Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ ФК «ПАРІС», треті особи - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 червня 2020 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович вчинив виконавчий напис № 673 про стягнення з нього на користь ТОВ ФК «ПАРІС» заборгованості в розмірі 17 584 грн. 02 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович відкрив виконавче провадження № 62757971. При цьому, позивач зазначає, що будь-які повідомлення про вчинення вищевказаних дій він не отримував, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції. Таким чином, суму боргу не визнає та вважає, що виконавчий напис від 11 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі № 673, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., щодо стягнення з нього на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФК «ПАРІС» грошових коштів у сумі 17 584 грн. 02 коп., є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.35-36). Позивач в судове засідання не з`явилася, від нього надійшла заява, в якій він просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягав та просив вимоги задовольнити (а.с.47). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, при цьому, ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року була ним отримана, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення. Крім того, 17 січня 2022 року на адресу суду від директора ТОГВ ФК «ПАРІС» Слюзенко В.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги він не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. 05 березня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВО «РВС БАНК» та фізичною особою [PERSON] укладено Заяву-Договір № 0027075 від 05.03.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та надано графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту. На підставі вказаного договору, АТ «РВС БАНК» надав в користування [PERSON] кредитні кошти, шляхом перерахування на Картковий рахунок [PERSON] коштів у розмірі 10 256,41 гривні. За умовами Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі, Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтентною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі(п.7.3.1.). Клієнт зобов`язується забезпечити наявність на Рахунку для погашення заборгованості суми коштів не меншої, ніж сума Щомісячного платежу, що передбачена Графіком платежів для виконання Щомісячного платежу за Споживчим кредитом, до 17.30 години дати (дня) чергового платежу у відповідності до Графіку платежів, або не пізніше наступного робочого дня, якщо такий день припадає на вихідний або святковий день (7.3.2.). Проте, в порушення вказаних пунктів Публічної пропозиції Позивач з 28 квітня 2020 року перестав вносити кошти на погашення заборгованості за кредитним говором у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту. Також, Сторони погодили, що за цим Договором Споживчий кредит, наданий Банком, забезпечується усім належним Клієнту майном та коштами, на яке/які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України (п.7.1.5.). Пунктом 7.7.3.9. Публічної пропозиції встановлено, що, відповідно до законодавства України, Банк має право без окремої згоди Клієнта, але з його подальшим повідомленням, у будь-який час та виключно на власний розсуд відступити будь-які свої вимоги за Договором третім особам або здійснити заміну своєї сторони (Банку) на іншу особу, при цьому, Клієнт не має права без окремої згоди Банку відступати будь-які свої вимоги третім особам або здійснювати заміну своєї сторони (Клієнта) на іншу особу. 05 березня 2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВОЮ КОМПАНІЄЮ «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1. За умовами п.1.1. Договору, Первісний Кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, є його невід`ємною частиною, які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та боржниками. При вчинені виконавчого напису нотаріус керувався не тільки Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а законом України «Про нотаріат». Повідомляємо суд, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус керувалася п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів про, що, також, зазначено в першому абзаці виконавчого напису. Так, пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, регламентовано, що для отримання виконавчого напису нотаріуса, що отримується з метою стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме: кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями необхідно додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний Перелік документів містить вичерпні підстави для вчинення виконавчого напису і розширювальному тлумаченню не підлягає. На виконання вимог п.2 вказаного Переліку Відповідачем надано нотаріусу відповідні документи. Щодо безспірності заборгованості слід зазначити, що в основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до пред`явленої вимоги (суб`єктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (об`єктивна ознака). Факт наявності спору між сторонами - суб`єктивна ознака. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, який, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», встановлює перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться на підставі виконавчих написів. Згідно з п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. З огляду на викладене вище, та з врахуванням наведених правових норм та обставин, Позивачем не надано суду доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку та відповідно не спростовано доводів Відповідача. Представник відповідача вважає, що зазначені позовні вимоги є необґрунтованими, виходячи з наступного. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця, (ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження»). При зверненні до суду з вимогою про стягнення з Відповідача 8 212 грн. 42 коп., позивач не вірно вказав суму, яка була стягнута та перерахована на поточний рахунок ТОВ «ФК «ПАРЮ» за виконавчим провадженням № 62757971. Так, ТОВ «ФК «ПАРІС» від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. було отримано не 8 212,42 грн., а 6 674,96 грн. Крім того, слід зазначити, що сума позовних вимог Позивача про стягнення з ТОВ «ФК «ПАРІС» на користь [PERSON] коштів у сумі 8 212,42 грн., які були стягнуті за твердженням Позивача, за виконавчим провадженням № 62757971 є необґрунтованою та не доводиться жодними доказами, а отже не підлягає задоволенню. Тому, на підставі викладеного, представник відповідача позовні вимоги не визнає та проти задоволення заперечує (а.с.76-79). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, при цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року про витребування доказів були виконані ним в повному обсязі (а.с.38-39, 55- 74). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року про витребування доказів ним виконані не були (а.с.38-39). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 11 червня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. було вчинено виконавчий напис № 673 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «ПАРІС» заборгованості у розмірі 17 584 грн. 02 коп. (а.с.8-9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. 06 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62757971, на підставі вищевказаного виконавчого напису (а.с.6-7). Крім цього, в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.12-13), про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.14-15), про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.16-17). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового врегулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З огляду на викладене, з урахуванням того, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис нотаріуса підлягає виконанню таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з викладених вимог, позивач, окрім визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму в розмірі 8 212 грн. 42 коп., яка була безпідставно стягнута з нього на користь відповідача в рамках виконавчого провадження. Суд, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача коштів, стягнутих безпідставно, виходить з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувача ТОВ ФК «Паріс», на підставі виконавчого напису № 673 від 11 червня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. 06 серпня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62757971 про примусове стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Паріс» заборгованості (а.с.6-7). 14 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.16). 14 грудня 2020 року вказана постанова була направлена на адресу місця роботи [PERSON] (Державна організація, ВЧ А1302) для виконання (а.с.71) Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається, в першу чергу, на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Відповідно до частин 1, 2 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх доводів в позовній заяві послався лише на те, що з нього безпідставно було стягнуто суму в розмірі 8 212 грн. 42 коп., проте, на підтвердження даного факту довідку із зазначенням періоду стягнення вищевказаної суми, надано не було, що дає суду підстави відмовити в задоволенні даної вимоги у зв`язку з недоведеністю. Тобто, сам по собі факт направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в установу, з якою останній перебуває в трудових відносинах, не може свідчити безпосередньо про факт безпідставного стягнення. Щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 04 жовтня 2021 року, укладеного з адвокатом Мотриченко Ю.Ф., акт про надання правової допомоги від 04 жовтня 2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп. Згідно з вказаним актом про надання правової допомоги, до складу послуг входить: підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розмір якої становить 7 000 грн. 00 коп. (а.с.26-30). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 7 000 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом та становить 454 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial