Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Борсук В.А., звернулась до суду з уточненим до початку розгляду справи по суті позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, мотивуючи тим, що являється власницею житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , який знаходиться на переданій їй у власність згідно рішення Дунаєвецької селищної ради від 18.09.2018 №21-32/2018 земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га з кадастровим номером 6821855300:00:006:0016, межі якої було погоджено з суміжними власниками та землекористувачами згідно акту від 26.02.2018. Водночас вказує, що 28.08.1987 відповідачка [PERSON] придбала поряд з її житловий будинок без будь-яких інших прибудов по [ADDRESS] , розташований на належній останній згідно державного акту на право власності від 23.11.2009 земельній ділянці, на якій в 2000-х роках відповідачка побудувала господарські споруди (баню, туалет та кухню), однак з порушенням п.3.25 ДБН 360-93** "Містобудування. Планування забудови міських і сільських поселень", тобто на відстані 0,5 від належної позивачці суміжної земельної ділянки, без отримання будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт та без оформлення в подальшому жодних документів про прийняття їх в експлуатацію. Порушуючи норми ДБН-360-32**, відповідачка тим самим порушила права позивачки, як власниці будинковолодіння по [ADDRESS] , оскільки вікно належної відповідачці господарської споруди виходить на будинок та ділянку позивачки, чим відповідачка вторгається в особисте життя останньої, спричиняючи незручності. Відповідачка відмовляється усунути порушення самостійно, а тому позивачка звертається до суду та просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном - житловим будинком та земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом знесення та демонтажу самочинного побудованих [PERSON] літньої кухні "Б" та сараю "Д", розташованих по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 07.02.2022 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки адвокат Борсук В.А. у судовому засіданні позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, підтримав та просив задовольнити з наведених у позові підстав. Пояснив, що у 2000-х роках відповідачка добудувала приміщення кухні, збільшивши при цьому її площу, в результаті чого між сторонами виник конфлікт. Оскільки врегулювати питання мирно не можливо, наполягав задовольнити уточнені позовні вимоги та усунути [PERSON] перешкоди у користуванні її домоволодінням шляхом знесення та демонтажу літньої кухні та сараю відповідачки. Жодних інших заяв, в тому числі про зміну предмету позову, стороною позивача не подано. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Філіппова Т.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вказавши, що відповідачка у 1987 році придбала домоволодіння уже з наявними господарськими спорудами, в тому числі літньою кухнею та сараєм, оскільки літня кухні будувалась в 1940-х роках, а сарай був побудований до 1990-х років, [PERSON] в свою чергу лише все окультурила, перемонтувала, однак нічого не добудовувала, у задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі. Відповідачкою [PERSON] також подано до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у його задоволенні, оскільки одна з первісних позовних вимог позивачки виконана - дерев`яна споруда (недіючий туалет) була перенесена на інше місце, а баня та літня кухня, знесення яких вимагає позивачка, вже були побудовані на час набуття нею права власності на домогосподарство, тобто попереднім власником [PERSON] і не являються самочинними згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001 №127, оскільки побудовані до 05.08.1992. Крім того, посилається на те, що 17.04.2018 чоловік позивачки [PERSON] , який фактично являється співвласником належного останній будинку, надав нотаріально завірене повідомлення-зобов`язання про те, що жодних претензій до сім`ї [PERSON] , до господарських будівель та огорожі, які побудовані по [ADDRESS] , не має. Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти уточненого позову, подані представником відповідачки адвокатом Філіпповою Т.С., в обґрунтування яких зазначено, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] придбала домогосподарство 28.08.1987 року, в той час як позивачка придбала домогосподарство лише через рік, тобто 05.08.1988, і одразу могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а тому пропустила строки позовної давності, в зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову на підставі наявної у матеріалах справи заяви про застосування позовної давності від 17.12.2019. Представник третьої особи Новодунаєвецької селищної ради у судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень та заперечень до суду не подав, однак надіслав заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції в Хмельницькій області Мельничук О.Я. у судове засідання також не з`явилася, однак подала до суду письмові пояснення, у яких зокрема вказала, що під час проведення в період з 21 по 25.12.2015 позапланової перевірки законності та відповідності Державним будівельним нормам будівництва належних [PERSON] господарських будівель (бані, кухні та туалету) по [ADDRESS] посадовою особою Управління було встановлено, що будівлі збудовані на відстані 50 см від межі сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] , що є порушенням п. 3,25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та в тому числі в порушення вимог ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.5 Постанови КМУ №466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", тобто збудовані без дозвільних документів які дають право на виконання таких робіт. Під час перевірки [PERSON] не надала жодних документів на підтвердження року та законності будівництва господарських будівель, в зв`язку з чим посадовою особою Управління було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та видано припис із встановленням добровільного терміну його виконання. Однак під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] надала договір купівлі-продажу №19 від 28.08.1987, який підтвердив придбання нею житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами. Крім того, надала технічний паспорт від 13.08.1997 №3-578 та довідку-характеристику від 25.12.2002 №973, видані КП "Інвентарбюро". На підставі вказаних документів Управлінням було закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю його складу. Крім того, представник у поясненнях зазначила, що під час перевірки 10.05.2016 виконання вимог припису Управління від 25.12.2015, було встановлено, що фактичне розташування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] технічному паспорту від 13.08.1997, в якому також зазначено, що господарські будівлі збудовано у 80-90-х роках. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1988, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дунаєвецької селищної ради, зареєстрованого в реєстрі за №23. Згідно рішення п`ятої (позачергової) сесії Дунаєвецької селищної ради сьомого скликання від 19.02.2016 №14-5/2016 "Про перейменування [ADDRESS] було перейменовано на " [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного рішення та додатком до нього. Рішенням тридцять другої (позачергової) сесії Дунаєвецької селищної ради сьомого скликання від 18.09.2018 №21-32/2018 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) та передано у власність останньої земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS] , з кадастровим номером 6821855300:00:006:0016, межі якої було погоджено з суміжними власниками та землекористувачами згідно акту від 26.02.2018, що підтверджується відповідними копіями рішення сесії та акту. На вказаній земельній ділянці знаходиться належний позивачці житловий будинок. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.08.1987, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дунаєвецької селищної ради, зареєстрованого в реєстрі за №19, відповідачка [PERSON] придбала домоволодіння по [ADDRESS] , який розташований на належній останній згідно державного акту на право власності від 23.11.2009 земельній ділянці. У позовній заяві [PERSON] наголошує, що господарські споруди, зокрема баня та кухня на території домогосподарства відповідачки побудовані самочинно і з порушенням п.3.25 ДБН 360-93** "Містобудування. Планування забудови міських і сільських поселень", тобто на відстані 0,5 від належної позивачці суміжної земельної ділянки, без отримання будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт та без оформлення в подальшому жодних документів про прийняття їх в експлуатацію. Встановлено, що Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Хмельницькій області у період з 21.12.2015 по 25.12.2015 було проведено позапланову перевірку законності та відповідності ДБН будівництва належних [PERSON] господарських будівель (бані, кухні та туалету) по [ADDRESS] , в ході якої виявлено, що будівлі збудовані на відстані 50 см від межі сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] , що є порушенням п.3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та в тому числі в порушення вимог ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.5 Постанови КМУ №466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", тобто збудовані без дозвільних документів, які дають право на виконання таких робіт. Будь-яких документів на підтвердження інакшого відповідачкою надано не було, а тому стосовно неї було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та видано припис із встановленням добровільного терміну його виконання. Також встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] було надано договір купівлі продажу №19 від 28.08.1987, згідно якого остання придбала житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами. Крім того, було надано технічний паспорт від 13.08.1997 №3-578 та довідку-характеристику від 25.12.2002 №973, видані КП "Інвентарбюро". На підставі наданих документів Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Хмельницькій області було закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю його складу. Згідно висновку експерта №750/020 від 13.05.2020 господарські будівлі, а саме літня кухня "Б" та сарай "Д", що входять до складу домоволодіння по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , знаходяться на відстані менше одного метра (0,45-0,5 м) від межі земельної ділянки площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 6821855300:00:006:0016), що перебуває у власності [PERSON] . Крім того, сарай "Д" не відображався в матеріалах технічної інвентаризації та правовстановлюючих документах до складання Технічного паспорту від 22.10.2019, а літня кухня "Б" побудована до 20.09.1985 року. Також у вказаному висновку експерта зазначено, що при будівництві господарських будівель літньої кухні "Б" та сараю "Д", які знаходяться по [ADDRESS] та перебувають на відстані 0,45-0,5 м від суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 6821855300:00:006:0016, порушені вимоги п.3.25 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме не забезпечена відстань від найбільш виступаючих конструкцій стін зазначених будівель до межі сусідньої ділянки, яка має складати не менше 1,0 м, а також не забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі сараю "Д" на територію суміжної земельної ділянки. Отже, враховуючи викладене, на думку позивачки, відповідачка [PERSON] , порушуючи норми ДБН-360-32**, тим самим порушила права позивачки, як власниці будинковолодіння по [ADDRESS] , а тому остання має право вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, шляхом знесення та демонтажу самочинно побудованих [PERSON] літньої кухні "Б" та сараю "Д". Домовитися сторони самостійно не змогли, звернення до контролюючих та інших органів ні до чого не призвело, є спір, вирішити спірне питання сторони в добровільному порядку не можуть, в зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Так, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ч.ч.1,2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до вимог ч.7 ст.376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (постанова Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №320/1889/17-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №725/5630/15-ц зробила висновок, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (№46577/15 від 21.04.2016), підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Враховуючи викладене та те, що знесення будівництва, навіть самочинного, є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, суд приходить до висновку, що [PERSON] обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2020 в справі № 127/18934/18 зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Подібні висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших. Також відповідачкою [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача, мотивовану тим, що позивачка придбала сусіднє з відповідачки домогосподарство 05.08.1988, що ніким не заперечується, а тому позивачкою пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду (15.04.2019). Враховуючи те, що в задоволенні позову суд відмовляє по суті, тому підстави для застосування даного строку відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір позивачці не відшкодовується.

Outcome: dismissed