Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2021 дана цивільна справа передана за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Петрову Д.В. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона була споживачем послуг декількох фінансових організацій, у тому числі ТОВ «СОС Кредит», користувалася їхніми онлайн сервісами та вчасно повернула отримані кредити. 03.11.2019 невідомі особи заволоділи sim-картою мобільного оператора Vodafone та отримали доступ до електронної її пошти, акаунту в системі «Приват24», скористалися її особистими та персональними даними і оформили на ім`я позивачки п`ять кредитів з подальшим заволодінням грошовими коштами фінансових організацій. Позивачка запевняє, що 03.11.2019 вона не подавала заявок на кредити та не мала волевиявлення на оформлення кредитних договорів. Про те, що невідомою особою від імені позивачки оформлялися кредити, позивачка дізналася 04.11.2019, отримавши виписку з Українського бюро кредитних історій, де побачила оформлений договір № 11825387 від 03.11.2019 з ТОВ «СОС Кредит» на суму 5 500 грн. Кредитні гроші від ТОВ «СОС Кредит» були перераховані злочинцями на невідому та не належну позивачці картку. Просила суд: визнати дії ТОВ «СОС Кредит» вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують її права як споживача; визнати договір № 795585942 від 03.11.2019, укладений між [PERSON] та ТОВ «СОС Кредит» недійсним. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2021 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду у судове засідання. Представником відповідача ТОВ «СОС Кредит» відзив на позовну заяву не подано. Третіми особами ПрАТ «ВФ Україна», АТ КБ «Приватбанк» пояснення щодо позову або заперечення не подані. В судове засідання позивачка не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб ПрАТ «ВФ Україна» та АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання дій ТОВ «СОС Кредит» вчиненими при укладенні договору № 11825387 від 03.11.2019 на суму 5 500,00 грн із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують її права як споживача, позивачкою [PERSON] у якості письмових доказів надано копії: звернення [PERSON] до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» від 27.02.2020, витягу є Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12019220190000030 від 04.01.2019, сформованого станом на 19.02.2020; виписки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 04.11.2019 р. по картці [PERSON] за період з 03.11.2019 по 03.11.2019. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже позовні вимоги [PERSON] , що ґрунтуються на підставі договору № 795585942 від 03.11.2019, не підтверджені матеріалами справи. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відносно позивачки дійсно були вчиненні шахрайські дії третіми особами, наразі відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed