Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2019 року звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою донькою та визначення наступних способів участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , - систематичні побачення з донькою щотижня, починаючи з суботи з 10.00 год ранку до 17.00 год неділі (з ночівлею у батька) без присутності матері, а також відпочинок з донькою взимку (січень) 7 днів та влітку (липень) 7 днів безперервно без присутності матері. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням суду шлюб між сторонами у справі розірвано. Однак, з червня 2017 року між ними існує спір щодо виховання спільної доньки, відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, компромісів з приводу вирішення цього питання досягти не можуть. Зазначає, що Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №277 від 10.04.2018 року прийнято рішення про встановлення участі батька - гр. [PERSON] у вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні і нею: першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі з 10 години до 17 години, враховуючи стан здоров`я дитини та за узгодженням з матір`ю. Однак, відповідач не виконує рішення зазначеного розпорядження. З квітня 2018 року до часу подання позову до суду [PERSON] практично жодного разу не дозволила позивачу поспілкуватися в спокійній обстановці з дитиною. При короткочасних зустрічах позивач відчуває страх дитини сказати/зробити щось не так, як би того хотіла мати і така поведінка доньки його лякає. Звертає увагу суду на те, що дитина з великим бажанням спілкується і контактує із позивачем та безумовно відчуває батьківську любов та піклування. Вказує, що відповідач неодноразово без відома та згоди позивача відправляє дитину зі своєю мамою на тривалий час за місцем своєї реєстрації [ADDRESS] , що є свідомим перешкоджанням у спілкуванні з дитиною. Крім того, відповідач заборонила лікарям повідомляти інформацію щодо стану здоров`я доньки. Зазначає, що постійно дистанційно приймає участь в утриманні дитини: сплачує аліменти та постійно купує все необхідне для доньки - речі, іграшки, книги та інше. Жодних заперечень щодо отримання аліментів в твердій грошовій сумі та товарів, іграшок та послуг для доньки відповідач не виказує. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив суд врахувати те, що відповідач й надалі перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, блокує вхідні дзвінки, не повідомляє місце перебування дитини, зокрема, під час активних бойових дій в Київській області. Зазначив, що він категорично незгідний з висновком органу опіки та піклування, який затверджено Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №148/6 від 26.10.2021 року, так як такий складений формально, обмежує права батька та не дає дитині розвиватися. Просив суд надалі дослідити письмові докази у справі без його участі в письмовому провадженні, та позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяви в яких зазначила, що позивач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, особливо в період військових дій в м. Ірпені, не забезпечив безпеки дитини, не проявив турботу в складний час. Вказала, що в судове засідання з`явитися не може та згідна з графіком побачень, який було надано Ірпінською міською радою. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, попередньо подавали заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2016 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, актовий запис №2564. На час розгляду справи судом, існують перешкоди в спілкуванні позивача батька з малолітньою дитиною [PERSON] , що не спростовано сторонами. Згідно з ч. 8, 9, 10 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з\~положеннями ст.\~150\~СК України, батьки\~зобов`язані виховувати\~дитину в\~дусі поваги\~до прав\~та свобод\~інших людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частина перша\~ст.\~153\~СК України\~визначає,\~що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158\~СК України передбачає,\~що за\~заявою матері,\~батька дитини\~орган опіки\~та піклування\~визначає способи\~участі у\~вихованні дитини\~та спілкуванні\~з нею\~того з\~батьків,\~хто проживає\~окремо від\~неї. Рішення\~про це\~орган опіки\~та піклування\~постановляє на\~підставі вивчення\~умов життя\~батьків,\~їхнього ставлення\~до дитини,\~інших обставин,\~що мають\~істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно зі\~ст.\~159\~СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.\~19\~СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 р. №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №277 від 10.04.2018 року прийнято рішення про встановлення участі батька гр. [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні і нею: першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі з 10 години до 17 години, враховуючи стан здоров`я дитини та за узгодженням з матір`ю. За час з 2018 до 2021 року відповідач з дитиною змінили місце проживання на [ADDRESS] . Висновком органу опіки та піклування, який затверджено Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №148/6 від 26.10.2021 року, визначено спосіб участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , таким чином: першу та третю суботу, другу та четверту неділю з 10.00 год до 17.00 год, враховуючи стан здоров`я дитини та за погодженням з матір`ю, [PERSON] , місця перебування дитини, в інші дні - за домовленістю. Із пояснень\~позивача в\~судовому засіданні\~вбачається,\~що на\~засіданні комісії\~з питань\~захисту прав\~дитини при\~виконавчому комітеті\~Ірпінської міської\~ради дитину\~опитано не\~було,\~зокрема,\~за участі\~психолога,\~не враховано\~відомостей стосовно особи батька, його способу життя, не були з`ясовані причини з яких позивач не брав участі у вихованні та відвідуванні дитини, не встановлені наявність чи відсутність перешкод зі сторони відповідача у наданні позивачу дитини для спілкування та прийняття участі позивачем у вихованні дитини. На думку суду, вказаний висновок органу опіки не в повній мірі відповідає інтересам дитини. Так, у висновку вказано, що члени комісії розглянули надані документи та заслухали батьків, проте, в ньому не зазначено ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності, зайнятість батьків, результати обстеження умов проживання дитини, батьків. Позивачем до позовної заяви долучено документи, які свідчать про його добрий стан здоров`я, стабільний дохід та позитивну характеристику за місцем роботи в ПАТ «Аграрний Фонд», наявність постійного місця проживання з належними умовами за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками, які відповідно є дідом та бабою [PERSON] , володіння нерухомим майном. Судом встановлено, що місце проживання дитини визначено разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 11.04.2019 №07-21/1202, що наданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією. Разом з тим, в матеріалах справи наявне листування між позивачем та відповідачем з приводу зустрічей батька з дитиною, з якого вбачається, що між батьками склалися неприязні відносини та відсутність компромісу щодо визначення участі батька у вихованні дитини. [PERSON] також надав копії заяв до поліції та скарг до райдержадміністрації, які свідчать про створення перешкод відповідачем у спілкуванні з дитиною у 2018 та 2019 роках, що також підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] . Натомість відповідачем твердження позивача не спростовано та не надано суду доказів у розумінні статей 77-78 ЦПК України, які б підтвердили, що вона не чинить перешкод у спілкуванні батька та малолітньої дитини чи що таке спілкування шкодить доньці. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків (Постанова КЦС ВС від 23.12.2019 № 648/2062/18 (61-18574св19). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Верховний Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність доказів, які б свідчили про неприязнь дитини до батька та інші обставини. Натомість мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. При ухваленні рішення суд враховує, що в державі розпочалися бойові дії, зокрема, на території, де проживала відповідач з донькою, що зумовило суттєві зміни в їх звичному способі життя та в обставинах справи, та те, що пройшов тривалий період з часу подання позову до ухвалення рішення судом, оскільки справа розглядалася різними судами з листопада 2019 року, а тому дитині необхідно пройти адаптаційний період зустрічей з батьком. Тому суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою донькою та визначення наступних способів участі батька у вихованні доньки [PERSON] : враховуючи стан здоров`я дитини, за домовленістю побачення в присутності матері дитини два рази в місяць на період дії воєнного стану в Україні, а надалі - враховуючи стан здоров`я дитини, систематичні побачення з донькою у вихідні за домовленістю з матір`ю два рази в місяць, починаючи з суботи з 10.00 год ранку до 17.00 год неділі (з ночівлею у батька) без присутності матері, а також відпочинок з донькою взимку (січень) 7 днів та влітку (липень) 7 днів безперервно без присутності матері.

Outcome: partial