Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

06 травня 2022 до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. ст. 110,112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 169. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 18 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 169. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства призвело до припинення шлюбу. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Між позивачем і відповідачем втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з приводу виховання їх спільної дитини, суперечки з приводу його місця проживання у сторін відсутні. Спільне майно позивач та відповідач поділили в добровільному порядку, внаслідок чого у них немає спірних питань з даного приводу. Ухвалою судді від 18 травня 2022 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 червня 2022 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив розглядати цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 18 листопада 2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 18 листопада 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 169. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду стало те, що між позивачем та відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства призвело до припинення шлюбних відносин між ними, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, сторонами досягнуто згоди з приводу виховання їх спільної дитини, суперечки з приводу його місця проживання у них відсутні. Спільне майно позивач та відповідач поділили в добровільному порядку, внаслідок чого у них немає спірних питань з даного приводу. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496,20 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved