Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

15 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана заява, у якій [PERSON] просить встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю в період часу не менш як п'ять років, починаючи з жовтня 2013 року до часу відкриття спадщини, [INFO]. В обґрунтування поданої заяви, зазначено, що [INFO] помер біологічний батько [PERSON]., та вона є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом, як особа, що прожила зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців немає. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на спадкове майно, яку заявниця прийняла, звернувшись у встановлений законом строк з відповідною заявою до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, на підставі чого була заведена спадкова справа. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці відмовлено у зв'язку з відсутністю документів які підтверджують її родинні відносини з померлим. Зазначила, що спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та в їх сім'я народилась донька [PERSON], заявниця по справі. 28 січня 1988 шлюб батьків було розірвано. 27 листопада 1993 року [PERSON] вдруге вийшла заміж за [PERSON], який удочерив заявницю, у зв'язку з чим їй було присвоєно прізвище «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]». Заявниця є співвласником Ѕ частини всього нерухомого майна, що складає спадкову масу (спадщину) після смерті спадкодавця, яке вона успадкувала після смерті бабусі [PERSON] Раїси Дмитрівни. У зв'язку з цим, виникла необхідність встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім'єю спадкодавця та заявниці, що є необхідним для підтвердження права на спадщину [PERSON]. та належного її оформлення. Заявниця є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця, спір про право відсутній. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем, заявник вказує, що у жовтні 2013 року вона переїхала проживати до спадкодавця у квартиру [ADDRESS] та проживала з ним однією сім'єю по дату його смерті [INFO], та продовжує проживати по сьогоднішній день. Заявниця та спадкодавець в період спільного проживання були поєднані взаємними сімейними правами та обов'язками, вели спільний побут та спільне господарство, спільно харчувались, робили поточні ремонти в квартирі, сплачували комунальні платежі за квартиру, заявниця лікувала та доглядала спадкодавця в період хвороби останнього, похоронила за власні кошти. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у порядку окремого провадження на 11:00 15 листопада 2021 року. У судове засідання 15 листопада 2021 року з'явилася представник заявника - адвокат Юрченко А.І. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення судового засіданні не зверталися. Враховуючи положення статті 223 ЦПК України, думку представника заявника, суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи. У судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON], а також ухвалою суду від 15 листопада 2021 року витребувано у Приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 67/2021, заведену після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У зв'язку із зазначеним у судовому засіданні було оголошено перерву до 11:30 12 січня 2022 року. 11 січня 2022 року до суду від Приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. надійшла витребувана спадкова справа № 67/2021. 11 січня до суду від представника заявника - адвоката Юрченко А.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні через хворобу. У судове засідання 12 січня 2022 року учасники провадження не з'явились, у зв'язку з чим, а також з урахуванням клопотання представника заявника, розгляд справи відкладено на 9 березня 2022 року об 11:30 год. Судове засідання, призначене на 9 березня 2022 року не відбулося у зв'язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв'язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов'язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання визначено 14:00 14 червня 2022 року, про що повідомлено сторони. У призначене судове засідання з'явилася представник заявника, представник заінтересованої особи не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Продовжуючи судове розгляд заяви, представник заявника надала суду копію свідоцтва про шлюб, оскільки заявник - [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», копію ID-картки заявника, а також правовстановлюючі документи на належну [PERSON] 1/2 частину майна, яке спадкує, копії квитанції про сплату комунальних послуг, договора-приєднання та постанову приватного нотаріуса від 26 серпня 2021 року. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Юрченко А.І. підтримала заявлені вимоги щодо встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] Пояснила, що без встановлення цього факту, заявник не має змоги оформити право на спадщину, що залишилася після смерті її біологічного батька з яким проживала, при тому, що іншу частину майна у розмірі 1/2, вона раніше успадкувала після смерті бабусі - мами спадкодавця. Також, у судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. Щодо допиту іншого свідка - [PERSON], представник заявника повідомила, що сказаний свідок не може з'явитися у судове засідання, з поважних причин, при цьому свої показання виклала у нотаріально посвідченій заяві. Просить долучити її до матеріалів справи. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий із [PERSON] з 2012-2013 року, їх познайомив її батько, який проживав у одному будинку та були сусідами із його бабусею, яку він часто провідував за адресою: [ADDRESS]. Свідок зазначив, що [PERSON] проживала разом із своїм батьком [PERSON], оскільки після смерті її бабусі, а також враховуючи хворобливий стан її батьку потрібна була допомога. [PERSON] постійно проживала з батьком з 2013 року, допомагала йому по господарству, купувала продукти, речі, займалася ремонтом у квартирі, оскільки безпосередньо їй телефонував щодо залиття квартири його бабусі. Ілону з батьком бачив дуже часто разом у будинку, на вулиці, спостерігав, як вони спілкувалися на балконі. Заслухавши у судовому засіданні представника заявника, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка, визнавши зібрані у справі докази достатніми для її вирішення, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом установлено, що заявник [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 7 квітня 2021 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 6 квітня 2021 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з: Ѕ частини квартири [ADDRESS]; Ѕ частини гаражу [ADDRESS]; Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,0025 га для колективного гаражного будівництва, розташованої в кооперативі власників [ADDRESS]; Заявник [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку, подавши до Приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. заяву про прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за № 216 від 21 липня 2021 року. Постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. від 26 серпня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю прямих доказів щодо факту родинних стосунків зі спадкодавцем. За час життя, [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 24 листопада 1984 року по 15 грудня 2021 року, що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання № 12157 від 15 грудня 2021 року. [PERSON] народилась [INFO], про що Вишгородським районним відділом реєстрації ВРАГС Київської області зроблено відповідний актовий запис №100. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. 28 січня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28 січня 1988 року. 27 листопада 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Бучанською селищною радою Київської області, зроблено відповідний актовий запис №206. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». На підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 1997 року (справа №2-351/1997р) [PERSON] удочерив [PERSON] та його записано її батьком. Присвоєно [PERSON] прізвище «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]». Ім'я, дата та місце народження залишено без змін. З наданого суду повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00031556287 від 8 липня 2021 року убачається, що біологічним батьком [PERSON], [INFO] народження, до усиновлення є [PERSON], [INFO], матір'ю [PERSON], [INFO]. Дослідивши надані документи, судом встановлено, що біологічним батьком заявниці [PERSON] є спадкодавець [PERSON], який помер [INFO]. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2016 року, посвідчена державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О., відповідно до якої спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON], 1938 року народження, яка померла [INFO], є її син [PERSON], [INFO], та онука [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] народження, по Ѕ частці квартири [ADDRESS], і належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого Вишгородською міською радою Київської області 19 травня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 4 березня 2004 року №115, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Вишгородським бюро технічної інвентаризації 11 червня 2004 року, реєстраційний номер: 5890146, номер запису: 79/81, в книзі:46. Квартира двокімнатна, загальною площею 44,9 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири видано гр. [PERSON]. Аналогічне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири видано гр. [PERSON]. Крім цього, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки № 260021044 від 4 червня 2021 року 14:03:25) [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частині квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2016 року, посвідчена державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О., відповідно до якої спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON], 1938 року народження, яка померла [INFO] є її син [PERSON], [INFO] та онука [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] народження, по Ѕ частці гаражу [ADDRESS], і належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого Вишгородською міською радою Київської області 20 січня 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 23 грудня 2008 року №337, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Вишгородським бюро технічної інвентаризації» 23 лютого 2009 року, реєстраційний номер: 26166374, номер запису: 536, в книзі: 6. Вказаний гараж загальною площею 22,9 кв.м зазначений за планом літерою «А». Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири видано гр. [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2016 року, посвідчена державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О., відповідно до якої спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON], 1938 року народження, яка померла [INFO] є її син [PERSON], [INFO] та онука [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] народження, по Ѕ частці земельної ділянки площею 0,0025га, у тому числі за земельними угіддями: інші землі-0,0025га, розташованої за адресою: [ADDRESS] цільове призначення: 02.06 для колективного гаражного будівництва, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Й-КВ №079517, виданого виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, та зареєстровано 27 листопада 2002 року в Книзі записів реєстрації актів на право приватної власності на землю за № 1974, кадастровий номер: 3221810100:01:192:0140. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири видано гр. [PERSON]. На підставі викладеного, судом установлено, що заявниця уже є власником Ѕ частики нерухомого майна, після смерті бабусі [PERSON], 1938 року народження, яка померла [INFO]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 вересня 2021 року, виданого депутатом Вишгородської міської ради Лісогор О.Я. убачається, що [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] народження постійно проживає в [ADDRESS], разом з батьком [PERSON], 1961 року народження, з жовтня 2013 року по день його смерті, а саме [INFO]. [PERSON] надалі проживає в даній квартирі. Із довідки виданої виконавчим комітетом Вишгородської міської ради № 164 від 14 вересня 2021 року, встановлено, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданого депутатом Вишгородської міської ради Лісогор О.Я., гр. [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] народження, дійсно фактично проживала з батьком [PERSON], 1964 року народження, з жовтня 2013 року по день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає за вказаною адресою по теперішній час. Так, заявником у якості доказів надано суду копії квитанцій про оплату комунальних платежів та копії договорів з організаціями щодо надання комунальних послуг. 8 жовтня 2021 року [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Міністерства юстиції (м.Київ), зроблено відповідний актовий запис № 650. Прізвище після державної реєстрації шлюбу присвоєно дружині «[PERSON]». Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Відповідно до положень частин один та шість статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до положень статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до статей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із вказаної норми слідує, що визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення таких прав у законодавче визначеному порядку. Заявник виконала усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але вона позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину оскільки, була усиновлена, змінила прізвище та по батькові. Із спадкової справи №67/2021, заведеної 21 липня 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. убачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла заявник [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за законом /а.с.48-56/. Проте, постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. від 26 серпня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON], оскільки нею не надано нотаріусу документів, які підтверджували б її родинні стосунки, як доньки, з померлим. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON], судом не встановлено. Встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частиною першою статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Факти, що мають юридичне значення і встановлюються судом перелічені у частині першій статті 315 ЦПК України, проте такий перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). За змістом частини другої 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу ЦПК України встановлює вимоги до доказів - даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що свідок [PERSON] з поважних причин не має можливості з'явитися до суду та надати показання безпосередньо, суд у сукупності з дослідженими доказами, враховує нотаріально посвідчену заяву вказаного свідка, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Так згідно заяви, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1999 року по сьогоднішній день. З 2000 року перебувала у дружніх відносинах з сусідом з кв. 81 [PERSON]. У 2011 році він познайомив її з його біологічною дочкою [PERSON]. В лютому 2013 році померла тітка [PERSON], мати [PERSON] та бабуся [PERSON], яка на день смерті проживала з [PERSON] в квартирі №81. [PERSON] допомагала організовувати батьку похорони бабусі, підтримувала його у всьому. Восени 2013 року [PERSON] переїхала проживати до [PERSON] в їхню спільну двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вона часто до них заходила в гості. [PERSON] з батьком [PERSON] добре ладили, вели спільний побут, спільно харчувалися, разом зробили у квартирі косметичний ремонт. У березні 2021 року у [PERSON] стався інсульт, дочка за ним доглядала, купувала медикаменти. Похорони [PERSON] який помер на початку квітня 2021 року, вона провела за власні кошти. Після смерті батька залишилася проживати у спадковій квартирі. Зараз як вимушена переселенка із за військового вторгнення Російської Федерації на територію України, тимчасово проживає з малолітнім сином і Іспанії. Таким чином, суд проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що стороною заявника підтверджено в судовому засіданні тривале спільне проживання [PERSON] та [PERSON], тривалого ведення ними спільного господарства, наявність у даних осіб спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах їх сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, які проживали однією сім`єю не менше п`яти років поспіль на час смерті останнього, а тому заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved