Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

15 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 18359, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 2563,95 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що державним виконавцем Полонського ВДВС у Шепетівському районі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Максимовим В.М. відносно нього на підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП №66044860. Вчинення виконавчого напису нотаріус мотивував тим, що [PERSON] 06 квітня 2018 року уклав кредитний договір №607101384 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на підставі договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року право вимоги за кредитним договором відступлено для товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», який 23.12.2020 року відступив своє право вимоги на підставі договору факторингу №23/12/20 для ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». 24 грудня 2020 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило своє право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК для товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами, який у свою чергу відступив право вимоги за кредитним договором для товариства з обмеженою відповідальність «Фінпром маркет». На підставі вказаного виконавчого напису 09 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66044860. Позивач стверджує стверджує, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм діючого законодавства. Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 05 січня 2022 року представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» подав заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить позов задовольнити, стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судові витрати. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у встановлений строк будь-яких письмових пояснень, заперечень не надав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. З даних постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.6) встановлено, що в провадженні державного виконавця Полонського ВДВС у Шепетівському районі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Максимова В.М. знаходиться на примусовому виконанні виконавчий напис №18359, виданий 08.04.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Вчинення виконавчого напису нотаріус мотивував тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №607101384 укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яким на підставі договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року відступлено право вимоги за кредитним договором для товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», який, в свою чергу, 23.12.2020 року відступив своє право вимоги на підставі договору факторингу №23/12/20 для ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», 24 грудня 2020 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступив своє право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК для товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами, який відступив право вимоги за кредитним договором для товариства з обмеженою відповідальність «Фінпром маркет», який і є правонаступником усіх прав та обов`язків, строк платежу по якому настав і що ним допущено прострочення платежу в розмірі 2563,95 грн. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до цих приписів нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як встановлено судом, відповідач не надав суду доказів, що він подав нотаріусу необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також відповідачем не надано суду доказів, що позивачем було отримано вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оскаржити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. При цьому вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову повернути позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved