Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] , та зняти з нього арешт, накладений Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Ярославом Вікторовичем, в межах виконавчого провадження № 65782821. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 28 грудня 2012 року між ним, як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» (далі - ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті»), як Продавцем, був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення, який було посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М. за реєстровим № 2037, відповідно до умов якого ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» продав та передав у власність [PERSON] , а Покупець купив та прийняв у власність від Продавця нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] . Відчужуване нежиле приміщення належить Продавцю на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року (справа № 1206/673/12 провадження № 2-1206/180/12), яке набрало законної сили 02 липня 2012 року) та Ухвали про роз`яснення рішення Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року, яка набрала законної сили 12 липня 2012 року. Право власності на відчужуване нежиле приміщення зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року, номер запису 9579-п в книзі д40п-135; нежилому приміщенню присвоєний реєстраційний номер: 37966596, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35962614, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23 жовтня 2012 року. Відповідно до пункту 10 Договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін продаж нежилого приміщення здійснено за 890 240,00 грн, які Продавець одержав в повному обсязі від Покупця до моменту підписання Договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають. Пунктом 13 Договору купівлі-продажу встановлено, що згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України право власності на вищезазначене нежиле приміщення у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору. Так, згідно витягу з державного реєстру Правочинів вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований під номером 5432276. Також, відповідно до Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» передав, а [PERSON] , прийняв нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] . Враховуючи викладене вище, позивач стверджує, що з 28 грудня 2012 року і по теперішній час, він є власником спірного приміщення, та має право повністю володіти і розпоряджатися цим приміщенням. Однак, 15 липня 2021 року позивачу стало відомо, що належне йому майно виставлено на продаж через аукціон на офіційному сайті Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ») (лот № 487720), Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. в межах виконавчого провадження № 65782821, де боржником є ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті», стягувачем Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ»). З інформації по лоту, яка міститься на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» вбачається, що вказане майно, а саме - Нежиле приміщення № 1001, 1-го поверху (в літері А), загальною площею 42,80 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , належить боржнику - ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» на праві власності, на підставі рішення Брянківського міськрайонного суду Луганської області від 21 червня 2012 року та ухвали Брянківського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2012 року. При цьому, позивач стверджує, що вказане майно ще 28 грудня 2012 року було продано йому ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» на підставі Договору купівлі-продажу, а тому саме він є власником спірного об`єкту нерухомості. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав на належне йому нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 08 вересня 2021 року від представника відповідача ПАТ «Піреус Банк МГБ» - Омельченка В.М., до суду надійшов відзив на позов, в якому ПАТ «Піреус Банк МГБ» заперечує з приводу задоволення позову, пославшись на таке. Рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року у справі № 1206/673/12 визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в літері «А» загальною площею 24 732,3 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року у справі № 1206/673/12 роз`яснено дане рішення суду, визнано право власності за TOB «ТРК «Мега-Сіті», зокрема, на нежиле приміщення № 1001 в літері «А» першого поверху загальною площею 42,8 кв. м. 23 жовтня 2012 року інформацію про право власності на зазначене приміщення було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, право власності на нежитлове приміщення № 1001 в літері «А» першого поверху загальною площею 42,8 кв. м належить ТОВ «ТРК «Мега-Сіті». Приватним виконавцем встановлено належність нежитлового приміщення № 1001 в літері «А» першого поверху на праві приватної власності ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» та вжито заходів примусового виконання рішення суду відповідно до норм законодавства про виконавче провадження. Відповідач зазначає, що твердження позивача про належність йому на праві власності спірного приміщення є безпідставними та необґрунтованими. На підтвердження права власності на нежитлове приміщення [PERSON] надав до суду копію Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М. за реєстровим № 2037 та Витягу з Державного реєстру правочинів від 28 грудня 2012 року № 12429551. Однак позивачем не надано жодних доказів реєстрації права власності у встановленому законодавством порядку. Натомість, право власності TOB «ТРК «Мега-Сіті» на вищевказаний об`єкт нерухомості зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня 2021 року № 271860339. Крім того, представник відповідача стверджує, що [PERSON] пропустив строк звернення до суду з відповідним позовом, оскільки договір купівлі - продажу спірного приміщення укладено між ним та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» ще 28 грудня 2012 року, а тому з цього часу [PERSON] був обізнаний з тим, що у разі нездійснення ним встановлених законом обов`язкових реєстраційних дій, право власності на придбаний об`єкт нерухомості залишиться за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті». Однак майже через 9 років позивач намагається довести, що право власності на спірне приміщення належить йому. Також представник відповідача стверджує, що позивачем не наведено жодних встановлених статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для зняття арешту з майна та не заявлено жодних вимог до відповідача ПАТ «Піреус Банк МГБ». 24 вересня 2021 року третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В., направив відзив на позов, в якому щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на аргументи, що є аналогічними до викладених у відзиві ПАТ «Піреус Банк МГБ». Відповідач - ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті», відзив на позов не подав, в судове засідання свого представника жодного разу не направив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та/або відкладення судового засідання до суду не надходили. Поштова кореспонденція, що направлялася на адресу відповідача, поверталася до суду не врученою, з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання». Третя особа - Державне підприємство «СЕТАМ», жодних пояснень з приводу даного позову до суду не направляло. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. матеріали виконавчого провадження № 65782821, серед документів якого, в обов`язковому порядку: - копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 65782821; - копії документів щодо опису та арешту майна, а саме нежилого приміщення № 1001 першого поверху будинку [ADDRESS] ; - копії документів, які стали підставою для опису, арешту майна та виставлення на аукціон щодо продажу нежилого приміщення № 1001 першого поверху будинку [ADDRESS] по лоту Державного підприємства «СЕТАМ» № 487720; копії документів щодо оцінки майна, а саме: нежилого приміщення № 1001 першого поверху будинку [ADDRESS] . Також витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Делікатної Л.М. належним чином завірені копії документів із матеріалів справи по нотаріальному оформленню договору купівлі-продажу, укладеного 28 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М., за реєстровим № 2037, які зазначені в пункті 3 (три) цього договору купівлі-продажу, а саме: - копію рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року (справа № 1206/673/12, провадження № 2-1206/180/12); - копію ухвали про роз`яснення рішення Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року; копію витягу про державну реєстрацію прав № 35962614, виданого Комунальним підприємством «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року; - копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35962686, виданого Комунальним підприємством «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року. 16 листопада 2021 року від Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що арешт зі спірного майна знято, а тому відсутній предмет спору у даній справі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ПАТ «Піреус Банк МКБ» про закриття провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Смаглій В.М., позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, просили позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. 28 грудня 2012 року [PERSON] та ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М. за реєстровим № 2037. Відповідно до пункту 1 даного Договору ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» продав та передав у власність [PERSON] , а [PERSON] купив та прийняв у власність від ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] . Загальна площа відчужуваного нежилого приміщення складає 42,80 кв. м (пункт 2 Договору). За змістом пункту 3 Договору відчужуване нежиле приміщення належить ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року (справа № 1206/673/12, провадження № 2-1206/180/12, яке набрало законної сили 02 липня 2012 року) та Ухвали про роз`яснення рішення Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року, яка набрала законної сили 12 липня 2012 року. Право власності на відчужуване нежиле приміщення зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року, номер запису 9579-п в книзі д40п-135; нежилому приміщенню присвоєний реєстраційний номер: 37966596, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35962614, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23 жовтня 2012 року. Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35962686 виданий Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року. Відповідно до пункту 10 Договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін продаж нежилого приміщення здійснено за 890 240,00 грн, які Продавець одержав в повному обсязі від Покупця до моменту підписання Договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають. У пункті 11 Договору купівлі-продажу сторони домовилися, що під передачею нежилого приміщення за цим Договором слід вважати підписанням Акту приймання-передачі нежилого приміщення обома Сторонами. Підписання Продавцем акту прийому-передачі нежилого приміщення свідчить про те, що передача нежилого приміщення відбулася. Пунктом 13 Договору купівлі-продажу встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на вищезазначене нежиле приміщення у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору. Згідно витягу з державного реєстру правочинів вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований під номером 5432276. Відповідно до Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» передав, а [PERSON] , прийняв нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] . Рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року у справі № 1206/673/12 визнано за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в літері «А» загальною площею 24 732,3 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року роз`яснено рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року у справі № 1206/673/12 (провадження № 2/1206/180/12), визнано за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в літері «А» загальною площею 24 732,3 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежиле приміщення № 1001 в літері «А» першого поверху загальною площею 42,08 кв. м. та інші приміщення. 11 червня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. відкрито виконавче провадження № 65782821 з виконання наказу № 910/10337/16, виданого 02 вересня 2016 року Господарським судом міста Києва, боржник - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувач - ПАТ «Піреус Банк МГБ». Крім того, 11 червня 2021 року в даному виконавчому провадженні Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. винесено постанову про арешт майна боржника, яким накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ТОВ «ТРК « «Мега-Сіті». Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 червня 2021 року за № 261814803, нежиле приміщення № 1001, І-го поверху (в літері «А»), заг. пл. 42,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 37966596, належить на праві приватної власності ТОВ «ТРК «Мега-сіті», дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 23 жовтня 2012 року, підстава виникнення: рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року, ухвала Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. від 01 листопада 2021 року стягувачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» повернуто виконавчий документ - наказ № 910/10337/16, виданий 02 вересня 2016 року Господарським судом міста Києва, знято арешт з майна боржника згідно постанови ВП № 65782821 від 11 червня 2021 року, знято з реалізації об`єкти нерухомого майна за лотами: 487721, 487721, 487719, 487717, 487714, 487712, 487659, 487552, 487551, 487493, 487466, 487457, 487439, 487434, 487312, 487720, 497268, 497269. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Цивільний кодекс визначає презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 911/1902/19. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт і чи може бути це право оспорене у порядку, встановленому законом, визначеному позивачем. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (див. постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (пункт 55) та від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31)). Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин, договір, акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права. З вищенаведеного аналізу норм права вбачається, що для одержання у власність об`єкта нерухомого майна, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі-продажу, для виникнення такого права набувач (покупець) повинен був здійснити державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомості. Сама по собі реєстрація договору купівлі-продажу нежилого приміщення, здійснена 28 грудня 2012 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М. у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу (28 грудня 2012 року) чинним був Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач [PERSON] , який не здійснив державну реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна, що є предметом спору, не набув прав власника на вказане нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30) Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що він набув право власності на спірний об`єкт нерухомості - нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] , на підставі укладеного між ним та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року. На підтвердження права власності на вказаний об`єкт нерухомості долучає до матеріалів справи витяг з Державного реєстру правочинів та Акт прийому-передачі нежилого приміщення відповідно до Договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 2037 від 28 грудня 2012 року. Відомості про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за [PERSON] до реєстру речових прав не вносилися, принаймні позивачем цього не доведено та судом не встановлено. Таким чином, набуття права власності [PERSON] на нежиле приміщення № 1001 (в літері «А») першого поверху будинку [ADDRESS] , офіційно не підтверджено відповідно до вимог державного законодавства. Крім того, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та просить зняти арешт з майна, оскільки вважає себе його власником. З даного приводу суд зазначає, що підстави для скасування накладеного постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. в межах виконавчого провадження № 65782821 арешту на вказане вище нежиле приміщення відпали, оскільки постановою приватного виконавця від 01 листопада 2021 року такий арешт був скасований. Крім того, права власності позивача на спірний об`єкт нерухомості недоведене. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті», Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В., Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна,- задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed