Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - ПАТ АТ «Укргазбанк») в особі представника позивача Слісаренко Л.Л. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] 3 % річних від несвоєчасно погашеного кредиту за кредитним договором № 311-Ф/07 від 25 грудня 2007 року за період з 10 липня 2018 року по 09 липня 2021 року в розмірі 1567005,98 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 25 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 311-Ф/07, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 568300 доларів США на строк з 25 грудня 2007 року по 25 грудня 2037 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,4 %. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом у загальному розмірі 725377,57 доларів США, що складається з поточної заборгованості за кредитом - 498841,16 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом 53672,72 доларів США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 172683,67 доларів США, а також стягнуто пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1052750,50 гривень. В порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, та не виконав судове рішення, посилаючись на положення ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача три відсотка річних за порушення виконання грошового зобов`язання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року справу передано для розгляду до Оболонського районного суду міста Києва. Справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва 05 квітня 2022 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 квітня 2022 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду від 11 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 18 травня 2022 року. В підготовче судове засідання, що призначене на 18 травня 2022 року сторони та їх представники не з`явились. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року призначено справу до судового розгляду на 16 червня 2022 року. Відповідач в судове засідання 16 червня 2022 року повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття провадження надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 67). Обидва конверти повернулися без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Представник позивача до суду не з`явився, на електрону адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 311-Ф/07, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 568300 доларів США на строк з 25 грудня 2007 року по 25 грудня 2037 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,4 %. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом у загальному розмірі 725377,57 доларів США, що складається з поточної заборгованості за кредитом - 498841,16 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом 53672,72 доларів США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 172683,67 доларів США, а також стягнуто пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1052750,50 гривень. Згідно наданого ПАТ АБ «Укргазбанк» розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 311-Ф/07 від 25 грудня 2007 року станом на 09 липня 2021 року становить 1567005,98 грн., що включає три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10 липня 2018 року по 09 липня 2021 року. (а.с. 26) Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником взятих на себе кредитних обов`язків та зобов`язань з поверненню кредитних коштів стягнутих за рішенням суду. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Кредитор ПАТ АТ «Укргазбанк» реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором № 311-Ф/07 від 25 грудня 2007 року, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2012 року у справі № 2-2401/2021, провадження № 22-ц/0290/1960/2012. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконано ухвалене судом 11 липня 2012 року судове рішення, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних є такими, що підлягають задоволенню. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду зазначила, що від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18). Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірений розрахунок наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів у повному обсязі, не виконав рішення суду про повернення стягнутої заборгованості, тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача, у зв`язку із порушенням виконання грошового зобов`язання трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 1567005,98 гривень за період з 10 липня 2018 року по 09 липня 2021 року Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, сумі 2270 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved