Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

В липні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 9107,7 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 липня 2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11057, про стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості в розмірі 21361,26 грн. В межах примусового виконання зазначеного виконавчого напису, з позивача було стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 9107,7 грн., які на думку сторони позивача стягнуті без відповідних правових підстав, оскільки рішенням Юного міського суду Одеської області від 08 квітня 2021р. по цивільній справі № 519/1122/20 вказаний вище виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому зазначену суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 липня 2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11057, за яким з позивача пропонується стягнути на користь відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 0683\\009231 від 04 квітня 2012р. (укладеним між позивачем та АТ «Укрсоцбанк») у сумі в розмірі 20711,26 грн. Постановою третьої особи від 22 липня 2020р. відкрито виконавче провадження № 62632923 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису. Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 08 квітня 2021р. по цивільній справі № 519/1122/20, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 липня 2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 11057. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що відповідачем було безпідставно набуто, внаслідок примусового виконання третьою особою зазначеного вище виконавчого напису грошові кошти у сумі 9107,7 грн. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Разом з тим, як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14 червня 2021р., з позивача згідно постанови третьої особи від 28 липня 2020р. у виконавчому провадженні № 62632923 було стягнуто - 53928 грн., а також на підставі постанови третьої особи від 19 лютого 2021р. у виконавчому провадженні № 64399020 - 3714,9 грн., а всього 9107,7 грн. Таким чином, доводи сторони позивача, що в межах виконавчого провадження № 62632923 з примусового виконання виконавчого листа, який було визнано таким, що не підлягає виконанню з позивача було стягнуто на користь відповідача 9107,7 грн. є безпідставними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019р. по справі № 910/1531/18, положення ст. 42, 45 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 9107,7 грн. не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що саме відповідачем була набута сума коштів у цьому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed