Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

17 травня 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: земельна ділянка площею 1,020 га, розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив № [NUMBER] , [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 046185; 2/52 частки земельної ділянки площею 125,8313 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 089485, виданого на ім`я [PERSON] ; 2/620 частки земельної ділянки площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 273442, виданого на ім`я [PERSON] . Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/52 частки земельної ділянки площею 125,8313 га та на 2/620 частки земельної ділянки площею 127,9093 га. Посилаючись на ці обставини, позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, що належали на праві приватної власності її чоловіку на підставі державних актів серії ЯА № 089485 та серії ЯА № 273442. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с. 44). Представник Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області та третя особа [PERSON] , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнали. Представник відповідача у заяві зазначив, що йому відомі та зрозумілі наслідки визнання позову, встановлені ст.206 ЦПК України (а.с. 21, 45). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частин 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 23 січня 1997 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, позивачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-5). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року встановлено факт реєстрації шлюбу 22 вересня 1990 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] в с. Зоря Саратського району Одеської області. Рішення набрало законної сили 17 жовтня 2017 року (а.с.13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2004 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 7). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 24). Після його смерті відкрилась спадщина на таке майно: земельну ділянку площею 1,020 га, розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив № [NUMBER] , [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 046185; 2/52 частки земельної ділянки площею 125,8313 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 089485, виданого на ім`я [PERSON] ; 2/620 частки земельної ділянки площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 273442, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 8-10, 35). 17 травня 2005 року за заявою позивачки державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я. було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,020 га на підставі державного акту серії І-ОД № 046185 було видано позивачці 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за реєстровим номером 2837. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 22-43). Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 05 травня 2022 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дві земельні ділянки, які належали спадкодавцеві на підставі державних актів серії ЯА № 089485 та серії ЯА № 273442 (а.с. 14). Суд встановив, що державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089485 та серії ЯА № 273442 видані на ім`я [PERSON] . У списку співласників земельної ділянки до державного акту серії ЯА № 089485 під номером 19 зазначений [PERSON] , частка якого складає 2/52 (а.с.8). У списку співласників земельної ділянки до державного акту серії ЯА № 273442 під номером 405 зазначений [PERSON] , частка якого складає 2/620 (а.с.9-10). За частиною 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частин 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а тому є власником спадщини з часу відкриття та може захищати свої порушені права володіння та користування успадкованим майном відповідно до глави 29 ЦК України. За частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позов є обґрунтованим, підлягає задоволенню і за позивачкою належить визнати право власності на вищевказане майно.

Outcome: approved