Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 травня 1957 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб Мазурівською сільським бюро РАГС Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №16. За час шлюбу подружжям було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та оформлено право власності на земельну ділянку біля вказаного будинку площею 0,0588 га, кадастровий номер 0510136300:01:025:0122. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , який заповідав все своє майно їхнім дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у справі прийняли спадщину, а позивачка як спадкоємець першої черги, яка має обов`язкову частку в спадщині чоловіка, відмовилась від прийняття спадщини на користь своїх дітей. Позивачка зазначає, що її діти не оформили право на спадщину, оскільки виявили бажання частку у спільному майні подружжя, на яку позивачка має право, залишити за нею, а тому під час оформлення спадщини виникла необхідність в поділі майна подружжя. У зв`язку з цим, позивачка, посилаючись на норми чинного законодавства, що визначають правовий режим спільного сумісного майна подружжя та спосіб поділу майна, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку будинковолодіння та Ѕ частку земельної ділянки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Відповідачі відзиви на позов не надали. Наразі до суду надійшли заяви від їх імені про визнання позову, однак суд не може їх взяти до уваги, оскільки не може ідентифікувати осіб, які подали вказані заяви. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 16\~травня 2022\~року витребувано в [PERSON] копію постанови нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право\~власності на\~частку в\~спільному майні подружжя. У судовому засіданні представник позивача адвокат Молявчик О. В позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, додатково вказуючи, що позивачка позбавлена на даний час можливості оформити своє право на частку в нотаріальному порядку. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позов не надали, їх заяви суд не взяв до уваги, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено,\~що 30\~травня 1957\~року між\~ [PERSON] та позивачем був зареєстрований шлюб у Мазурівському сільському бюро РАГС Чернівецького району Вінницької області, за актовим записом №16. 23 жовтня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Парфєновим І.В., зареєстрованого в реєстрі за №9992, придбаний житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 30 листопада 2001 року за [PERSON] у Вінницькому ООБТІ в реєстровій книзі №152, за реєстровим №21234 Також, [PERSON] оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,0588 га, кадастровий номер 0510136300:01:025:0122, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯЖ №755521, виданого Вінницькою міською радою 28 липня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010800200209). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 квітня 2020 року. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 23 березня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н. В., зареєстрований в реєстрі за №1187, яким все своє майно заповів своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в свою чергу прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріуса. Позивачка як спадкоємець першої черги, яка має обов`язкову частку в спадщині чоловіка, відмовилась від прийняття спадщини на користь своїх дітей, що підтверджується заявою останньої. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( чинного на час набуття майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна норма міститься і в ст.60 СК України. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3\~ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Спірне нерухоме майно було придбано подружжям Гендзьорів під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачі, як спадкоємці померлого чоловіка, доказів, які б спростували вказане не надали та матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.\~За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Позивач,\~заявляючи вимогу\~посилається на\~рівність часток.\~При цьому\~судом не\~встановлено обставин,\~які б\~вказували протилежне. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved