Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,\~ Головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кузик Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів. Позовна заява обґрунтована тим, що за результатами ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження встановлено, що головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кузиком І.І. 19.04.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №890, виданого 13.02.2018 приватним нотаріусом Київського МНО Швецем Р.О., про стягнення 3 336 241,41 грн. заборгованості за договором № IFIWG200000234 від 04.07.2007, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , станом на 26.08.2017. Вважає, що вище вказаний виконавчий напис\~ є протиправним, так як вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України виходячи з того, що відповідно до кредитного договору №IFIWG200000234 від 04.07.2007, що укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені в розділі 7 договору. Так, згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався.\~ В зв`язку із простроченням здійснення платежів за вказаним договором ПАТ КБ «Приватбанк» 11 жовтня 2010 року подав позовну заяву до Івано-Франківського міського суду про стягнення з нього заборгованості. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2010 року відкрито провадження у справі. За результатом розгляду справи № 0907/2-3399/2011 року 02 березня 2012 року судом винесено заочне рішення про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 29101,09 доларів США, що по курсу НБУ станом на 10.09.2010 року становить 230189 грн. 62 коп. за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007 року. На виконання вказаного судового рішення Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №2-3399/2011 від 07.05.2012. Виконавче провадження №50211890 з примусового виконання вказаного виконавчого листа відкрито 17.02.2016.\~\~ Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Коцана П.Б. від 29.06.2017 року дане виконавче провадження закінчено, у зв`язку поверненням виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з порушенням строків та порядку оплати за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007 ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») пред`явив вимогу про стягнення боргу до суду 11 жовтня 2010 року, отримав судове рішення від 02.03.2012 про стягнення суми боргу, в т.ч. за тілом кредиту 19 662,39 доларів США, подав до виконання виконавчий лист на примусове стягнення суми боргу №2-3399/2011 від 07.05.2012, і після завершення вказаного виконавчого провадження звернувся до приватного нотаріуса Швеця Р.О. повторно пред`явивши до стягнення суму заборгованості\~ за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007, в т.ч. за тілом кредиту 19 662,39 доларів США. Зважаючи на приписи ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та той факт, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з вимогою про сплату боргу за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007\~ ще 11 жовтня 2010 року до Івано-Франківського міського суду, то виконавчий напис №890, вчинений\~ приватним нотаріусом Швецем Р.О. 13.02.2018 щодо стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, слід вважати таким, що вчинено поза межами трьохрічного строку. Враховуючи, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, для набуття коштів від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса. Вказане є підставою для застосування до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Відповідно до довідки ТОВ «БЛАГО-ІФ» на виконання постанови від 06.08.2018 в межах ВП №56233992\~ на реквізити Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заробітньої плати позивача перераховано 10 739,83 грн. Відповідно до довідки ТОВ «ПАРУС-ІФ» на виконання постанови від 06.08.2018 в межах ВП №56233992\~ на реквізити Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заробітньої плати позивача перераховано 44308,29 грн. В сукупності, з відповідача підлягає до стягнення 55 048,12 грн. як безпідставно набуті кошти у користь позивача. Із зазначених підстав позивач просить визнати оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно набуті кошти в сумі 55048,12 грн. та понесені судові витрати. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвокат Наконачна А.В. подала до суду 06.05.2022 р. письмові пояснення в яких зазначила, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання позивача [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позивач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач зобов`язання за вказаним Договором не виконав, в результаті чого банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Звертає увагу суду, на те, що позивачем не оскаржується наявність боргу. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Щодо стягнення коштів, які було стягнуто на підставі вчиненого виконавчого напису, зазначає, що на сьогоднішній день відсутнє рішенням суду яким би виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже відсутні правові підстави для стягнення з банку 55 048,12 грн. Крім того зазначає, що позивач просить стягнути\~ витратити на правничу допомогу\~ в сумі 12 000 грн., однак до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесення саме цієї суми позивачем. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання 20.06.2022 не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від\~ представник позивача адвоката Кобрин О.М. до суду надійшла заява, про розгляд справи без участі позивача та представника. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання 20.06.2022 р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, скористався правом відзиву по справі. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з пунктом 2 Розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання, а також встановлення моменту виникнення права вимоги. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З матеріалів справи судом встановлено, що Івано-Франківським міським судом від 02 березня 2012 року винесено заочне рішення про стягнення з позивача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» заборгованості у розмірі 29101,09 доларів США, що по курсу НБУ станом на 10.09.2010 року становить 230189 грн. 62 коп. за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007 року (а.с.16-17). На виконання вказаного судового рішення ПАТ КБ «Приватбанк» Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №2-3399/2011 від 07.05.2012. Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Коцана П.Б. від 29.06.2017 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку поверненням виконавчого документа стягувачу. Встановлено у боржника відсутнє майно (а.с.15). Приватним нотаріусом Київського МНО Швець Р.О. вчинено виконавчий напис №890, виданого 13.02.2018 р., яким стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007 року. Строк, за який проводиться стягнення 3 708 днів, а саме: з 04.07.2007 по 28.08.2017. Сума, що підлягає стягненню, складає 130 628,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.08.2017, складає 3 336 241,41 грн, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 19 662,39 доларів США; заборгованість за відсотками 24 713,65 долаірв США; заборгованість з комісії 6 300,00 доларів США;\~ заборгованість з пені 73 722,34 доларів США; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 9,78 доларів США; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6 219,92 доларів США. Даний виконавчий напис грунтується на розрахунку заборгованості за договором № IFIWG200000234 від 04.07.2007, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 26.08.2017 (а.с.14,27-35). Постановами головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кузика І.І. відкрито виконавче провадження №ВП № 56233992 від 19.04.2018 р., накладено арешт на майно боржника [PERSON] (а.с.39-43). Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кузика І.І. від 06.08.2018 р. звернуто стягнення на доходи боржника (а.с.44-51). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як зазначалося, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису було вирішено спір\~ по суті щодо заборгованості позивача за кредитним договором №IFIWG200000234 від 04.07.2007 року, та винесено рішення, яким ухвалено стягнути заборгованість із позивача. Крім того, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Разом із цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, якою, в свою черг, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині пункту 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса 08.12.2017, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 втратила законну силу внаслідок визнання її судовим рішенням не чинною та незаконною. Тобто нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про нотаріальне посвідчення кредитного договору за яким стягується заборгованість, що також свідчить про його вчинення за відсутності передбачених для цього підстав. Доказів протилежного відповідач чи треті особи суду не надали. За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не надано доказів безпірності вчиненого виконавчого напису, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення безпідставно набутих коштів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до довідки ТОВ «БЛАГО-ІФ» на виконання постанови від 06.08.2018 в межах ВП №56233992\~ на реквізити Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заробітньої плати позивача [PERSON] перераховано 10 739,83 грн. (а.с.18-19). Відповідно до довідки ТОВ «ПАРУС-ІФ» на виконання постанови від 06.08.2018 в межах ВП №56233992\~ на реквізити Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заробітньої плати позивача [PERSON] перераховано 44308,29 грн. (а.с.20-21). В сукупності з позивача стягнуто 55 048,12 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] заборгованості відпала, у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що в порядку ст.1212 ЦК України, слід стягнути з відповідача АТ КБ «Приват Банк» на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 55 048,12 грн. Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, з АТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1984,80 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача 12000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано жодних доказів, квитанції або іншого платіжного документа, які б свідчили про оплату позивачем коштів на правничу допомогу, а відтак, заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40, 41, 203, 215, 1212 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved