Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Заявник [PERSON] у грудні 2021 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час. Заявник мотивувала свої вимоги тим, що 1880 року народився [PERSON] (рідний дід [PERSON] ). За час життя у [PERSON] народився син, [PERSON] , [INFO] (за старим стилем [INFO] , який є батьком заявника. В 1933 році [PERSON] помер під час голодомору та був похований на Дарницькому кладовищі. [PERSON] (рідний батько [PERSON] ) зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1920 року народження (рідна матір [PERSON] ) У період шлюбних відносин у подружжя народилася донька, [PERSON] (заявник), [INFO] , яка змінила прізвище після одруження на « [PERSON] ». [PERSON] була похована на Дарницькому кладовищі на одному участку із дідусем заявника [PERSON] . Згодом, батько заявника, [PERSON] , вдруге уклав шлюб з [PERSON] , яка удочерила заявника, та у її свідоцтві про народження від 17.08.1947 року, її матір`ю вже була зазначена [PERSON] . Жодних документів про смерть біологічної матері [PERSON] та дідуся [PERSON] не збереглися, а тому для отримання свідоцтва про смерть матері, дідуся та свідоцтва про поховання необхідно встановити факт смерті цих осіб у певний час. Ухвалою суду від 29.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник не з`явилась, про причини неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення вказаної справи залишила на розсуд суду. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у м.Києві, що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.08.1947, актовий запис № 2559, у якому батьками заявника зазначено батько: « [PERSON] » та мати: « [PERSON] ». У зв`язку із укладенням шлюбу з [PERSON] . 13.09.1963 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Разом із тим, відповідно до довідки з Центрального державного історичного архіву України встановлено, що батько заявника [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного вбачається, що факт того, що заявник [PERSON] є онукою [PERSON] , знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, підтверджений зібраними та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Однак, доказів того, що [PERSON] є дочкою [PERSON] судом встановити не вбачається за можливе з огляду на наступне. Згідно відповіді з Державного архіву м.Києва вбачається, що у переглянутих книгах реєстрації актових записів про шлюб Дарницького відділу РАЦС за 1936 рік відомостей про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] за 1936 рік не виявлено. Також, з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації надано відповідь про те, що актові записи цивільного стану за період з 01.01.1937 по 31.12.1943 збереглися частково та актовий запис про шлюб [PERSON] з [PERSON] одружених у період з 1936 - 1941 рр. по місту Києву не виявлено. Крім того, відомості про факт усиновлення (удочеріння) [PERSON] відсутні. Також, актовий запис про смерть [PERSON] , померлої у 1943 році по м.Києву не виявлено. Разом з тим, згдідно наданого свідоцтва про народження заявника, її матір`ю зазначено [PERSON] , тоді як доказів, що матір`ю заявника є [PERSON] та доказів того, що [PERSON] усиновлювала заявника суду не надано. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940. Частиною першою статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначені підстави для державної смерті - це документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до Закону України "Про поховання та похоронну справу" користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону; Згідно з ст. 25 Закону України "Про поховання та похоронну справу", за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у ч. 5 ст. 6 Закону України "Про поховання та похоронну справу", для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Відповідно до cm. 27 Закону України "Про поховання та похоронну справу" кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 р. № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Стаття 293 ЦПК України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 cm. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, шо мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 cm. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про часткову обгрунтованість поданої заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial