Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

позивач [PERSON] 24.11.2021 звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати його членом сім`ї [PERSON] , а також визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, просить визнати його, [PERSON] , основним квартиронаймачем (наймачем) вказаного житлового приміщення. В обґрунтування позову покликається на те, що 24.02.2004 він, [PERSON] , за згодою його бабці [PERSON] (основного квартиронаймача станом на 2002 рік), був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , та проживав у такій з дитинства. Право користування даною квартирою виникло у [PERSON] на підставі ордеру №003046 від 02.04.2002, виданого Галицькою районною радою народних депутатів. Ще перед реєстрацією у вказаній квартирі, він постійно мешкав там з бабцею, дідом, мамою і батьком однією сім`єю. Вони були поєднані спільним побутом, а тому, з огляду на положення ст.64 ЖК України, його слід визнати членом сім`ї наймача. Станом на даний час у вказаній вище квартирі він проживає, сплачує комунальні послуги, здійснює належний догляд за квартирою, здійснює поточний ремонт, тощо. Відповідачі у квартирі не проживають протягом останніх шести місяців без поважних на те причин, їх особистих речей у квартирі немає, з ним спільного господарства не ведуть, не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, не цікавляться станом квартири, а тому є законні підстави вважати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Даний факт підтверджується актами, зібраними за останні шість місяців, виданими ОСББ «Коломийська, 9» від 30.04.2021, від 02.07.2021, від 22.09.2021. Більше того, згідно із інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка [PERSON] має у власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживає разом із відповідачем [PERSON] . Окрім цього, відповідач [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] та будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із покликанням на ст.107 ЖК України, вважає, що оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] вибули із спірної квартири на постійне місце проживання за іншою адресою, їх слід вважати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Також, з огляду на норми ст.106 ЖК України, та вищезазначені обставини, просить визнати його основним квартиронаймачем житлового приміщення. Відповідно до ухвали від 21.12.2021 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради голови адміністрації Г.Гладяк 12.01.2022 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позовна вимога про визнання позивача основним квартиронаймачем не підлягає задоволенню, оскільки основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Для зміни договору найму відповідно до Переліку документів, передбаченого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.02.2018 №120 «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», необхідно подати заяву-згоду всіх повнолітніх членів сім`ї, завірену копію ордера або рішення, на підставі якого зайнята квартира, завірені копії свідоцтв про одруження (рішення про розлучення), народження дітей, інші документи, які підтверджують родинний зв`язок. Таких документів при зверненні до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] не було надано. Необхідність зміни договору найму позивач обґрунтовував тим, що особи, які зареєстровані у квартирі, в тому числі і основний квартиронаймач, втратили право користування такою, однак відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, проводиться у судовому порядку. Від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] адвоката Приндоти У.Г. 18.01.2022 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке. Квартира [ADDRESS] , на підставі ордеру №003046 надана була [PERSON] на склад її сім`ї вона, [PERSON] , її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Іншої квартири, яка є придатною для проживання, у відповідачів немає. Вказана вище квартира є неприватизованою та складається із двох житлових кімнат, кухні та вигод. Окрім них, у квартирі зареєстрований позивач син [PERSON] . Оскільки з моменту вселення у квартиру невістки [PERSON] матері позивача, відносини між ними не склались, відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час літнього періоду їздили жити на хутір у с.Дубровиця, де проводили літо. У цьому році восени вони дізнались, що онук поміняв у вхідних дверях замок, внаслідок чого вони не могли попасти в квартиру. За місцем своєї реєстрації відповідачі [PERSON] та [PERSON] продовжують отримувати пенсію, уклали декларацію із сімейним лікарем, де відвідують поліклініку в разі потреби. Відповідачі неодноразово звертались до позивача підписати заяву на приватизацію, проте останній відмовлявся, тепер стали зрозумілі причини такої відмови, адже [PERSON] , внаслідок даного позову вирішив одноособово заволодіти квартирою. Про існування вказаного позову відповідачі дізнались випадково, коли вкотре не змогли потрапити додому, а онук відмовився надавати будь-які пояснення. Після звернення у юридичну консультацію, стало відомо із Сайту «Судова влада України» про наявність даної справи. Відповідач [PERSON] часто їздить у службові відрядження, іншого житла, окрім даної квартири, у нього немає. Останні три місяці він дійсно не проживав у квартирі, оскільки вимушений був доглядати батьків, що захворіли на ковід та тривалий період потребували догляду. На даний час у квартиру [ADDRESS] він не зміг попасти через те, що у такій було поміняно замки. Таким чином вважає, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні квартирою, іншого постійного місця проживання у них немає. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 02.02.2022 надійшла зустрічна позовна заява, у якій останні просять зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом надання їм ключів, та вселення у дану квартиру. В обґрунтування зустрічної позовної заяви покликаються на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначено про те, що їм чиняться перешкоди у доступі до належного їм житла, а саме квартири [ADDRESS] . Іншої квартири, яка є придатною для проживання, у них немає. Вони ніколи не втрачали інтерес до вказаної квартири, однак у зв`язку із зміною [PERSON] замків, не можуть потрапити у таку та безперешкодно у ній проживати. Ухвалою суду від 02.02.2022 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Об`єднано цивільну справу № 464/8219/21 (пров. №2/464/192/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання наймачем житлового приміщення із справою № 464/8219/21 (пров. № 2/464/711/22) за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та присвоїно номер справи № 464/8219/21 (пров. №2/464/192/22). Окрім цього, змінено порядок здійснення провадження у справі, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 15.04.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Петришин А.М. позов підтримав з підстав, що наведені в такому, просив його задовольнити повністю. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити за безпідставністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 23.05.2022 позов підтримав, просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що ним дійсно було здійснено заміну замків у квартирі [ADDRESS] у липні 2021 року. Представник відповідачів адвокат Приндота У.Г. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити, з огляду на доводи, наведені у відзиві на первісний позов, та у зустрічній позовній заяві. Додатково зазначила, що позивач [PERSON] змінив у квартирі замки, відтак у відповідачів немає доступу до квартири з грудня 2021 року. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити. Надала пояснення про те, що вона працювала у «Львівобленерго» та перебувала на квартирному обліку через малу житлову площу, у 2002 році отримала ордер на квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Після проведення ремонту, вони почали проживати у даній квартирі. До 2007 року вона оплачувала за житлово-комунальні послуги, а в подальшому давала гроші синові і він оплачував. В подальшому у квартиру вселилась невістка [PERSON] , з якою у них нормальні відносини не склались. Вона із чоловіком часто їздили на хутір у с.Дубровиця, однак вказане житло є непридатним для проживання, особливо в зимовий період. Наміру постійно проживати у селі у них не було, вони отримують пенсію за місцем реєстрації, мають сімейного лікаря, брали участь у виборах за місцем реєстрації, а також у квартирі залишились їх речі. У 2021 році стало відомо, що внук [PERSON] поміняв у квартирі замок, а ключі їм не дав, тому вони позбавлені можливості проживати у квартирі. Представник відповідача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Кузів О.М. у судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову, надала пояснення, які відповідають відзиву на позовну заяву. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду такої. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до такого висновку. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до\~статті 9 ЖК\~України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За змістом частин 1, 2\~статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно із ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер. У відповідності до\~статті 64 ЖК\~\~України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~статті 65 ЖК УРСР\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 50,20 кв.м., квартира не приватизована (т.1 а.с.8 довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб). Відповідачі [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син) були вселені у вищевказану квартиру на підставі ордеру №003046 від 02.04.2002, виданого Адміністрацією Галицької районної Ради народних депутатів (т. 1 а.с. 64). Позивач [PERSON] був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , за згодою основного квартиронаймача [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] просив визнати свою бабцю [PERSON] , дідуся [PERSON] та батька [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, покликаючись на їх непроживання у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем [PERSON] надано акти про фактичне проживання/не проживання, видані ОСББ «Коломийська, 9» 30.04.2021 №87, №88, №89, 02.07.2021 №96, №97, №98 та 22.09.2021 №101, №102, №103. Згідно вказаних актів, комісією в складі мешканців будинку було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі з 2003 року, а відповідач [PERSON] не проживає у такій з лютого 2021 року. Дані встановлені факти підтвердили своїми підписами свідки сусіди: [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] (т.1 а.с.11, 12, 13, 14, 15, 16, 17). Разом з тим, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яким підписані усі наведені вище акти, надав показання про те, що проживає у будинку [ADDRESS] з 2001 року, із позивачем [PERSON] товаришує. Усі акти, які він підписував, були підготовлені головою ОСББ, а фактично обстеження у квартирі не проводилось. Окрім цього, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, надала показання про те, що востаннє бачила батька позивача - [PERSON] у січні 2020 року, його дружина говорила, що він не проживає у квартирі. У спірний період у квартиру позивача вона не заходила, тому хто у такій проживає і чиї речі є у ній, не може ствердити. Згідно із листом, адресованим адвокату Петришину А.М. за №35 від 29.10.2021, наданим старостою Івано-Франківської селищної ради Лозинського старостинського округу №5 Яворівського району Львівської області І.С.Пурським, [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають на території Лозинського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з травня місяця 2015 року по даний час (т. 1 а.с.18). Відповідно до акту обстеження житлових умов будинку, складеного старостою Івано-Франківської селищної ради Лозинського старостинського округу №5 Яворівського району Львівської області І.С.Пурським та депутатом [PERSON] , під час обстеження вищезазначеного будинку [ADDRESS] , встановлено, що вказаний будинок складається із двох житлових кімнат та кухні. В будинку відсутнє газове опалення та вигоди, будинок потребує ремонту та не придатний для постійного проживання. Будинок знаходиться на великій відстані від інших житлових будинків. Дорога до будинку є ґрунтова і в осінній та зимовий період до нього добратися без спецтехніки є неможливо (т. 1 а.с. 133). З наданих [PERSON] та [PERSON] медичних документів вбачається, що вони уклали декларації із сімейним лікарем Комунальної 4-ї міської поліклініки м.Львова (за місцем своєї реєстрації) та періодично звертаються на лікування (т.1 а.с.123-129, 157,158). Згідно із довідками, виданими заступником начальника відділу обслуговування громадян №6 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.01.2022, [PERSON] та [PERSON] дійсно перебувають у даному відділі на обліку, як отримувачі пенсії за віком з 01.01.2004 (т.1 а.с.140, 141). Відповідно до листа начальника ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, адресованого адвокату У.Приндоті 24.02.2022, згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, в період з 01.12.2021 по 31.12.2021 у відділ поліції надійшло повідомлення від гр. [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] невідомі особи поміняли замки в дверях його квартири, оскільки його два місяці у квартирі не було (т.1 а.с.160-161). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є донькою відповідача [PERSON] , та [PERSON] , який є його зятем, надали показання про те, що їм відомо про конфлікт, який існує між позивачем [PERSON] та його батьком [PERSON] . У спірній квартирі вони ніколи не були, однак їм відомо, що позивач змінив замки у квартиру, внаслідок чого батько не міг потрапити у квартиру. З приводу вказаних подій, він звертався у відділ поліції. Свідок [PERSON] , який є сином відповідачів [PERSON] та [PERSON] та рідним братом відповідача [PERSON] , у судовому засіданні надав показання про те, що його мати [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] у 2002 році. Спочатку батьки проживали у квартирі постійно, однак в подальшому дружина брата часто влаштовувала скандали, у зв`язку з чим вони постійно у квартирі не проживали. Проаналізувавши надані позивачем докази у сукупності із встановленими обставинами справи, суд вважає такі не достатніми в розумінні положень ст. ст.77, 80 ЦПК України, оскільки з них у контексті положень\~ст.71 ЖК України, неможливо беззаперечно встановити факт відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. Сам по собі факт не проживання відповідачів у спірній квартирі не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Суд критично відноситься до наданих позивачем [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог актів, виданих ОСББ «Коломийська, 9» 30.04.2021 №87, №88, №89, 02.07.2021 №96, №97, №98 та 22.09.2021 №101, №102, №103, оскільки з їх змісту неможливо встановити, що\~\~відповідачі за первісним позовом, а саме [PERSON] та [PERSON] з 2003 року, а відповідач [PERSON] з 2021 року покинули спірну квартиру, не проживали у ній без поважних причин, не цікавились нею, а також не вчиняли будь-яких дій, направлених на вселення до спірного житла. Зі змісту вказаних актів, а також з пояснень одного із свідків [PERSON] , вбачається, що такі складені без обстеження квартири, де зареєстрований позивач [PERSON] . Даними доказами неможливо встановити чи вибули відповідачі з квартири та чи зберігаються їх речі в квартирі, відтак інформація, викладена в даних актах не підтверджується жодними іншими доказами для їх оцінки в сукупності. Разом з тим, наданими представником відповідачів доказами підтверджується наявність у відповідачів за первісним позовом перешкод у користуванні спірною квартирою, а також щодо їх відсутності у цій квартирі понад встановлений законом строк саме з поважних причин. Також встановлено, що їх непроживання у квартирі обумовлено неправомірними діями позивача [PERSON] , який замінив замки у квартирі [ADDRESS] . Із врахуванням наведеного, у задоволенні первісного позову [PERSON] в частині визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити частково, оскільки позивачами за зустрічним позовом не доведено, що відповідачкою [PERSON] чиняться перешкоди щодо їх проживання у квартирі [ADDRESS] , а відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнав те, що саме ним було здійснено заміну замків у квартирі. Відтак, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] слід зобов`язати не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою, шляхом надання їм ключів від квартири, а також можливості вселення у таку. Щодо позовної вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання його основним квартиронаймачем житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , слід зазначити таке. Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із врахуванням наведеного вище, оскільки основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , а підстав для визнання її такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням не встановлено, дана позовна вимоги не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial