Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звертається до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення з нього аліментів. Позов обґрунтовано неналежним ставленням батька до виконання батьківських обов`язків та іншими обставинами, що мають істотне значення, а також положеннями ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. ст. 150, 164, 165, 166, 167, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 800 «Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю». Відповідач відзиву на позов не надав, але подав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Крім того, вказав на те, що у нього на утриманні двоє малолітніх дітей, в підтвердження чого надав суду копію посвідчення багатодітної сім`ї. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі у загальному порядку, підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2022 року. Вказане судове засідання не відбулось у зв`язку із початком збройної агресії зі сторони РФ та відкладено на 04.07.2022 року. Позивач та відповідач у зазначене судове засідання не з`явились, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Батько [PERSON] . [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] ., працює плавильником АТ «Запорізький завод феросплавів». Мати - [PERSON] , [INFO] , рішенням Керченського міського суду Республіки Крим від 27.11.2018 позбавлена батьківських прав. [PERSON] дізнався про перебування свого неповнолітнього сина у «Центру психолого-педагогічної, медичної та соціальної допомоги для неповнолітніх» від спеціалістів служби у справах дітей та повідомив, що бажає забрати сина до себе та продовжувати його виховання в своїй родині. У 2019 році неповнолітнього [PERSON] , 2005 р.н., забрав батько. 03.09.2021 до відділу служби надійшло подання Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 69 ЗМР ЗО щодо неповнолітнього [PERSON] , 2005 р.н., який 01.09.2021 не приступив до навчання. В телефонному режимі з мачухою [PERSON] з`ясовано, що хлопець з ними не проживає близько трьох місяців, проте батько не повідомив про це відповідні органи. [PERSON] надано пояснення щодо невідвідування дитиною школи, де він повідомив, що між ним та сином виник конфлікт і хлопець пішов з дому, де саме перебував син батькові невідомо, до органів поліції щодо розшуку дитини не звертався. 09.09.2021 з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] проведено профілактичну бесіду, батькові роз`яснено чинне законодавство щодо виховання та утримання його сина, попереджений про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. 16.03.2021 до відділу служби надійшло подання ЗЗШ № 69 щодо застосування засобів впливу на [PERSON] , оскільки [PERSON] , 2005 р.н., має багато не систематичних пропусків. Як було з`ясовано, представниками навчального закладу батько та мачуха не мають виховного впливу на [PERSON] , хлопець може без їх відома залишити домівку та піти в невідомому напрямку, при цьому батько не звертається до відповідних органів щодо розшуку дитини. 31.03.2021 неповнолітнього [PERSON] , 2005 р.н., влаштовано до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з`ясовано, що [PERSON] проживав у сторонніх людей, оскільки батько вигнав його з дому. 07.05.2021 [PERSON] надав свої пояснення, що погоджується з відібранням неповнолітнього [PERSON] , 2005 р.н., без позбавлення його батьківських прав, оскільки він не має виховного впливу на сина, часто виникають сварки, спільної мови з сином знайти не може. У вересні гр. [PERSON] змінив свою думку та звернувся до відділу служби із заявою щодо повернення неповнолітнього сина в родину, пояснив, що бажає займатись його вихованням та має намір звернутися до Запорізького міського центру соціальних служб для налагодження зв`язку з сином. Неповнолітній [PERSON] , 2005 р.н., надав заяву (15.09.2021), що бажає повернутися в родину батька. 16.09.2021 питання щодо повернення неповнолітнього Данила. 2005 р.н., розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, було заслухано думку батька, йому роз`яснено права та обов`язки щодо виховання, утримання сина, рекомендовано гієно співпрацювати зі спеціалістами відділу служби та спеціалістами Запорізького міського центру соціальних служб. Неповнолітнього [PERSON] повернуто в родину батька із КЗ «Запорізький обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей» ЗОР. 22.09.2021 відповідач надав пояснення до відділу служби і повідомив, що неповнолітнього сина 17.09.2001 забрав з КЗ «ЗОЦСІІРД» ЗОР, вихідні провели в родині. 21.09.2021 повинен був в приступити до навчання, проте пішов у невідомому напрямку і не повернувся, батько звернувся до сектору ювенальної превенції щодо зникнення дитини, неповнолітнього було знайдено та повернений батькові. 22.09.2021 з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] проведено профілактичну роботу, роз`яснено законодавства щодо належного виконання батьківських обов`язків, батькові разом з неповнолітнім сипом рекомендовано звернутися до Запорізького міського центру соціальних служб з метою налагодження міжособистісних відносин. У листопаді 2021 [PERSON] надано заяву до відділу служби щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сипа, оскільки він не може справитися з сином, часто виникають сварки, батько не бажає налагоджувати стосунки з дитиною. Згодом було з`ясовано, що відповідач вигнав свого сина з дому, застосував до нього фізичне та економічне насильство, позбавив особистих речей та залишив без засобів зв`язку, хлопець декілька днів ночував у під`їзді будинку, де проживає батько в зимовий період, небайдужі сусіди викликали органи поліції, проте зі слів хлопця його доставили до Запорізького районного управління поліції та відпустили при цьому не повідомивши батька. Неповнолітньому [PERSON] , вдалося потрапити до квартири, де проживає його батько взяти деякі особисті речі, зокрема, документи, після чого батько вимагав покинути житлове приміщення, погрожуючи викликом поліції. На момент подання позову неповнолітній [PERSON] тимчасово влаштований в родину [PERSON] , яка переймається долею дитини та бажає допомогти хлопцю. Стосовно відповідача складено протоколи за ст. 184 та ст. 173-2 КУпАП. Також згідно із посвідченням [NUMBER] від 21.03.2018 року на утриманні у відповідача знаходяться ще двоє малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Вимогами ч. 1 ст. 164 СК України унормовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідач не створила належних умов для проживання та виховання дитини, так як будинок, в якому проживала громадянка з дитиною за адресою: [ADDRESS] має незадовільний санітарно-гігієнічний стан, на теперішній час її місце проживання невідоме, вона мігрує по території м. Запоріжжя та за його межами. Батьківський потенціал слабкий, мати не усвідомлює наявності проблем, не розуміє їх ризики і загрози, мотивація до змін низька. Складні життєві обставини мають затяжний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 166 СК України, унормовано, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Outcome: approved