Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] та ПАТ « СК « Еталон»500 000 гривень моральної шкоди та 81 802 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати позивачці загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивачка має право на стягнення моральної шкоди як з самої винної особи так із страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної особи, а також відшкодувати витрати понесені на поховання. Представник відповідача [PERSON] визнає позовні вимоги частково, вважаючи доведеними понесені витрати на поховання належними та допустимими доказами на суму 25 000 гривень та визнає частково моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, та просить врахувати що з моменту розгляду справи до винесення рішення відповідачем сплачено потерпілої 56 000 гривень. Представник відповідача СК «Еталон» позовні вимоги до страхової компанії не визнав, приймаючи до уваги несвоєчасність звернення потерпілої до страхової компанії, недоведеність розміру моральної шкоди та розміру понесених витрати на поховання, а крім того відсутність чіткого визначення стороною позивача вимог до кожного з відповідачів, які не можуть нести солідарного зобов`язання. Судом встановлені певні обставини, яки визнаються сторонами, про те, що 06.11.2018 року о 06:00 у м. Одесі по проспекту Небесної сотні зі сторони вул. Левітана в напрямок 13 трамвайної лінії рухався автомобіль « Toyota Sprinter» р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та напроти будинку №65/1 даний транспортний засіб здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переходу, та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] загинула в кареті швидкої допомоги. В рамках кримінального провадження , внесеного до ЄРДР 06.11.2018 року за №12018160000000766 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, було проведена експертиза №18-4916/4917/4918 і відповідно до висновку якої від 27.11.2018 року дії водія є такими, що не відповідали вимогам п. 8.7.3.9е) Правил дорожнього руху України з технічної точки зору та перебувають в причинному зв`язку із ДТП. Вироком Київського районного суду м. Одеси у справі №520/21486/18 від 30.10.2019 року [PERSON] визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року вирок в частині засудження [PERSON] залишено без змін але скасовано та направлено для розгляду у порядку цивільного процесу розглянутий позов [PERSON] про стягнення з ПАТ « СК « Еталон» матеріальної шкоди у розмірі 44 622 грн., та моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ « СК « Еталон» згідно полісу №АМ/ 3424975 (а/с 28) з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200 000 грн., шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн., франшизою у 1000 грн. З наданих одночасно із позовом під час розгляду у кримінальному провадженні доказах позивачем на організацію поховального ритуалу і оформлення необхідних документів було витрачено 29060 грн.; на необхідні для поховання речі витрачено 24 290 грн.; на послуги з копання могили сплачено 1650 грн.; на поминальний обід витрачено 4622 грн., а всього на 59 622 грн. Під час розгляду справи у порядку цивільного провадження позивачем додатково надані докази понесених витрат на виготовлення, художнє оформлення та встановлення гранітного пам`ятника у розмірі 22 180 грн. , у зв`язку із чим позовні вимоги стосовно матеріальної шкоди були збільшені 07.12.2021 року ( а/с 95) на зазначену суму. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із стягненням матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Стаття 27 вказаного Закону до поняття «шкода, пов`язана зі смертю потерпілого» включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. У відповідності до пункту 27.3. ст. 27 Закону № 1961-IV Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За змістом п. 27.4. ст.. 27 Закону № 1961-IV Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ( ч.1 ст. 1167 ЦК України). Згідно частин 2-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У даному випадку факт смерті матері позивача внаслідок ДТП, на думку суду, є достатньою обставиною для встановлення факту спричинення їй моральної шкоди,яка підлягає стягненню у розмірі 150000 гривень, яка відповідає критеріям розумності та справедливості. Приймаючи до уваги, що граничний розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначений законодавцем для Страховика обмежено 12 мінімальними розмірами заробітної плати ( 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV ), яка на момент ДТП була встановлена у розмірі 3723 грн., то зі Страховика на користь позивачки підлягає стягненню 44676 грн., в якості моральної шкоди. Враховуючи граничний розмір страхового відшкодування а також суму , виплачену потерпілої з боку відповідача [PERSON] під час розгляду справи, розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з останнього, на момент винесення рішення, встановлюється судом у розмірі 44 000 грн. Що стосується матеріальної шкоди, пов`язаної із витратами на поховання, суд вважає що заявлені вимоги позивачем обґрунтовані та підтверджені достовірними доказами. Посилання представників відповідачів на неналежність наданих доказів, яки не відповідають критеріям розрахункових документів, не приймається судом, так як сам факт сплачених сум не спростовано у судовому засіданні, та вони всі пов`язані із похованням. Посилання на відсутність такого розходу на поховання як поминальний обід не приймається судом, враховуючи загальновідомі факти того що при похованні відповідний поминальний обід як складова поховання розповсюджений на території України. При визначенні розміру витрат на поховання, який стягується зі Страховика судом також враховується положення п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, та розмір розраховується з 12 мінімальних заробітних плат , яки на день ДТП були визначені у розмірі 3723 грн., у сумі 44 676 гривень. Розмір витрат на поховання, за відрахуванням розміру граничної страхової виплати, який підлягає стягненню з [PERSON] визначається судом у розмірі 37 125 грн. Суд застосовуючи вказані норми закону та розмір , який підлягає стягненню, самостійно у загальних межах заявлених позовних вимог , враховуючи роз`яснення Великої Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19 ( постанова 15 червня2021 року ). «Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia». На підставі викладеного та

Outcome: partial