Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про зменшення розміру аліментів до відповідачки [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що згідно заочного рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2021 року з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Після набрання рішення законної сили він добросовісно сплачував визначений розмір стягуваних аліментів. на даний час немає можливості сплачувати аліменти у розмірі по 2000 грн. щомісячно на утримання дітей, оскільки офіційно не працює, роботи в населеному пункті де він проживає - немає, виїхати на заробітки за кордон у зв`язку з військовим станом в країні не може. Також зазначав, що на даний час проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] , та очікують народження їхньої спільної дитини. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, на підставі рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2021 року, про сплату аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. 11.05.2022 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з доводами вказаними у позовній заяві не погоджується, вважає їх безпідставними, оскільки позивачем не надано жодних належних доказів, з яких вбачалося б, що він не має змоги сплачувати аліменти на утриманання дітей. В судовому представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив суду, що раніше позивач працював за кордоном і отримував пристойну зарплатню, втричі більшу ніж зараз. Протягом останнього часу, у зв`язку із неможливістю виїзду за кордон, позивач [PERSON] влаштувався на роботу в м. Вінниці на підприємство з перевезення вантажів водієм, з орієнтовним щомісячним заробітком 500 Євро. Посилався, що в даний час проживає однією сім`єю із [PERSON] і [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , на підтвердження чого надав копію свідоцтва про її народження. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на з нього на підставі рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2021 року. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що працює у Довгопільському ЗДО, у зв`язку з воєнним станом у державі її перевели на 1/2 ставки і відповідно - заробіток зменшився. Позивач, маючи вже трьох дітей, зміг перетнути кордон та працює у Польщі далекобійником і отримує заробітну платню у розмірі близькодвох тисяч Євро. Також вказувала, що молодша дитина, син [PERSON] , являється інвалідом, перебуває на Д-обліку у Путилькій ЦРЛ. Коштів, які вона отримує на роботі та сплачених аліментів не вистачає на утримання дітей. Зазначала, що позивачем, як підставу зменшення розміру аліментів зазначено народження дитини від іншої жінки, однак ця обставина не повинна впливати на належний розвиток і утримання її із позивачем спільних дітей. Просила суд в позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними, оскільки позивачем та його представником не надано жодних доказів з яких вбачалося б, що у відповідача змінилися обставини з часу прийняття рішення суду від 22.11.2021 року. Зазначив, що народження дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Просив суд в позові відмовити. Процесуальні дії у справі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступних висновків. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2022 року, з позивача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. З довідки № 428 від 31.03.2022 року вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька та [PERSON] - син. Позивач не працює з 2002 року по даний час, користується земельною ділянкою у розмірі 0,4080 га. З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] від 31.03.2022 року вбачається, що останній на даний час не працює, розлучений, має двоє неповнолітніх дітей, матеріально-побутові умови проживання задовільні, в господарстві є житловий будинок, користується земельною ділянкою. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20.05.2022 року, виданого Путильським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі, Чернівецької області, у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась дочка [PERSON] . Згідно довідки про доходи №23 від 10.05.2022 року виданої бухгалтерією Конятиської сільської ради, загальна сума доходу [PERSON] , вбачається, що нарахований середньомісячий заробіток останньої у 2022 році (січень-квітень 2022 року) становить 4160 грн. (16641,94 грн. / 4 міс.) Згідно акту обстеження житлово-побутових умов №549 від 10.05.2022 року, [PERSON] працює в Довгопільському ЗДО, на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, матеріально-побутові умови проживання задовільні. Власного житлового будинку та земельної ділянки немає. Згідно довідки про склад сім`ї №593 від 10.05.2022 року [PERSON] разом з [PERSON] та дітьми [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Позивач вважає, що народження третьої дитини, а отже - значне погіршення його матеріального становища, є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідача на утримання його неповнолітніх дітей. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові. Зміна сімейного стану [PERSON] у зв`язку з народженням дитини від іншої жінки не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. З наданих позивачем документів підтверджується лише факт народження дочки, [PERSON] , [INFO] , однак доказів на підтвердження спільного проживання із її матір`ю [PERSON] та перебування дочки [PERSON] на його утриманні, до суду позивачем не надано. Тобто наявність у платника аліментів інших дітей, не повинно погіршувати становище іншої дитини порівняно зі становищем одержувача аліментів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2020 року в справі №565/2071/19. З врахуванням правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 28.05.2021 року по справі №715/2073/20, суд зазначає, що окремо факт народження інших дітей не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Поняття значне погіршення матеріального стану є оціночним. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що позивач [PERSON] повинен надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для зменшення розміру аліментних зобов`язань. У матеріалах справи відсутні докази розміру доходу [PERSON] , значної зміни майнового стану, за яким останній позбавлений можливості сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, визначених рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 22.11.2021 року. В даний час позивач працевлаштований, що підтвердив у судовому засіданні його представник і отримує заробітну платню, а отже, на відміну від обставин встановлених судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів, його майновий стан змінився у сторону покращення. Отже, доводи позивача про погіршення матеріального стану, не відповідають дійсності та зводяться до припущень, а тому не доведено обставини, з якими ч. 1 ст. 192 СК України пов`язує зміну розміру аліментів. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Інші доводи позовної заяви зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Позовна заява не містить належних доказів на підтвердження доводів позивача, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи. На підставі вищевикладеного, а також у зв`язку із тим, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, відсутність будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, та відсутність належного заробітку в Україні, не можуть слугувати самостійними підставами для зменшення розміру стягуваних аліментів, а тому суд, установивши правову природу заявленого позову, визначившись із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України та обставини справи, вважає, що, підстави для його задоволення відсутні. Крім того, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Outcome: dismissed