Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

12 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати. В обґрунтування позову вказала, що після смерті [PERSON] отримала у спадщину земельну ділянку площею 2,7409 га, з кадастровим номером 0523785000:02:002:0156, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 2,2875 га, з кадастровим номером 0523785000:02:002:0155, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя вказані земельні ділянки були передані [PERSON] в оренду ПП «ЗІС» на підставі договорів оренди землі №148 від 19.04.2006 та №158 від 19.04.2006 року, укладених між спадкодавцем [PERSON] , та відповідачем. В подальшому 07.05.2010 у вказані договіри було внесено зміни, якими термін дії договорів було продовжено до 2025 року та збільшено розмір орендної плати. Вказує, що після спадкування земельної ділянки у 2014 році жодного разу орендної плати від ПП «ЗІС» не отримувала. Враховуючи той факт, що ПП «ЗІС» неналежно виконує умови договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, що в свою чергу є порушення умов договору оренди земельних ділянок, вона змушена вимагати розірвання таких договорів та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 8478,88 грн. 19 листопада 2020 року представник відповідача ПП «ЗІС», адвокат Притула В.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 148-1 Земельного Кодексу України, просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в частині дострокового розірвання договорів оренди землі №148 від 19.04.2006 та №158 від 19.04.2006 у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог. Вказує, що в 2015 році працівникам ПП «ЗІС» стало відомо, що земельні ділянки, які належали [PERSON] , успадкувала [PERSON] , а тому вони в усній формі звернулись до останньої з проханням надати підтверджуючі правовстановлюючі документи на земельні ділянки з кадастровими номерами 0523785000:02:002:0156 та 0523785000:02:002:0155, що розташовані на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, з метою нарахування та виплати [PERSON] орендної плати. Проте, [PERSON] на неодноразові нагадування про надання правовстановлюючих документів не відреагувала, таких відповідачу не надала. Кожного року перед виплатою орендної плати відповідальні працівники ПП «ЗІС» усно повідомляли орендодавців, в тому числі і [PERSON] , про місце, час та порядок отримання орендної плати, однак [PERSON] з 2014 року за її отриманням в контору ПП «ЗІС», що по вул. Першотравневій, 58 с. Петрашівка Гайсинського району Вінницької області, не з`являлася, документів, що підтверджують її право власності на вказані земельні ділянки відповідачу не надала. На переконання ПП «ЗІС» [PERSON] навмисно не надавала відповідачу правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, оскільки не мала на меті отримувати орендну плату в ПП «ЗІС», адже вже в 2014 році уклала договори оренди вищевказаних земельних ділянок з ТОВ «Теплик-Агро», а після оскарження ПП «ЗІС» таких договорів, уклала договори оренди цих ж земельної ділянки з ФГ «Ташлик+», який також було оскаржено і рішенням суду визнано недійсним. Представник відповідача вказує, що ПП «ЗІС» не заперечує проти заявлених позовних вимог в частині стягнення орендної плати і може виплатити заборгованість за період 2014-2018 років в повному обсязі у будь-який зручний для [PERSON] час. У судовому засіданні представник позивача адвокат Клінчиков С.О. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Вказав, що жодних дій щодо проведення нарахування орендної плати, її виплати [PERSON] , не кажучи про внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса чи нотаріальної контори, як то передбачено вимогами ст. 537 ЦК України, ПП «ЗІС» не здійснювало, чим грубо порушило умови договору. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Притула В.Л. в судовому засіданні заперечив проти позову в частині розірвання договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПП «ЗІС» на користь [PERSON] заборгованості з орендної плати не заперечувала. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання суду, про те, що працює бухгалтером-обліковцем в ПП «ЗІС». Вона особисто та її колега [PERSON] щороку повідомляють орендодавців про дату, час та місце виплати орендної плати. У 2006 році між ПП «ЗІС» та [PERSON] були укладені договори оренди землі. Після смерті [PERSON] її земельні ділянки успадкувала [PERSON] , на неодноразові прохання надати ПП «ЗІС» правовстановлюючі документи на орендовані земельні ділянки, [PERSON] відмовлялась. Свідок [PERSON] дала показання суду, про те, що працює в ПП «ЗІС» завскладом. Повідомляла [PERSON] в усній формі з проханням надати ПП «ЗІС» документи про прийняття нею у спадщини земельних ділянок після смерті [PERSON] , яку ПП «ЗІС» орендувало з 2006 року. Однак [PERSON] жодним чином на їх прохання не відреагувала, правовстановлюючих документів не надала, хоча орендну плату за належну їй земельну ділянку отримувала. Свідок [PERSON] дав показання суду, про те, що ПП «ЗІС» орендує належну йому на праві приватної власності земельну ділянку. Щороку восени він вчасно отримує від орендаря орендну плату. У 2015-2016 роках громадянка [PERSON] агітувала його надати свою земельну ділянку в оренду ТОВ «Теплик-Агро» та забороняла отримувати орендну плату у ПП «ЗІС», просила не розкривати поштову кореспонденцію від ПП «ЗІС», що ним і було зроблено. Однак з 2017 року він все ж таки дотримується умов договору оренди, укладеного з ПП «ЗІС». [PERSON] та [PERSON] щороку повідомляють його, як і інших орендодавців, про час і місце отримання орендної плати зерном, а у випадку незгоди в грошовій формі. На підставі письмових доказів судом встановлено, що 19 квітня 2006 року між [PERSON] та ПП «ЗІС» в особі директора Зублевича Івана Станіславовича було укладено договір оренди землі №148, за умовами якого [PERSON] передала в оренду ПП «ЗІС» належну її згідно Державного акту серії ЯА № 104303 від 10 січня 2005 року земельну ділянку площею 2,7409 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Договір зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №040685000194 (а.с. 9-10). 19 квітня 2006 року між [PERSON] та ПП «ЗІС» в особі директора Зублевича Івана Станіславовича було укладено договір оренди землі №158, за умовами якого [PERSON] передала в оренду ПП «ЗІС» належну її згідно Державного акту серії ЯА № 104302 від 10 січня 2005 року земельну ділянку площею 2,2875 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Договір зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №040685000195 (а.с. 11-12). 07 травня 2010 року ПП «ЗІС» та [PERSON] було підписано зміни до договорів оренди землі, зареєстрованих у Теплицькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» за № 041005900286 та за № 041005900285 від 12.05.2010 року, відповідно до яких термін дії договорів було продовжено до 2025 року та збільшено розмір орендної плати (а.с. 13-14). Зі слів позивача у [PERSON] померла. Позивачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 0523785000:02:002:0155, площею 2,2875 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: НАА 797358 від 19.06.2014, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 23224584 від 19.06.2014 (а.с. 16). та земельна ділянка з кадастровим номером 0523785000:02:002:0156, площею 2,7409 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: НАА 797357 від 19.06.2014, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 23222396 від 19.06.2014 (а.с 17). Згідно вказаної довідки датою та часом державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за позивачем є 19.06.2014 року. Частиною 1 статті 4 ЦПК України - встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України - передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України - встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Свобода договору включає, серед іншого, право сторін змінювати, розривати або продовжувати чинність укладеного ними договору. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.792 ЦК України - за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-ХІV, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» - врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону №161-ХІV, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Системний аналіз вказаних положень діючого законодавства дає підстави вважати, що договір оренди землі може бути розірваний судом на вимогу нового власника земельної ділянки, якщо таке право передбачено договором. За загальними приписами ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч.1 ст. 1225 ЦК України) Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України - до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. У пункті 35 договору оренди землі, сторони погодили, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, ліквідації юридичної особи-орендаря. Також, у пункті 38 договору сторони узгодили і те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вказаний пункт договору повністю узгоджується з вищезазначеними положеннями ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а також положеннями ЗК України. Враховуючи викладене та те, що умовами договору оренди землі не передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Стаття 129 Конституції України - визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. 3 ст. 2 ЦПК України - однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не доведено факт невиконання або неналежного виконання умов договору оренди землі, на що він та його представник посилаються, як на підставу розірвання вказаного договору. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: - кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; - найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; - місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; - платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Як вбачається з матеріалів справи такі вимоги закону позивачем [PERSON] виконані не були. Згідно вимог ст. 182 Цивільного Кодексу України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Реєструючи своє право власності на земельні ділянки згідно вимог законодавства у 2014 році, [PERSON] знала, що успадковані нею земельні ділянки перебувають у оренді ПП «ЗІС», а тому не існувало обставин, які б звільняли її на той момент від обов`язку повідомити орендаря про набуття нею права власності на цю земельну ділянку. Вимоги ст. 148-1 ЗК України - на момент реєстрації права власності [PERSON] на успадковану земельну ділянку вже діяли. Відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, суд виходить з того, що не маючи можливості самостійно визначити коло спадкоємців померлої [PERSON] та не отримавши передбачені ч. 3 ст. 148-1 ЗК України документи, орендар ПП «ЗІС» не мав можливості здійснювати виплату орендної плати за землю спадкоємцям померлого власника земельної ділянки. Посилання представника\~позивача на\~положення ст.\~537\~ЦК України\~про те,\~що ПП\~«ЗІС» не\~вжило усіх\~можливих заходів\~для виплати\~орендної плати\~ [PERSON] ,\~а саме\~шляхом внесення\~боргу на\~депозит нотаріуса,\~нотаріальної контори,\~спростовуються вище\~викладеними доводами\~суду. Орендар ПП «ЗІС» не мав можливості здійснювати виплату орендної плати за землю, в тому числі і шляхом внесення плати на депозит нотаріуса/нотаріальної контори, оскільки коло спадкоємців померлого власника земельної ділянки встановлено не було. Крім того, аналіз даної норми дає підстави вважати, що виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори є правом боржника, а не прямим його обов`язком. Пунктом 9 договорів оренди землі №148 та №158 від 19 квітня 2006 року сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 1,5% нормативної грошової оцінки (в подальшому змінено на 3%) нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або продукцією на дану суму, якщо зерном, то не менше п`яти центнерів. Тобто умовами договору встановлена альтернатива за бажанням орендодавця отримати орендну плату за землю або в грошовій формі, або продукцією. А тому, суд приходить до висновку, що ПП «ЗІС» не могло самостійно, без врахування позиції орендодавця, вирішувати питання про зарахування орендної плати саме у грошовій формі. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частин 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково, то судові витрати слід стягнути з відповідача в частині задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial