Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

I. Стислий виклад позицій позивача та відповідачів 1. Короткий зміст позовної заяви 21 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди. Позовна заява вмотивована наступним чином. 12 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомила про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, шляхом підроблення (зміни) заповіту, який посвідчив головний лікар КНП Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ» [PERSON] в присутності інших осіб. Оскільки працівники Білопільського ВП ГУНП в Сумській області не внесли до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за вказаною заявою, позивач звернулася до Білопільського районного суду Сумської області із скаргою на їх бездіяльність. За результатами розгляду скарги 27 серпня 2020 року слідчим суддею Білопільського районного суду Сумської області винесено ухвалу в справі №573/1527/20, якою зобов`язано уповноважених осіб Білопільського ВП ГУНП в Сумській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 12 серпня 2020 року. На виконання вищевказаної ухвали слідчого судді, 01 вересня 2020 року слідчий Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Ільїнський М.В. вніс до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за №12020200130000461, за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 358 КК України, а 19 вересня 2020 року виніс постанову про закриття цього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину. Після того як [PERSON] звернулася до слідчого судді із скаргою про скасування вказаної постанови, 17 листопада 2020 року прокурор Ткаченко В.В. самостійно скасував її, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 17 листопада 2020 року провадження в справі за скаргою позивача було закрито. У подальшому, 12 грудня 2020 року постановою слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Ільїнського М.В. означене вище кримінальне провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 24 грудня 2020 року вказану постанову слідчого скасовано. Надалі, 27 травня 2021 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесена постанова про закриття кримінального провадження №12020200130000461 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, яка скасована ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 18 червня 2021 року. 16 листопада 2021 року слідчий СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 18 листопада 2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено у зв`язку з тим, що строк досудового розслідування закінчився 31 травня 2021 року та поновленню не підлягає. Крім того, 22 листопада 2021 року слідчий Бакум Т.М. подала на розгляд слідчого судді Білопільського районного суду аналогічне клопотання, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 24 листопада 2021 року. 27 січня 2022 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України. Позивач вважає, що бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. призвела до пропуску строку досудового розслідування, втрати доказів, втрати і пошкодження спадкового майна, не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Бездіяльність та незаконні рішення слідчого Бакум Т.М. про закриття кримінального провадження, пропущення строку досудового розслідування, змусили [PERSON] скористатися правовою допомогою з метою захисту своїх прав потерпілої шляхом оскарження незаконних дій у судовому порядку, що призвело до завдання їй матеріальної шкоди у виді витрат на правову допомогу для відновлення своїх порушених прав. Розмір матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу становить 11 000 грн та складається з наступного: 1) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року; 2) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року (включаючи підготовку); 3) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року; 4) участь у судовому засідання по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року (включаючи підготовку); 5) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року; 6) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року (включаючи підготовку); 7) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року; 8) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року (включаючи підготовку). Посилаючись на вищевикладені обставини, на підставі ст. ст. 22, 1173, 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь майнову шкоду в сумі 11 000 грн, а також судові витрати у тому числі за надання правової допомоги. 2. Короткий зміст відзиву на позовну заяву, поданого першим відповідачем 18 травня 2022 року до Білопільського районного суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника ГУНП в Сумській області Давиденко О.В., в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з наступних підстав. Нормами КПК\~України передбачено\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~потерпілому за\~рахунок обвинуваченого\~у разі ухвалення обвинувального вироку, і тільки за відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Враховуючи, що кримінальне провадження №12020200130000461 закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, у потерпілої відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу відповідно до вищезазначених норм КПК України (а. с. 104-113). 3. Короткий зміст відзиву на позовну заяву, поданого другим відповідачем 18 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника Державної казначейської служби України Коперсако Я.М., в якому зазначено, що казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Скориставшись правом на професійну правничу допомогу, позивач не заявляла вимог про стягнення цих витрат у кримінальному провадженні, а тому підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні, оскільки вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу мали бути вирішені за відповідним клопотанням в межах кримінальної справи. Разом з цим, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. За висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними в постанові від 14 квітня 2020 року по справі №925/1196/18, витрати, понесені в судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Отже, витрати пов`язані з наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Таким чином, доводи позивача про те, що сплата 11 000 грн гонорару адвокатові, яким здійснювалось надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні, є матеріальним збитком, який підлягає відшкодуванню за рахунок держави, є помилковими, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою органу, що на думку позивача, заподіяв шкоду. Крім того, представник другого відповідача зазначає, що стягнення коштів на відшкодування шкоди безпосередньо з органу Казначейства є неможливим, виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06 лютого 2019 року по справі №199/6713/14-ц, згідно з якою кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають (а. с. 120-121). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, та інші процесуальні дії Ухвалою від 23 лютого 2022 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. У п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Також задоволено клопотання позивача про витребування з ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області матеріалів кримінального провадження №12020200130000461 (а. с. 96-97). На підставі ч. 13 ст. 7 ЦПК України суд розглядає справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних доказів, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за №12020200130000461, за фактом підроблення документів [PERSON] та [PERSON] , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (а. к/п. 1). Постановою слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області Ільїнського М.В. від 19 вересня 2020 року вказане кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 6). 13 листопада 2020 року адвокат Пашков С.І. в інтересах потерпілої [PERSON] подав до Білопільського районного суду скаргу на постанову слідчого від 19 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження №12020200130000461 з підстав неповноти досудового розслідування (а. с. 7-9). Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 17 листопада 2020 року провадження в справі за вищевказаною скаргою закрито у зв`язку з самостійним скасуванням прокурором оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження (а. с. 10). Постановою слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області від 12 грудня 2020 року кримінальне провадження №12020200130000461 від 01 вересня 2020 року закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю події кримінального правопорушення (а. с. 11-13). 22 грудня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої [PERSON] звернулася до Білопільського районного суду із скаргою на постанову слідчого від 12 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №12020200130000461 (а. с. 14-15). Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 24 грудня 2020 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої [PERSON] задоволено. Скасовано постанову слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП України в Сумській області Ільїнського М.В. від 12 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №12020200130000461, у зв`язку з тим, що досудове розслідування проведено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи (а. с. 16-17). Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. від 27 травня 2021 року кримінальне провадження №12020200130000461 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (а. с. 18-22). 06 червня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. оскаржила вказану постанову в судовому порядку (а. с. 23-24). Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 18 червня 2021 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. задоволено. Постанову слідчого Бакум Т.М. від 27 травня 2021 року про закриття кримінального провадження №12020200130000461 скасовано у зв`язку з неповнотою проведеного досудового розслідування (а. с. 26-27). 25 листопада 2021 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття означеного вище кримінального провадження у зв`язку з установленою відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 28-32). Не погоджуючись з вищевказаною постановою, 06 грудня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. подала до суду скаргу, яку задоволено ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 08 грудня 2021 року (а. с. 33-37, 39). Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 23 грудня 2021 року кримінальне провадження №12020200130000461 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (а. с. 41-45). 17 січня 2022 року адвокат Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої [PERSON] подала до Білопільського районного суду скаргу на постанову слідчого від 23 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження (а. с. 46-49). Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 19 січня 2022 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. задоволено, зазначену вище постанову слідчого скасовано у зв`язку з неповнотою досудового розслідування (а. с. 51-52). 27 січня 2022 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження, зареєстрованого 01 вересня 2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12020200130000461, на підставі абз. 2 п. 10, ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, коли жодній особі не було повідомлено про підозру (а. с. 54-59). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. зверталася до Сумської обласної прокуратури із скаргою на бездіяльність слідчого та процесуального керівника у вказаному вище кримінальному провадженні, в якій просила притягнути останніх до дисциплінарної відповідальності через те, що вони не вжили заходів щодо розкриття злочину, не провели вчасно всі необхідні слідчі дії та пропустили строк досудового розслідування у кримінальному провадженні (а. с. 60-61). 30 грудня 2021 року вказана скарга скерована для розгляду до Сумської окружної прокуратури (а. с. 62-64). Згідно з листом заступника керівника Сумської окружної прокуратури В. Кригіна №54/1-1034-22 від 26 січня 2022 року копію скарги адвоката Дорожинець Н.Г. на дії слідчого та процесуального керівника від 29 грудня 2022 року для перевірки доводів в частині законності дій працівників СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області 04 січня 2022 року направлено до СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області. Під час перевірки порушень в діях прокурорів у кримінальному провадженні №12020200130000461 від 01 вересня 2020 року не виявлено. З метою подальшого розслідування окремих фактів, які були предметом дослідження у кримінальному провадженні №12020200130000461, зокрема щодо незаконного заволодіння [PERSON] спільно з невстановленою особою майном [PERSON] шляхом вчинення шахрайських дій, 26 січня 2022 року внесені відомості до ЄРДР за №12022200570000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та розпочато кримінальне провадження (а. с. 65-66). Разом з цим судом встановлено, що 04 листопада 2020 року [PERSON] уклала з адвокатом Дорожинець Н.Г. договір про надання правових послуг захисника у кримінальному процесі №9/к, яким уповноважила останню представляти її інтереси протягом досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження (а. с. 67-68). Відповідно до додаткової угоду до вищевказаного договору від 10 червня 2021 року, [PERSON] доручила адвокату Дорожинець Н.Г. представляти її інтереси протягом досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження у першій, другій та третій інстанціях (а. с. 69). Згідно з\~фактичним розрахунком\~витрат на\~правову допомогу\~відповідно до\~вказаних договорів\~та квитанцій\~до прибуткових\~касових ордерів №138 від 16 червня 2021 року, №141 від 18 червня 2021 року, №167 від 06 грудня 2021 року, №170 від 08 грудня 2021 року, №174 від 22 грудня 2021 року, №177 від 24 грудня 2021 року, №178 від 17 січня 2022 року та №179 від 19 грудня 2022 року [PERSON] сплатила адвокату Дорожинець Н.Г. наступні суми за надання правової допомоги: - 2\~000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року; - 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року (включаючи підготовку); - 2\~000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року; - 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року (включаючи підготовку); - 2\~000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року; - 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року (включаючи підготовку); - 2\~000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року; - 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року (включаючи підготовку) (а. с. 76-78, 85-92). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17, постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц та від 26 травня 2021 року у справі №522/3067/18, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. V. Висновки суду Ухвалюючи рішення в даній справі, суд виходить з того, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником може бути оскаржене, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалах слідчих суддів за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, суд забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органу досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади майнової шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що дії слідчого територіального відділу поліції в частині закриття кримінального провадження №12020200130000461 від 01 вересня 2020 року були протиправними та ними позивачу завдано матеріальної шкоди в розумінні ст. ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України. Отримавши копії постанов слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження, [PERSON] реалізувала своє право на їх оскарження до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Сам по собі факт задоволення слідчим суддею скарг адвоката Дорожинець Н.Г., яка діяла в інтересах [PERSON] та скасування постанов про закриття кримінального провадження не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області рішень про закриття кримінального провадження та настанням шкоди, а отже, не свідчить про те, що посадовими особами допущено незаконну бездіяльність в розумінні ст. 1176 ЦК України. За таких обставин, доводи [PERSON] про те, що слідчий приймав процесуальні рішення з порушенням процесуального закону, не провівши всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення об`єктивної істини в справі, а тому повинен нести цивільно-правову відповідальність, не можуть бути задоволені через недоведення усіх складових деліктної відповідальності. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постановах від 13 травня 2020 року в справі №638/8636/17-ц, від 19 березня 2020 року в справі №686/13212/19, від 20 січня 2021 року в справі №686/27885/19. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, у разі задоволення таких скарг становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Вказаний висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року в справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року в праві «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі №338/12193/16-ц. Лише незгода позивача з прийнятими слідчим процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому матеріальної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Як вбачається зі змісту позову, матеріальна шкода полягає у витратах, які позивач здійснила на оплату послуг адвоката з метою оскарження рішень слідчого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат та не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Порядок розподілу процесуальних витрат визначений Главою 8 КПК України. Зокрема, частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Згідно з ч. 1 ст. 121 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Тобто, КПК України, як спеціальним законом у кримінальному провадженні, визначено порядок відшкодування процесуальних витрат потерпілого, в тому числі і тих, які він здійснив на оплату послуг адвоката. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Великої Палати від 14 квітня 2020 року в справі №925/1196/18, від 21 листопада 2018 року в справі №462/6473/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі №688/2479/16-ц, від 29 травня 2019 року в справі №489/5045/18, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, яку вона понесла під час досудового розслідування, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed