Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності їй - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2004 та договору дарування 1/2 частини квартири від 07.12.2020, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3-875. У квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані позивачка та її син (відповідач) [PERSON] . Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично з 2015 року у зазначеній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, його речі у квартирі відсутні, місцезнаходження його не відоме. Відтак отримати згоду відповідача на зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] можливості немає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування 1/2 частини квартири серії НМК № 590164 від 07.12.2020, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та копією свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2004, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації. Згідно з протоколами опитування фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] від 30.07.2021, останні повідомили, що є сусідами [PERSON] . За адресою: [ADDRESS] син [PERSON] - [PERSON] з 2015 року фактично не проживає. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 68027761 від 18.08.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.01.1994 по теперішній час. З позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї власниці житла, сам не є власником зазначеної квартири, за зареєстрованим місцем проживання не проживає на сьогоднішній день з 2015 року, однак добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивачка вважає, що реєстрація [PERSON] порушує її право власності, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На спростування доказів позивачки відповідачкою в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано жодного доказу. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved