Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . \~ \~\~\~ \~В\~обґрунтування своїх\~позовних вимог\~вказала,\~що вона, [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб між ними зареєстрований 16 серпня 2014 року Центрально-Міським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління Міністерства юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 678. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, відносини у їхній родині значно погіршились. Шлюб між ними почав поступово руйнуватись. На фоні особистої неприязні один до одного, почастішали сварки, непорозуміння між ними загострювалось. Щоразу, намагаючись вирішити життєві питання спокійно, дійти взаємної згоди та залагодити конфлікти, дані спроби закінчувались гучними сварками. Наразі кожен живе своїм особистим життям. Сімейні відносини один з одним не підтримують. Після припинення стосунків, вона з дочкою переїхала жити до іншого місця проживання: [ADDRESS] . Дитина залишилась проживати разом зі будинку, якими володіють її батьки. Наразі вона вже звернулась до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу із позовною заявою про розірвання шлюбу між ними. Після фактично припинених відносин з відповідачем, спору про місце проживання дитини між ними не було, тому місце проживання дитини залишилось з нею, вона ніколи не заперечувала та не чинила ніяких перешкод у спілкуванні батька з донькою. Але ще за часів їхнього сімейного життя відповідач повідомляв їй, що у будь-який час забрати у неї дитину і повністю ізолювати її від неї. Відповідач постійно погрожує їй відібранням дитини. Наразі кожен живе своїм особистим життям. Сімейні відносини один з одним вони не підтримують. Аби вирішити питання щодо місця проживання дитини, вона звертається до суду з даним позовом та просить суд визначити його саме з матір`ю. Будинок, в якому вона мешкає разом з донькою, відповідає санітарним та іншим нормам. Дочка забезпечена необхідними умовами для проживання та гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вважає, що дитині краще проживати разом з нею, як і раніше, перебувати під її повним піклуванням. Адже як, матір, вона дуже прискіпливо ставлюсь до кожної дрібниці, що стосується життя її донечки. Жодних перепон у залишенні дитини проживати разом з нею, немає. Вона є відповідальною та турботливою матір`ю. На обліку у лікарень не перебуває, не має шкідливих звичок, не веде аморальний спосіб життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 161 СК України, визначено, якщо мати та батько дитини які проживають окремо не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12..2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" згідно якої, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Просить суд врахувати й те, що між матір`ю та дитиною взагалі, є великий взаємозв`язок, який природно та беззаперечно визначає місце проживання дитини поруч з матір`ю. Між тим, судова практика свідчить про те, що при розірванні шлюбу діти залишаються з матір`ю. При остаточному вирішенні спору важливе значення також має стать дитини і батька. Так, за рівних інших умов дівчинка і хлопчик до визначеного часу більше потребують догляду матері, ніж батька. У зв`язку з цим судова практика виходить з того, що дівчинку з точки зору статі, гігієни, обслуговування її, необхідно залишити з матір`ю. Актуальним і на сьогодні у спорі про визначення місця проживання дитини залишається роз`яснення колишнього Верховного Суду СРСР, що при вирішенні спорів, з ким із батьків має проживати дитина, слід мати на увазі рівність прав обох батьків. Судова практика показує, що в більшості випадків справи вирішуються на користь матерів, одначе ці рішення обґрунтовуються тим, що вивчення конкретних обставин справи приводять суд до переконання, що мати зуміє краще забезпечити необхідні умови для виховання дитини, а не на переважнім праві матері. У названім роз`ясненні також зазначається, що вирішуючи такі спори, суди повинні перш за все виходити з інтересів дитини, враховуючи при цьому, хто із батьків має можливість забезпечити краще виховання дитини, вік дитини та її особисту прихильність до одного з батьків. Перевага в матеріально житло-побутових умовах одного з батьків саме по собі не може слугувати підставою для передання дитини на виховання другому з батьків. \~ \~ \~ \~\~Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, при цьому зазначив, що у разі задоволення позову, права сторін порушені не будуть. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач у\~\~судовому засіданні\~позов визнав повністю. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений чином. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved