Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 05.03.2011 за актовим записом № 49 та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей. Вимоги мотивує тим, що спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею, суперечок про місце проживання дитини немає. Вихованням та утриманням дітей займається позивачка, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає. У судове засідання позивач не з`явилась. У позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність. Проти прийняття рішення по справі у заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі через оголошення на офіційному сайті Комсомольського міського суду Полтавської області. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 27.06.2022 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності\~до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступного. Вирішуючи позов в частині вимог позивача щодо розірвання шлюбу, суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 49 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9). Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.\~55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ст.\~56\~СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. ст.110,112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи зміст\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи позов в частині вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Діти разом із позивачем на час розгляду справи проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 10). Діти перебувають на утриманні позивача. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. У контексті вказаного суд наголошує що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга\~статті 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1\~ст. 191 СК України). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ст.ст. 77,\~78 ЦПК України\~інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, у наданій заяві не заперечував проти позовних вимог щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. З відповідача необхідно стягувати на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину. Суд наголошує, що за змістом ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто аліменти потрібно стягувати щомісячно, починаючи з дня подачі позову, а саме з 07.10.2021 року до повноліття кожної дитини. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положенняст.141 ЦПК України.

Outcome: approved