєстрації. І прокат, і найм транспортного засобу регулюються нормами глави 58 Цивільного кодексу України, будучи спеціальними видами найму (оренди), а виходячи з віднесення наземних самохідних транспортних засобів до об`єктів підвищеної небезпеки та можливості поширення відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України на речі, права на які підлягають державній реєстрації, режиму нерухомої речі, конкуренція прокату та спеціального режиму найму транспортного засобу має вирішуватися на користь останнього, як спеціального виду найму окремих видів рухомих речей, з наслідками обов`язкового нотаріального посвідчення, відсутність якого згідно ст.\~220 і ч. 2 ст.\~799 ЦК України тягне нікчемність найму споживачем легкового автомобіля як самохідного механічного транспортного засобу. Натомість, відносини каршерінгу за звичаями ділового обороту і діловою практикою включають моделі спільного використання легкових автомобілів згідно статті 11 ЦК України на підставі непоіменованих у цьому Кодексі договорів, коли населення відмовляється від придбання благ у власність, щоб не нести відповідальність і витрати, але продовжує мати доступ до всіх досягнень наукового прогресу, використовуючи їх спільне споживання для задоволення традиційної потреби людини пересуватися з одного місця в інше. Відповідно, відмінність каршерингу від найму (прокату) полягає у такому ж самому відмежуванні передачі титульного володіння джерелом підвищеної небезпеки за нотаріальним правочином від передачі керування транспортним засобом з відома його власника за лише наявності добровільного наданого останнім свідоцтва про технічну реєстрацію, що за своїми правовими наслідками не тягне передачу титульного володіння і не знімає цивільної відповідальності за шкоду з виконавця каршерингу, з огляду на що укладення договору каршерингу, на переконання суду, не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Використання у договорі висловів в контексті «прокату речей», дійсно, може вводити в оману споживачів в характері їх прав і обов`язків, але з цих підстав нечесності підприємницької практики позов не пред`являвся, а тому в питання її наслідків суд в оцінку не вдається. Суд у з`ясованих обставинах дійшов висновку про відсутність доведеного позивачем будь-якого порушення прав споживача, яке б мало своїм наслідком відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст.\~21-22 Закону України «Про захист прав споживачів», а так само висновку про недоведеність переказу коштів позивачем саме відповідачу, з яким укладення будь-якого електронного договору також не доведено.

Outcome: dismissed