Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка вказує, що позивач [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком доньки є відповідач [PERSON] , про що зазначено в свідоцтві про народження від 23.08.2013 року, серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді 20.08.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 10.11.2021 р. прийнято справу до провадження та призначення до судового розгляду. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] , та представник [PERSON] , в судове засідання не з`явились. Надали до суду заяву, відповідно до якої просять суд розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за його відсутності, проти позбавлення батьківських прав не заперечує, позов просить задовольнити. Представник органу опіки та піклування Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду Висновок за №02.2-10/1658 від 28.06.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що шлюб з відповідачем на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2013 року по справі № 495/4881/15-ц було розірвано, що підтверджено документально, та саме з дати винесення вказаного рішення стосунки між донькою та її батьком, було втрачено. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/2772/19 від 01.04.2019 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2500 грн., щомісяця, починаючи з 01 квітня 2019 року та до повноліття дитини. Також станом на теперішній час зросли ціни на продукти харчування, одяг, а тому позивачка звертається до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд: -змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду та до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] , включно. На даний момент відповідач [PERSON] , повністю втратив зв`язок з донькою, перестав дбати про неї, турбуватися та цікавитися її здоров`ям, розвитком та зростанням. За останні шість років батько жодного разу не відвідав доньку, не передавав подарунки на свята, не телефонує навіть на день народження [PERSON] . Батько дитини не відвідує школу не цікавиться рівнем навчання дитини, самоусунувся від обов`язку щодо утримання дитини й змінив місце проживання та номери зв`язку. У відповіді на адвокатський запит від Затоківської ЗСШ І-ІІІ ступенів від 08.04.2021 р.: «Про участь батьків учениці 2 класу [PERSON] , [INFO] , у шкільному житті дитини, повідомлено про наступне, учениця 2 класу регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, мати дитини, [PERSON] , спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, перевіряє та допомагає дитині робити домашні завдання. Батько дитини, [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителем не спілкується. Дитину до школи приводить та забирає мати». За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, позивач вважає, що відповідач [PERSON] , має бути позбавлений батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] , протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] , дитиною не цікавляться, не надають достатнього матеріального утримання, хоча таких перешкод йому ніхто не чинив. Відповідач, будучи обізнаними про питання яке розглядається, в судові засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. З цього суд приходить до висновку, що відповідачу байдужі наслідки розгляду заявлених до них позовних вимог. А тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів є доцільним, а позов підлягає задоволенню. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляються від встановленого ст.150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання своєї дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] , як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Окрім того, при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про його непрацездатність останнім до суду - не надано. Також суд констатує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України). При цьому, що стосується позивачки [PERSON] , про те, що враховуючи дійсний матеріальний стан відповідача та ціни на продукти та одяг є підставою для задоволення позову у повному обсязі буде відповідати як найкращим інтересам дитини, стягнення аліментів у розмірі 3000,00 грн. на дитину щомісячно є необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, позивачка [PERSON] , не довела суду можливість відповідача [PERSON] сплачувати аліменти саме у розмрі 3000,00 грн. щомісячно на дитину. При цьому, слід зазначити, що сімейне законодавство розділяє витрати на утримання дитини на: -аліменти - витрати на утримання дитини, у розмірі, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; -додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), які не входять до складу аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування розміру позовних вимог, позивачка зазначала, що вона витрачає кошти на утримання спільної доньки саме на: проїзд до школи, гроші на обід, додаткові зайняття у репетиторів, а також значні витрати на лікарські вироби та додаткову літературу. Необхідно враховувати також і те, що позивачка не позбавлена права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу їх стягнення. Окрім того, з урахуванням загальновідомих обставин про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку зазначений судом розмір аліментів є справедливим. При цьому, саме на батьків покладається забезпечення таких умов малолітнім дітям. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, і приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Суд приймає до уваги і те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно на дитину, значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дочки, а також її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. Згідно п. 23 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З врахуванням вищенаведеного, обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківськиї прав та збільшення розміру стягнення аліментів з [PERSON] , на користь та на утримання [PERSON] , підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 18, 150, 155, 157, 164, 165, 166 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 10, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved