Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Кам`янської міської ради про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на майно. У своїй заяві позивач зазначив, що 17 липня 2006 року між Спеціалозованим ремонтнобудівельним управлінням «Дніпродзержинськліфт» дочірнього підприємства АООТ «Укрліфт» та [PERSON] був укладений договір № 1707 від 17 липня 2006 року купівлі-продажу майна, цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м., зареєстрований Правобережною товарною біржею. Але право власності не було зареєстровано та згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 59871920 від 17 серпня 2021 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на нерухоме майно у зв`язку з тим, що договори зареєстровані на біржі не прирівнюються до нотаріально посвідчених, тому необхідно дотримуватися законодавство встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна. Та роз`яснено право звернення до суду для вирішення вказаного питання.\~\~\~ У зв`язку з вищевикладеним, з урахуванням уточнень до позову, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу майна № 1707 від 17 липня 2006 року, цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м., укладений між дочірнім підприємством Спеціалізоване ремонтнобудівельне управління «Дніпродзержинськліфт» акціонерного товариства відритого типу «Укрліфт» та [PERSON] , зареєстрований Правобережною товарною біржею; визнати за [PERSON] право власності на цілісний майнового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м. До адреси суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутність, у якій просить суд задовольнити її вимоги. У судове засідання представник відповідача Кам`янської міської ради не з`явився, надав суду відзив, у якому не заперечує щодо задоволення позову. Процесуальні дії суду. 11 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2006 року між дочірнім підприємством Спеціалізоване ремонтнобудівельне управління «Дніпродзержинськліфт» акціонерного товариства відритого типу «Укрліфт» та [PERSON] був укладений договір № 1707 від 17 липня 2006 року купівлі-продажу майна, цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м., зареєстрований Правобережною товарною біржею, що підтверджується протоколом № 1 від 17 липня 2006 року. Зі змісту договору купівлі-продажу від 17 липня 2006 року вбачається, що дочірнє підприємство Спеціалізоване ремонтнобудівельне управління «Дніпродзержинськліфт» акціонерного товариства відритого типу «Укрліфт» визнано господарським судом банкрутом та в зв`язку з цим реалізувало належне йому майно. Відповідно до технічного паспорту, виданого Обласним комунальним підприємством Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації 25 травня 2006 року, цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м. Згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ДП № 000390 від 10 квітня 1998 року, земельна ділянка площею 0,2424 га. для розміщення адміністративних та складських будівель була передана в постійне користування Спеціалізованому ремонтнобудівельному управлінню «Дніпродзержинськліфт» дочірньому підприємству акціонерного товариства відритого типу «Укрліфт» на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 27 березня 1998 року № 78, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 442. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Сітало Є.В. Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про відмову у державної реєстрації прав та їх обтяжень № 59871920 від 17 серпня 2021 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на нерухоме майно в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу від 17 липня 2006 року не містить нотаріального посвідчення. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення ЦК України дійсність договору. Судом встановлено, що відповідач надав суду заяву, у якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує на їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінка суду Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, додані до неї документи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, за якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, між сторонами виникли цивільні правовідносини. Згідно з ч.2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу (ст.655 ЦК України) одна сторона передає у власність іншої сторони майно, а покупець приймає майно і зобов`язується сплатити за нього визначену грошову суму. Суд вважає зазначити, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Як вбачається з наданих документів, позивач відкрито володіє та користується набутим майном, вимог щодо незаконності набуття права власності на майно його власником не висунуте. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Як визначено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до діючого цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Суд може застосувати до правовідносин сторін ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у випадку якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю…Право приватної власності є непорушним. Отже, на переконання суду, у цій справі позивач за допомогою належних та допустимих доказів довела обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ЦПК України, оскільки по-перше, сторони при укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 липня 2006 року досягли згоди з усіх істотних умов такого договору та виконали усі умови цього договору, по-друге, положення даного договору не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та держави, суд приходить висновку про задоволення позову щодо визнання дійсним укладений 17 липня 2006 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме № 1707 від 17 липня 2006 року купівлі-продажу майна, цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: А-1 адміністративного корпусу, загальною площею 804,4 кв.м., Б-1 майстерні, загальною площею 174,1 кв.м., В-1 майстерні, загальною площею 360,00 кв.м., зареєстрований Правобережною товарною біржею. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved