Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

07 квітня 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 12 серпня 2021 року до органу опіки та піклування Черкаської селищної ради звернулась [PERSON] відносно своєї доньки - [PERSON] , яка напередодні залишила без догляду вдома двох малолітніх дітей, веде асоціальний спосіб життя. Дитина [PERSON] , [INFO] , народжена в шлюбі відповідача з [PERSON] , з 2011 року подружжя розлучене, батько дитини проживає в Луганській області в м. Кременна. Реєстрація народження дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] , була здійснена у відповідності до ст. 135 СК України (коли запис про батька дитини записується за вказівкою матері за її прізвищем та громадянством). 12 серпня 2021 року спеціалістами сектору «Служба у справах дітей» Черкаської селищної ради та КЗ «Центр надання соціальних послуг Черкаської селищної ради» було здійснено виїзд для перевірки інформації та виключення ризиків для життя та здоров`я дітей, однак відповідача за адресою проживання не було, а 26 серпня 2021 року комісією з питань взаємодії суб`єктів соціальної роботи та здійснення соціального супроводу сімей (осіб), які опинилися в складних життєвих обставинах, сім`ю було взято під соціальний супровід та закріплено фахівця із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг Черкаської селищної ради» [PERSON] . З часу встановлення соціального супроводу відповідач не дотримувалась рекомендацій фахівців з соціальної роботи, та періодично продовжувала покидати домівку (2-3 доби). З 12 серпня 2021 року, часу первинного звернення [PERSON] за допомогою до органу опіки і піклування Черкаської селищної ради, відповідач не змінила свій спосіб життя, продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, не забезпечує дітей необхідним доглядом, харчуванням, одягом, а з 15 вересня 2021 року взагалі вдома не з`являється. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно своїх доньок [PERSON] та [PERSON] , що с достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою судді від 12 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні 13 червня 2022 року долучено докази, подані представником позивача до початку розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 13 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, 13 червня 2022 року надала до суду заяву, згідно з якою підтримала позов та просили його задовольнити, а розгляд справи здійснювати без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Третя особа-1 та третя особа-2 в судове засідання не з`явились, 31 травня 2022 року подали до суду заяви про розгляду справи за їх відсутності. Третя особа-3 в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення на позов не подавав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих 01 грудня 2009 року виконкомом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.9/ та 23 лютого 2021 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - відповідно /а.с.10/. Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження /а.с.11/. Згідно з копією довідки №372 від 05 жовтня 2021 року, виданої Будинкоуправлінням №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані, зокрема: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії акту перевірки фактичного проживання (не проживання) від 14 січня 2022 року, складеного депутатом Черкаської селищної ради округу №1 Виноградовим В.А., в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 15 вересня 2019 року за адресою: [ADDRESS] не проживає /а.с.33/. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Черкаської селищної ради від 13 червня 2022 року за № 39, який підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: актом оцінки потреб сім`ї/особи /а.с.14-17/, висновком оцінки потреб сім`ї /а.с.18-19/, актами обстеження умов проживання /а.с.20,37/, витягом із протоколу №11 засідання з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Черкаської селищної ради /а.с.21-23/, розпорядженням селищного голови Черкаської селищної ради від 28 вересня 2021 року №177 /а.с.24/, витягом з протоколу №1 засідання комісії з питань взаємодії суб`єктів соціально роботи та здійснення соціального супроводу сімей (осіб), які опинились в складних життєвих обставинах /а.с.26-28/, протоколом №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Черкаської селищної ради /а.с.29-32/, вбачається, що позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним /а.с.60-61/. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З огляду на наведені факти та те, що відповідач життям дітей не цікавиться, вдома за адресою: [ADDRESS] не проживає з 15 вересня 2021 року, суд вважає що ця сім`я для [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є непридатною, і такі сімейні зв`язки можуть нашкодити дітям, що є вагомою причиною для їх розірвання. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дітей та матеріально їх забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Означений висновок підтверджується також і те, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд в суді справи про позбавлення її батьківських прав, в судове засідання не з`явилась, чим підтвердила свою байдужість до долі власних дітей. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів малолітніх дітей, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дітей, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 984,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved