Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

У квітні 2021 року позивач, від імені якої діє адвокат Ямковий В.Ф., звернулася до суду з позовом до ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» (надалі за текстом відповідач 1) та ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» (надалі за текстом відповідач 2), в якому просить розірвати Договір оренди земельної ділянки площею 4,04 га, кадастровий номер 1223281000:02:024:0160 без номеру та дати, зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі за №04:05:126:01298 від 14 березня 2005 року, з урахуванням змін, викладених в Додатковій угоді без номеру та дати, зареєстрованої 09 липня 2009 року за №04:09:126:03738; Додатковій угоді від 26 жовтня 2016 року та у Додатковій угоді №б/н від 29 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», яке в подальшому безоплатно відступило права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське». В обґрунтування позову позивач зазначила, що у відповідності до державного акту на право приватної власності №13129 від 09.12.2002,\~ вона є власницею земельної ділянки площею 4,04 га, кадастровий номер 1223281000:02:024:0160, розташованої на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У 2004 році між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір оренди земельної ділянки без номеру та дати, який зареєстровано 14 березня 2005 року у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі. За цим договором позивач надала відповідачеві 1 у строкове, платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,04 га. Між сторонами з метою продовження строку дії договору оренди та зміни розміру та порядку нарахування орендної плати укладалися додаткові угоди. Так, 28 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем 1 укладено Додаткову угоду, якою визначено строк дії договору - до 31 грудня 2028 року, а також встановлено орендну плату у грошовій формі у розмірі 6,5 %\~ від нормативної грошової оцінки землі, що становить 7 033,96 грн. за один рік;\~ визначено, що Орендар проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію його присадибної земельної ділянки до 0,40 га, на підставі заяви Орендодавця; строк видачі орендної плати: до 31 грудня поточного року.\~ 29 березня 2018 року між позивачем та відповідачами укладено Додаткову угоду відповідно до якої відповідач 1 передає, а відповідач 2 приймає на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди. Також сторонами погоджено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 8 116,11 грн. за рік оренди, а також Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря на підставі поданої письмової заяви. У зв`язку з наведеним, позивач зазначає, що в спірному договорі, з урахуванням додаткових угод, визначено три форми орендної плати: грошову; натуральну, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню); відробіткову, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню). На момент звернення позивача до суду відповідачі так і не провели в повній мірі розрахунок за оренду землі в грошовій формі з урахуванням індексації вартості земельної ділянки за період з 2017 по 2020 рік, у останніх існує заборгованість із виплати орендної плати, що свідчить про системність несплати в повному обсязі орендної плати за договором оренди. Відповідачами у період з 2017 по 2020 рік включно, взагалі не виконуються взяті на себе зобов`язання щодо безкоштовної поставка 1 тони грубих кормів (соломи) до садиби Орендодавця, а також не надаються послуги по обробітку присадибної земельної ділянки Орендодавця до 0,40 та (оранка та культивація). Посилаючись на систематичне невиконання відповідачами своїх обов`язків за договором оренди земельної ділянки в частині невиплати орендної плати в натуральній та відробітковій формах за 2017-2020 рр., а також несвоєчасної та неповної сплата орендної плати в грошовій, позивач просить задовольнити позов та розірвати договір оренди. Ухвалою судді від 20 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач 2 подав «письмові пояснення», які за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, в яких зазначив, що ТОВ «АП «Придніпровське», як новий орендар, набуло права оренди спірної земельної ділянки у 2018 році та сплачувало позивачеві орендну плату: за 2018 рік у сумі 8958 грн., за 2019 рік - 4895 грн., за 2020 рік - 7099 грн. Вважає, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за період з 2018 по 2020 рік. Зазначив, що позивач в період з 2018-2020 років не звертався до відповідача із письмовими заявами про надання\~ послуг з оранки та культивації, а також безкоштовної поставки 1 т. соломи до садиби позивача. Натомість, з урахуванням додаткової угоди такі послуги надаються на підставі поданої письмової заяви орендодавця. До позову позивачем не надано доказів подання таких заяв відповідачеві або відмови останнього надання послуг з оранки, культивації та безкоштовної поставки соломи до садиби позивача. Таким чином, відповідач не порушував умови Договору оренди земельної ділянки, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, в частині посилання позивача на наявність заборгованості з орендної плати у 2017 року, наполягав на застосуванні строків позовної давності, в розумінні ч.3 ст. 267 ЦК України. У запереченнях на «письмові пояснення відповідача»,\~ представник позивача серед іншого зазначає, що процедура подання заяв на обробіток земельної ділянки та поставки соломи не передбачає їх реєстрацію відповідачами. Звертаючись на пряму до відповідача 2 з такими заявами, позивачеві було відмовлено у їх прийнятті, мотивуючи необхідністю їх направлення засобами поштового зв`язку, тобто відповідачем навмисно створені несприятливі умови для реалізації права орендодавців. Зазначив, що подані відповідачем відомості про виплату сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати не погоджено сторонами. Відомість на реалізацію продукції свідчить про наявність інших договірних відносини, таких як купівля-продаж і свідчать про те, що цю продукцію позивач придбала. Доказів виплати у повному обсязі орендної плати у грошовій формі відповідачем не надано.\~\~ Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача 1 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник відповідача 2 у судове засідання повторно не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що в країні введено особливий правовий режим воєнного стану, місцезнаходження товариства віддалене від місцезнаходження суду, у Товариства обмежені ресурси пального,\~ пересування громадян та транспорту в умовах воєнного стану стає загрозою для життя та здоров`я людей. Однак, суд вважає посилання представника відповідача-2 на запровадження воєнного стану як обставину, яка перешкоджає явці у судове засідання, безпідставними, оскільки на території Новомосковського району Дніпропетровської області, активні бойові дії не ведуться. Посилання представника відповідача на те, що явка у судове засідання може загрожувати його життю суд вважає такими, що вчинені з метою затягування розгляду справи, оскільки справа перебуває у провадженні суду більше одного року, а із восьми підготовчих та судових засідань представник відповідача з`явився в одне засідання. Стосовно посилань на обмеженість доступу до пального, то представник відповідача не позбавлений права заявляти клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на те, що відповідач 2 у письмовій формі висловив свою позицію щодо розв`язання спору та подав докази, які вважав за необхідне, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними письмовими доказами. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є дата складання повного судового рішення 24 червня 2022 року. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Позивачу на підставі державного акту на право приватної власності №13129 від 09.12.2002, належить земельна ділянка площею 4,04 га, кадастровий номер 1223281000:02:024:0160, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. (а.с.14). Між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір оренди земельної ділянки без номеру та дати, який зареєстровано 14 березня 2005 року у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі та 26 березня 2004 року посвідчено у Василівській сільській раді. За цим договором позивач надала відповідачеві 1 у строкове, платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,04 га. Додатковою угодою, зареєстрованою в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 09 липня 2009 року, до зазначеного договору вносилися зміни щодо строку його дії, виду і розміру орендної плати (а.с.17) 28 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем 1 укладено Додаткову угоду, якою визначено строк дії договору - до 31 грудня 2028 року, а також встановлено орендну плату у грошовій формі у розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 7 033,96 грн. за один рік; визначено, що Орендар проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію його присадибної земельної ділянки до 0,40 га, на підставі попередньої заяви Орендодавця; строк видачі орендної плати: до 31 грудня поточного року (а.с.18). У вказаній редакції договору не передбачено подання орендодавцем у письмовій формі заяви про оранку, культивацію та поставку соломи. 29 березня 2018 року між позивачем, ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» укладено Додаткову угоду (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі. Відповідно п. 1 даної Додаткової угоди від 29 березня 2018 року - зі згоди позивача, (яка виражається шляхом підписання даної Угоди), відповідач 1 передає, а відповідач 2 приймає на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди. Також було вирішено змінити п. 2.2, 2.3, розділ 3 Договору оренди землі виклавши його в новій редакції: За пунктом 4 Додаткової угоди від 29 березня 2018 року - Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 8 116,11 грн., а також Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря, на підставі поданої письмової заяви Орендодавцем (а.с.29). Докази виплати орендної плати у грошовій формі за 2017 рік в матеріалах справи відсутні. Стосовно виплати орендної плати у грошовій формі за 2018-2020 роки, суд встановив наступне. Відповідачем надано докази виплати орендної плати у 2018 році, а саме: відомості про виплату готівки на суму 1500 грн. (а.с.66-67), 871 грн. (а.с.68-69), 570 грн. (а.с.70-71), 2177,82 грн. (а.с.72-73), 2090 грн. (а.с.76,77);\~ відомість про видачу в рахунок орендної плати кукурудзи на суму 1750 (а.с.75). Всього виплачено у 2018 році 8958 грн. З приводу виплати позивачу коштів у сумі 1500 грн. представник позивача зазначає, що у 2018 році між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір позики, предметом якого була виплата грошових коштів у розмірі 1500 грн., однак фактично кошти у вказаному розмірі були виплачені на підставі відомості на виплату готівки №00000000335 від 28.03.2018. Поданий представником позивача договір не містить дати його укладення (а.с.112). Крім того, відомість на виплату готівки №00000000335 від 28.03.2018 (а.с.66,67) містить посилання на дату договору 09.07.2009, що відповідає даті реєстрації додаткової угоди до спірного договору та №160, що відповідає трьом останнім цифрам кадастрового номеру спірної земельної ділянки, а відтак, зазначена відомість є належним доказом сплати коштів саме в рахунок орендної плати за спірним договором. На підтвердження виплат у 2019 році відповідачем надано відомість про видачу в рахунок орендної плати кукурудзи на суму 1700 грн. (а.с.62); відомість про видачу в рахунок орендної плати пшениці\~ 1925 грн. (а.с.63); відомість на видачу готівки на суму 1270 (64-65). Всього у 2019 році 4859 грн. З доводами представника позивача про те, що сторони не погоджували орендну плату шляхом отримання сільськогосподарської продукції суд не погоджується, оскільки підпис позивача у цих документах підтверджує як факт отримання позивачем цієї продукції, так і згоду на її отримання в рахунок орендної плати у грошовій формі. Стосовно виплати орендної плати у 2020 році відповідачем надано: відомість на реалізацію сільськогосподарської продукції на суму 3010 грн. (а.с.58), на суму 1299,60 грн. (а.с.59), на суму 2789 (а.с.60-61) Всього у 2020 році 7098 грн. Твердження представника позивача про те, що позивач придбала зазначену продукцію та сплатила за неї грошові кошти спростовуються тим, що у відповідній графі відомостей містяться посилання на спірний договір. Крім того, у відомості зазначено «видано продукції у кількості…» (а.с.59). Та обставина, що вказані відомості мають назву «Відомість на реалізацію с/г продукції» не свідчить про існування між сторонами договору купівлі-продажу, адже термін «реалізація» означає кінцеву стадію кругообігу засобів підприємства, яка вказує на завершення процесу виробництва й доведення продукції до споживача та не є синонімом терміну «продаж». Факт сплати позивачем грошових коштів за отриману продукцію не підтверджено жодним доказом. Таким чином, судом встановлено факт несплати відповідачами орендної плати у 2017 році взагалі, а також факт несплати орендної плати у грошовій формі у повному обсязі у 2019 та 2020 роках. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним та встановленим факт несвоєчасної та не у повному обсязі виплати орендної плати у грошовій формі. Наведене свідчить про систематичне та істотне порушення зобов`язань орендарем за договором оренди. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання додаткової угоди від 29 березня 2018 року, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями статей 21,22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент підписання додатку до договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. У постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №650/628/19-ц зроблено висновок, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,\~ а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме систематична невиплата у повному обсязі в обумовлені договором строки орендної плати у грошовій формі є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно доводів сторін про виконання зобов`язань за договором оренди у натуральній та відробітковій формі, суд зазначає наступне. Представником відповідача надано наряд-завдання на солому від 13.07.2018 та від 18.07.2020, яким підтверджено факт поставки позивачу соломи у 2018 році (а.с. А.с.78). Як встановлено судом, відповідачем не здійснено оранку та культивацію присадибної ділянки\~ протягом спірного період, а також не здійснено поставку соломи до садиби орендодавця у 2017, 2019,2020 роках, що відповідачем не заперечується, зазначаючи, що це не є обов`язковим з огляду на відсутність письмової заяви орендодавця. За змістом додаткової угоди від 29 березня 2018 року, сторони домовились внести зміни в абзац 4 п.4.1 додаткової угоди від 28 жовтня 2016 року, розділу «Орендна плата» та викласти його в наступній редакції: «4.1. За користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 7,5% від нормативно-грошової оцінки землі, що становить 8116,11 грн., а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га в територіальних межах орендаря, на підставі поданої письмової заяви орендодавцем». Зі змісту договору, укладеного сторонами, з урахуванням внесених 29 березня 2018 року змін, вбачається, що орендар не брав на себе обов`язок здійснювати безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця та здійснювати\~ безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця, безумовно та за відсутності заяви орендодавця. Виникнення такого обов`язку сторони обумовили наявністю поданої письмової заяви орендодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані представником позивача заяви на здійснення поставки соломи, обробітку присадибної земельної ділянки (оранку та культивації) за 2018, 2019, 2020 роки (а.с.115-117) не є доказом подання їх відповідачеві, оскільки не містять жодних відміток чи інших доказів їх отримання відповідачем. З доводами представника позивача про усталену процедуру подання таких заяв без реєстрації суд не погоджується, оскільки вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Суд вважає, що діючи розумно і добросовісно позивач не позбавлений був можливості подати такі заяви засобами поштового зв`язку вже після першого випадку невиплати орендної плати у натуральній та відробітковій формі, яка з його слів мала місце починаючи з 2017 року. Відтак, з огляду на відсутність доказів подання відповідних письмових заяв орендарю, суд вважає недоведеним факт невиплати орендної плати у натуральній та відробітковій формах. Проте, зазначене не спростовує вищенаведених висновків суду про систематичну невиплату орендної плати у грошовій формі, що є достатньою підставою для розірвання спірного договору оренди. При цьому суд відхиляє посилання позивача на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17, стосовно наслідків невиплати орендної плати у натуральній та відробітковій формі, оскільки правовідносини сторін у даній справі, відрізняються від правовідносин у наведеній представником позивача справі, у якій Верховний Суд встановив, що «такі звернення не передбачені умовами договору» , а відтак правовідносини у справах не є подібними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позов пред`явлено до двох відповідачів. Судом встановлено факт систематичності невиплати орендної плати та порушення прав позивача саме відповідачем 2. Крім того, на час розгляду справи позивач перебуває в орендних правовідносинах саме з відповідачем 2, відтак судові витрати підлягають стягненню з відповідача 2. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі у даній справі не заявляли про неспівмірність витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано акт наданих юридичних послуг, попередній розрахунок надання послуг адвокатом із детальним викладенням виду та вартості послуг, договір про надання правової допомоги, додаткову угоду\~ до Договору про надання правової допомоги, Враховуючи складність справи, кількість судових засідань, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. При цьому, суд враховує, що позивач не перебуває у правовідносинах з відповідачем 1, оскільки після 29.03.2018 всі права і обов`язки орендаря перейшли до відповідача 2, а також ту обставину, що систематичність невиплати орендної плати допущена саме відповідачем 2, тому заме з цього відповідача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов про розірвання договору оренди,\~\~ судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved