Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Юхименко Ю.Ю. звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року у розмірі 11877 грн. 40 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 18 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №872695364 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі в сумі 3562 грн. 00 коп. строком на 28 днів зі сплатою 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3. Договору. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року. В подальшому, 05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" та позивачем було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10096 грн 40 коп., з яких заборгованість по кредиту в розмірі 3562 грн. 00 коп. і заборгованість за відсотками в розмірі 6534 грн. 40 коп. Станом на день звернення із позовом до суду у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 11877 грн. 40 коп., з яких: 3562 грн. 00 коп. заборгованість по кредиту; 6534 грн. 40 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1781 грн. 00 коп. штраф та пеня. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив. Поряд з цим, представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. У поданій до суду 10 червня 2022 року заяві відповідач визнає вимоги позивача частково в сумі 3562 грн, в іншій частині просить відмовити за безпідставністю. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд не приймає часткове визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить інтересам іншої особи. Так, 18 жовтня 2019 року між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та відповідачем [PERSON] укладено договір №872695364 у формі електронного документу (далі - договір), відповідно до якого остання отримала у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі в сумі 3562 грн. 00 коп. строком на 28 днів зі сплатою 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Як вбачається із змісту позовної заяви ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" вказує на те, що воно набуло право вимоги до позичальника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. В обґрунтування вказаних тверджень позивач посилається на те, що за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" відступило ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" права вимоги до позичальника за кредитним договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року. В подальшому ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" уклало договір факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до якого останнє переуступило право вимоги до позичальника за договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, вважає їх недоведеними. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. На підтвердження обґрунтувань заміни кредитора у кредитному договорі №872695364 від 18 жовтня 2019 року, а саме ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" на ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" позивач подав копію договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та копію додаткової угоди №25 до вказаного договору факторингу (а.с. 43, 93-100). Відповідно до п.2.1 та п.2.2 зазначеного договору факторингу ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (клієнт) зобов`язалося відступити ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" (фактор) права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним Договором, та не замінює попередній. Пунктом 4.1. даного договору визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. В силу положень статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на це, позивач не надав суду жодного Реєстру прав вимоги підписаного ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (клієнт) та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" (фактор) в межах договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, не подав клопотання про витребування такого доказу. Окрім цього, позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, явку представника в судове засідання не забезпечив, що позбавило суд можливості встановити дану обставину під час судового засідання. Враховуючи, що позивач не надав жодного доказу того, що ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" уклавши договір факторингу №28/1118-01 від 28 липня 2018 року відступило ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" права вимоги за кредитним договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року, суд вважає даний факт недоведеним. Приймаючи до уваги зазначене, суд вважає недоведеною і ту обставину, що ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" при укладені договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року було наділене правом переуступити ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" вимоги за кредитним договором №872695364 від 18 жовтня 2019 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що позивач не довів ту обставину, що в кредитному договорі №872695364 від 18 жовтня 2019 року відбулася заміна кредитора з ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" на ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", а відповідно що останнє набуло права вимоги до позичальника [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed