Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

06 травня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] , у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12 червня 2019 року Сумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №\~109 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 червня 2019 року Сумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №\~109. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 496 грн 20 коп. Повернуто на користь [PERSON] з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого 22 лютого 2022 року на підставі платіжного доручення №\~672534 в сумі 992\~грн 40\~коп., тобто, в розмірі 496 грн 20 коп. Однак, під час ухвалення рішення судом не було вирішено позовну вимогу про стягнення аліментів, стосовно якої сторони надавали пояснення і відповідні докази. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. У зв`язку із зазначеним, для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення аліментів ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2022 року призначено судове засідання на 24\~червня 2022 року. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивачка позов підтримує, відповідач позов визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів, виходячи з наступного. Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка зазначила, що дитині має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Проте такий рівень самостійно забезпечити вона не може, тому батько дитини, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти в розмірі ј з усіх видів його доходів. Судом встановлено, що 12 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Сумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №\~109 (а.с. 9). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 10). Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 06 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн 40\~коп., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved