Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить, з врахуванням змінених позовних вимог, припинити право власності відповідача [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , яку вона фактично успадкувала після померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожною право власності на 1/6 частину вищезазначеного житлового будинку, що фактично належала відповідачу [PERSON] в порядку спадкування після померлого [PERSON] . Виплатити відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 130985 грн 00 коп., внесені в рівних частинах позивачами на депозитний рахунок суду, як компенсацію за її частку у вищезазначеному будинку, успадкованому після померлого [PERSON] . Посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: дружина [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] 22 грудня 2020 року позивач [PERSON] отримала у власність 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку як належну їй частку у спільному майні подружжя та 1/6 частку, як частину спадкового майна після померлого [PERSON] 22 грудня 2020 року позивач [PERSON] отримала у власність 1/6 частину вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] фактично спадщину після померлого [PERSON] прийняла, але юридично її не оформила. Оскільки експертним висновком № 14-21/д від 26 листопада 2021 року було встановлено технічну неможливість виділення в натурі ідеальної частки в розмірі 1/6 спірного житлового будинку, реєстрацію та постійне місце проживання позивача [PERSON] за вказаною адресою, здійснення утримання будинку позивачами, неможливості подальшого спільного володіння та користування спадковим майном, неможливості добровільного вирішення даного питання із відповідачем, не заподіянням істотної шкоди інтересам відповідача та її сім`ї припиненням права на 1/6 частину у спірному майні, тому у позивачів виникло право на звернення до суду із даним позовом. Ухвалою від 09 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі (а.с.51). 18 січня 2022 року від позивачів надійшла заява про зміну предмету позову (а.с.64-105). 08 лютого 2022 року від представника відповідачів [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с.123-141), відповідно до якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи, що частки позивачів та відповідача [PERSON] є однаковими, позивачі [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, за відсутності доказів (спільності інтересів позивачів щодо користування спірним житловим будинком, об`єднання часток позивачів у спільній частковій), позовні вимоги в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] визнає, що після смерті [INFO] батька [PERSON] відбудося погіршення стосунків із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] , але ініціатором їх погіршення була мати, яка після смерті батька змінила замки на вхідних дверях, з приводу чого відповідач зверталася до поліції із заявою. [PERSON] не вчиняє ніяких дій щодо загострення конфлікту і з січня 2020 року спірним житловим будинком не користується, не зважаючи на те, що там залишилися її речі. Крім того, на подвір`ї за вищезазначеною адресою утримуються три собаки породи Шарпей, за якими щодня здійснює догляд відповідачка. Вважає, що спільне проживання та користування спірним будинком сторін по справі є можливим, що підтверджується письмовим повідомленням позивачів від 04 серпня 2021 року. Зазначає, що відповідач [PERSON] має намір користуватися належною їй частиною спадкового майна. Крім того, оскільки частки позивачів у спірному майні є різними, то внесення ними вартості частки в однаковому розмірі на депозитний рахунок не відповідає вимогам ч.2 ст.365 ЦК України. Також відповідач не погоджується із оцінкою вартості 1/6 частини вимщезазначеного житлового будинку, визначеною висновком експерта. 14 лютого 2022 року до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Із відзивом на позов не погоджується, вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що містить недостовірну інформацію. Зазначає, що частка позивачів у спадковому будинку разом станоить 5/6. 1/6 частина будинку, яка фактично належить відповідачу, згідно висновку експерта не може бути виділено в натурі. Наголошує на неможливості спільного проживання сторін по справі у вищезазначеному будинку в зв`язку із погіршенням відносин між ними. Подальше спільне володіння та користування майном сторонами по справі є неможливим, адже завжди призводить до виникнення конфліктних ситуацій між ними. У відзиві відповідач визнала про належність їй на праві приватної власності квартири, де вона зареєстрована та проживає. Даний факт підтверджує те, що відповідач не проживає у спірному будинку більше 8 років. Крім того, [PERSON] витрат на утримання будинку не несе. Підтверджує, що дійсно при переїзді відповідач залишила свої речі в даному будинку. Позивач [PERSON] неодноразово просила відповідача їх забрати, на що [PERSON] не відреагувала. Вважає, що посилання відповідача на утримання нею собак на території даного домоволодіння не відповідає дійсності. Відповідач підгодовує цих собак декілька разів на тиждень. В інший час догляд за ними здійснюють позивачі. На прохання позивача [PERSON] доглядати та годувати собак декілька разів на день, відповідач не реагує, що свідчить про відсутність у неї зацікавленості в утриманні домашніх тварин. Відповідач, не погоджуючись з оцінкою 1/6 вартості спірного будинку, не надала будь-яких доказів про іншу можливу вартість спірного нерухомого майна. Щодо посилань відповідача на неприпустимість внесення позивачами на депозитний рахунок суду коштів в однаковому розмірі та набуття ними права власності а спадкове майно в однакових частинах, то законодавство України не встановлює обов`язку визнавати право власності в тих частках, якими вони вже володіють. 14 квітня 2022 року представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.154-157). Ухвалою від 18 квітня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON] було відмовлено (а.с.152, 164). Ухвалою від 18 квітня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.162). 27 квітня 2022 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про виклик експерта (а.с.166-168). 04 травня 2022 року представник позивачів [PERSON] направив до суду заперечення проти вищезазначеного клопотання (а.с.172-173), посилаючись на те, що дане клопотання подане з порушенням строків, встановлених ЦПК України. Зазначені представником відповідача причини не можуть бути підставою для поновлення пропущених строків. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позов. Судом встановлено наступне. [INFO] в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області помер [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 1984 року Переяслав-Хмельницьким ЗАГС Київської області, та копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області, позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] (а.с.16-17). 19 грудня 2019 року Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа № 273 після померлого [PERSON] (а.с.18). Згідно довідки Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області № 572/01-13 від 03 жовтня 2020 року спадкове майно після померлого [PERSON] складається із житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.19). 22 грудня 2020 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. було видане на ім`я [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , як частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу(а.с.20). Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1175. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 22 грудня 2020 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. та зареєстрованих в реєстрі за № 1175 та № 1176, позивачі [PERSON] та [PERSON] стали власниками кожна на 1/3 від 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.22, 24). Відповідно до акту депутата Переяславської міської ради № 48 від 10 вересня 2021 року (а.с.37) [PERSON] , 1963 року народження, зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . Проживає одна. Зі слів сусідів її донька [PERSON] , 1988 року народження, з 2007 року за вказаною адресою не проживає. З поданої представником відповідача копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , що був зареєстрований 12 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 154). За час перебування у зареєстрованому шлюбі вони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.140). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 січня 2022 року (а.с.80) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно витягу № 122 від 21 січня 2022 року, виданого ЦНАП виконавчого комітету Переяславської міської ради, в квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] , зареєстрованими є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.138). Із відповіді Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області № 246/109/1010/01-20 від 17 лютого 2020 року на звернення відповідача [PERSON] вбачається, що в діях [PERSON] не встановлено ознак будь-якого правопорушення чи злочину, проте встановлено, що її звернення є предметом цивільно-правового регулювання. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов № 35 від 13 лютого 2022 року, складеного депутатом Переяславської міської ради, будинок по [ADDRESS] був побудований [PERSON] та її померлим чоловіком [PERSON] . [PERSON] проживає в будинку одна, за допомогою доньки [PERSON] сплачує комунальні платежі. [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . На горищі будинковолодіння по [ADDRESS] знаходяться старі речі [PERSON] , які вона відмовляється забирати. На подвір`ї знаходяться три собаки, старшу з яких купував [PERSON] разом із своєю жінкою [PERSON] [PERSON] декілька разів на тиждень вранці підгодовує собак. За собаками здійснює догляд [PERSON] , за допомогою доньки [PERSON] (а.с.145). Згідно висновку експерта (а.с. 70-79) за результатами проведення оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи № 14-21/д від 26 листопада 2021 року: Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , на час проведення експертизи становить 683907 грн 00 коп. Ринкова вартість 1/6 частини будинку становить 113985 грн 00 коп., 5/6 частини будинку 569922 грн. 00 коп. Враховуючи об`ємно-планувальні рішення виділити в натурі ідеальну частку 1/6 приміщень житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , у відповідності до вимог Державних будівельних норм технічно неможливо, так як для першого співвласника (частка 1/6) неможливо виконати вимоги ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», а саме: - вимоги таблиці 1 пункту 5.19, яким передбачено нижня межа розміру окремої однокімнатної квартири в розмірі 28,0 кв.м (згідно розрахунків розмір приміщень будинку при ідеальній частині 1/6 становить 17,03 кв.м). Враховуючи неможливість виділу в натурі ідеальної частки 1/6 частини приміщень вищезазначеного житлового будинку у відповідності до вимог Державних будівельних норм, визначити варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 кв.м, що розташована по [ADDRESS] , не вбачається за можливе. Експертиза проведена на замовлення [PERSON] для визначення можливості поділу будинку й земельної ділянки на частки 1/6 та 5/6. В суді експерт [PERSON] показав, що виконував експертизу на замовлення фізичної особи, тому не повідомляв відповідача [PERSON] про день огляду об`єкта експертизи. Виділити ідеальну 1/6 частку будинку неможливо, бо вона складатиме лише 17 кв.м. при мінімально допустимій площі окремої однокімнатної квартири 28 кв.м. У разі добудови такий би виділ можливо й був би, однак добудова повинна була бути здійснена до проведення експертного дослідження й будь-яких дозволів органу місцевого самоврядування щодо цього йому не надавалося. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що на зараз в спірному будинку проживає сама [PERSON] . Після смерті її чоловіка стосунки із донькою [PERSON] у неї погіршилися. Останнім часом не бачили, щоб [PERSON] допомагала матері, допомагає інша донька [PERSON] дворі живуть три великі собаки, які належать [PERSON] і вона їх годує зранку, а решту часу прибирає та годує [PERSON] . В будинку вони не бачили дитячих речей. Свідок [PERSON] , сестра покійного [PERSON] , показала суду, що раніше [PERSON] мала окрему кімнату в будинку, там були її речі. Після смерті брата його дружина ( [PERSON] ) не пускає її в будинок і не пускає також і свою доньку [PERSON] , змінила замки на вхідних дверях. Після смерті брата у будинку не була, тому сказати, чи є на зараз речі [PERSON] у будинку, не може. Свідок [PERSON] , чоловік [PERSON] , показав суду, що в спірному будинку проживали батьки його дружини, а раніше також і його дружина та її сестра [PERSON] . До смерті батька дружини вони мали в будинку свою кімнату (бувша дитяча кімната перової [PERSON] ), де інколи ночували, там були їх речі. Після його смерті мама дружини [PERSON] не пускає їх до будинку, змінила замки та не хоче, щоб [PERSON] ходила в будинок. А дружина хоче зберегти свою частку в будинку, в тому числі й як пам`ять про батька, користуватися нею. В дворі також проживають три належні їм собаки, яких вони доглядають, годують та прибирають за ними. І неможливість користуватися й будинком робить це проблематичним. Звичайно, інколи їх годує та прибирає й [PERSON] . Він як будівельник може сказати, що поділ спірного будинку можливий як можлива й добудова. Однак позивачі проти. Позивачі визнали ті обставини, що собаки, які проживають у дворі спірного будинку, належать відповідачеві [PERSON] , вона їх годує, в більшості зранку; замок на вхідних дверях в будинок змінила позивач [PERSON] ; раніше і [PERSON] , і [PERSON] мали свої кімнати в будинку. Суд приймає до уваги подані сторонами та їх представниками докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також ст.1 Протоколу №1 до неї передбачає право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Таким чином,\~для можливості\~задоволення позову про припинення права особи на частку у спільному майні повинно бути доведено, що така частка є незначною і не може бути виділена в натурі; та/або річ є неподільною; та/або спільне володіння і користування майном є неможливим. Крім того, обов`язковою умовою такого припинення є вимога, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . При чому, її частка на підставі спадщини за законом становить 1/6. Частка іншого позивача [PERSON] є ідентичною частці позивача по спадщині за законом у спірному будинку (1/6). [PERSON] проживає у спірному будинку одна, [PERSON] та [PERSON] проживають за іншими адресами. В спірному будинковололінні проживають належні відповідачеві [PERSON] собаки, яких вона та її чоловік доглядають. До смерті спадкодавця [PERSON] відповідач користувалася окремою кімнатою в будинку, де були її речі. Відповідач [PERSON] має у власності квартиру, однак бажає користуватися й належною їй по спадщині частиною будинку, однак позивач [PERSON] перешкоджає їй в цьому, в тому числі й змінивши замки на вхідних дверях. Отже, частки в спірному будинку і позивачів, і відповідача (позивача [PERSON] по спадщині за законом, а позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] і по спадщині за законом, і фактично) є ідентичними (по 1/6). Тому стверджувати, що частка саме відповідача [PERSON] у спірному будинку є незначною, неможливо, в тому числі й за відсутності доказів спільності інтересів позивачів щодо користування успадкованим житловим будинком, об`єднання їх часток у спільній частковій власності. Неможливість виділу в натурі ідеальної частки 1/6 не може бути беззаперечним доказом неможливості загалом її виділення в натурі, оскільки таке виділення можливе з відхиленням від ідеальної частки зі сплатою відповідної компенсації за таке відхилення і таке питання сторонами не вирішувалося та не розглядалося. Зважаючи на норми ст. 183 ЦК України, наявність лише висновку експерта про неможливість виділу ідеальної 1/6 частки в будинку не є підставою констатувати, що спірний будинок є річчю неподільною. Суду також не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що спільне володіння і користування будинком є неможливим, зважаючи на те, що до смерті [PERSON] таке користування мало місце й не викликало будь-яких суперечок. Відповідач [PERSON] мала окрему кімнату та безперешкодний доступ до неї, зберігала там свої речі та речі своєї сім`ї, ночувала там. Таким чином, суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, передбачених хоча б одним із п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Також суд вважає, що позивачем не надано й беззаперечних доказів існування обставин, передбачених п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, зважаючи не те, що відповідач [PERSON] постійно користувалася спірним будинком, бажає користуватися своєю часткою у спірному будинку і перестала це робити не зі своєї волі, крім того, в спірному домоволодінні довгий час утримувалися та продовжують утримуватися належні відповідачу тварини, що є не зовсім можливим в умовах належної їй квартири. Тому суд вважає, що позбавлення відповідача частки у спірному майні може завдати шкоди її інтересам. Зважаючи на вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення права власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/6 частку у спірному будинку. За таких обставин, оскільки позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на 1/6 частку спірного будинку та виплату відповідачу [PERSON] коштів в розмірі 113985 грн. 00 коп. могли бути задоволенні лише в разі задоволення вимоги про припинення права власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/6 частку у спірному будинку, такі вимоги також не підлягають до задоволення Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 183, 317, 319, 356, 358, 365 ЦК України,

Outcome: dismissed