Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

06.06.2019 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладено генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, без номера від 28.07.2015 року [PERSON] отримав кредит у сумі 7811 грн. 47 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами, Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами , в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконання зобов`язань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому станом на 28.05.2019 року має заборгованість у сумі 26674 грн. 97 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 7433 грн. 18 коп., - заборгованості за процентами за користування кредитом 5200 грн. 52 коп., - заборгованості за пенею та комісією 12784 грн. 76 коп., - штрафу, відповідно до п. 2.2 генеральної угоди 1256 грн. 51 коп. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості у розмірі 26674 грн. 97 коп., за кредитним договором б/н від 28.07.2015 року, а також судові витрати у сумі 1921 грн. 00 коп. На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 року, заочне рішення цього ж суду від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі №191/2194/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.96). Представником позивача Гребенюк О.С. надано суду заяву про підтримання заявлених вимог і відсутність заперечень проти розгляду справи без його присутності (а.с.41). Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , до початку проведення судового засідання надала суду заяву, в якій просила залишити позов без задоволення, застосувавши строк позовної давності. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2011 року [PERSON] підписано заяву про приєднання до «Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку, без визначення тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом (а.с.6). Зазначена заява містить текст про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано, яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с.8-31). У вказаних Умовах та Правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, пунктом 1.1.7.31 встановлено строк позовної давності 50 років щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку. З огляду на мінливий характер Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у дано випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5. цих Умов, якими установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Суд зазначає, що наявність в справі, яка розглядається та у справі, яка наведена у правовій позиції, неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. 28.07.2015 року між сторонами у справі укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитного ліміту, зі змісту якої встановлено зменшення заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: процентів на 502 грн. 41 коп., комісію на 260 грн. 79 коп., пеню на 00 грн. 00 коп., штраф на 493 грн. 51 коп. Визначено, що заборгованість за договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 8311 грн. 247 коп. Датою кінцевого погашення кредитної заборгованості за договором 1 є 31.07.2017 року (а.с.8). Пунктом 2 вищевказаної Генеральної угоди передбачено, що банк надав позичальнику кредит в сумі 7811 грн. 47 коп. на строк 24 міс. з 28.07.2015 року по 31.07.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7811 грн. 47 коп., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у визначені в заяві, умовах і правилах строки. Датою укладення кредитного договору є дата підписання генеральної угоди. Погашення заборгованості закріплено здійснювати в порядку, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, де позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 390 грн. 89 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат, згідно з умовами та правилами. Останньою датою погашення заборгованості визначено 31.07.2017 року. При порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено у умовах та правилах за кожен день прострочки. Окрім того, процентна ставка за кредитом може змінюватись в залежності від зміни облікової ставки НБУ або в інших умовах, згідно з умовами та правилами. Позичальник надав право банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у визначені строки за рахунок коштів, що розташовані на будь-якому відкритому рахунку в банку, згідно з умовами та правилами (а.с.7). [PERSON] зобов`язання за генеральною угодою належним чином не виконав, згідно Розрахунку заборгованості, наданому позивачем станом на 28.05.2019 року мав заборгованість у сумі 26674 грн. 97 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 7433 грн. 18 коп., - заборгованості за процентами за користування кредитом 5200 грн. 52 коп., - заборгованості за пенею та комісією 12784 грн. 76 коп., - штрафу, відповідно до п. 2.2 генеральної угоди 1256 грн. 51 коп. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили за Генеральною угодою кінцевий строк повернення кредиту 31 липня 2017 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця з 1 по 25 число кожного місяця (а.с.8). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі встановлено, що згідно з умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитування від 28.07.2015 року (а.с.8) позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені Генеральною угодою, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити штраф за порушення строків повернення кредиту. Оскільки умовами договору передбачено виконання зобов`язання боржником частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Так, [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 26 вересня 2015 року, оскільки останній платіж був здійснений 25.08.2015 року, у зв`язку із чим у нього станом на 28.05.2019 утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом 06 червня 2019 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. За викладених обставин, заявлені позивачем вимоги, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 28.07.2015 року є такими, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позову. \~На підставі\~викладено,\~

Outcome: dismissed