Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~управління активами»про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те,\~що 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 35622 за кредитним договором №1878675 від 11.03.2021 року, укладеним між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів у розмірі 10493,81 грн., та витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі 50,00 грн. Вважав виконавчий напис від 22.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки при зверненні до приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~управління активами»не було подано документів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Крім того, стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса може здійснюватись лише на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору, однак такий договір нотаріусу не надавався. А тому просив визнати виконавчий напис від 22.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі за номером №35622,\~вчинений приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Т.М.про стягнення з нього заборгованості за договором №1878675 від 11.03.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за період\~з 18.11.2021\~року по\~22.12.2021\~року в\~загальній сумі\~10543,81\~грн.,\~таким,\~що не\~підлягає виконанню та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2022 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та розглянути справу у відсутності позивача та його представника, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.в судове засідання не з`явилась, про час та місце була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа старший державний виконавець Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гуцул І.І. в судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе на підставі 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.03.2021 року між позивачем [PERSON] та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне Агенство\~Необхідних Кредитів»укладено кредитний договір №1878675. 19 листопада 2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911, яким відступлено право вимоги за кредитним договором №1878675 від 11.03.2021 року. Частиною 1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До інших актів законодавства України відноситься Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5. Згідно з п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 ст.87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 35622 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» на підставі договору факторингу №1911 від 19.11.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором №1878675 від 11.03.2021 року за період з 18.11.2021 року по 22.12.2021 року в розмірі 3400 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7093,81 грн. заборгованість за нарахованими несплаченими процентами, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10543,81 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц зазначено, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може проводитися в безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже, не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17. Як встановлено\~судом,\~укладений між\~позивачем та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне Агенство\~Необхідних Кредитів»\~кредитний договір\~№1878675\~від 11.03.2021\~року,\~який був\~наданий нотаріусу\~для вчинення\~виконавчого напису,\~не був\~посвідчений нотаріально,\~а тому\~наявні підстави\~для визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~у зв`язку\~з недоотриманням\~умов вчинення\~виконавчого напису\~щодо подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірноїзаборгованості боржника. Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 дійшов правового висновку, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №201/11696/16-ц. Суд вважає, що необхідно визнати виконавчий напис від 22.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі за номером №35622, вчинений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1878675 від 11.03.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» таким, що не підлягає виконанню, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» не надало приватному нотаріусу документи на підтвердження безспірної заборгованості позивача. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 22.12.2021 року за реєстровим номером 35622 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості таким, що не підлягає виконанню, задовольнивши позовні вимоги. Що ж стосується стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача витрат за надання правничої допомоги, то необхідно зазначити таке. 26.04.2022 року між Адвокатським об`єднанням «Вектор Права» та позивачем [PERSON] укладено договір №41/22 про надання юридичної (правничої) допомоги в цивільній справі (а.с.27). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.1 та п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved