Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 13.12.2021\~року представник Національного банку України Булгаков С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 13108,91 грн., в обґрунтування якого зазначив, що 24.07.2013 між НБУ та [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі №39/185. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надав [PERSON] довгостроковий кредит на споживчі цілі у розмірі 45000 грн, строком користування на 8 років. Згідно з п.4.1.2. договору, позичальник зобов`язувалася повернути кредитні кошти до 20.07.2021. У зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем заборгованості за Кредитним договором, станом на 25.11.2021 утворилася прострочена заборгованість за відсотками та пенею у розмірі 13108,91 грн. Згідно з п.3.2 та абз.2 п. 4.1.5. Кредитного договору, позичальник щомісячно під час роботи в НБУ та після звільнення здійснює оплату за користування кредитом в розмірі 8% річних. Відповідно до п.5.1 договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за його користування (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня у розмірі 0,05%від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, яку позичальник зобов`язаний сплатити НБУ. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, станом на 25.11.2021 утворилася заборгованість за вказаним договором в розмірі 13108,91 грн., яка складається з прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.12.2016 по 09.08.2021 7965,20 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 01.12.2016 по 22.10.2020 3645,14 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.12.2016 по 20.02.2021 1498,57 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13.12.2021 судову справу №283/3155/21 передано на розгляд судді Хомич В.М. 14.12.2021 з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі у відповідності до ч.1 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до сектору ведення реєстру Малинської міської територіальної громади виконкому Малинської міської ради, відповідь на який отримана 21.12.2021. У зв`язку з тим, що суддя Хомич В.М. з 20.12.2021 по 03.01.2022 перебувала на лікарняному, розгляд справи №283/3155/21 не проводився. Ухвалою від 05.01.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14 годину 07.02.2022. Ухвалою від 26.01.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з Дніпровським районним судом міста Києва. 27.01.2022 надійшов відзив на позов НБУ про стягнення заборгованості. У зв`язку з тим, що суддя Хомич В.М. з 04.02.2022 по 11.02.2022 перебувала на лікарняному, розгляд справи не проводився та відкладений на 14 годину 02.03.2022. 09.02.2022 надійшла відповідь на відзив. Ухвалою від 17.02.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з Дніпровським районним судом міста Києва. На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9-22 з 07.03.2022 року по 21.04.2022 року правосуддя в Малинському районному суді Житомирської області не здійснювалось. Після відновлення правосуддя у Малинському районному суді розгляд справи призначено на 14 годину 24.05.2022. Ухвалою від 18.05.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з Дніпровським районним судом міста Києва. 24.05.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою всіх учасників справи на 11 годину 30 хвилин 23.06.2022. 08.06.2022 надійшли додаткові пояснення від НБУ. Ухвалою від 09.06.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з Подільським районним судом міста Києва. Позиція позивача. Представник позивача Булгаков С.В., який брав участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що відсутні правові підстави для звільнення [PERSON] від відповідальності за порушення кредитних зобов`язань. Представник вважає, що підлягають застосуванню ті умови Кредитного договору, грошові зобов`язання за якими не припинилися, оскільки відповідно до п.5.1. вказаного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за його користування, нараховується пеня у розмірі 0,05% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити НБУ. На аргумент [PERSON] щодо того, що всі наступні щомісячні платежі за графіком після задоволеної судом вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягають виконанню, представник Банку зазначив, що попереднім судовим рішення кредитний договір не був розірваний чи припинений та продовжував діяти до повного виконання зобовязань сторонами. Крім того, представник позивача звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати ВС, викладену у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, згідно з якою нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. У п.7.1 Кредитного договору №39/185від 24.07.2013, укладеного з [PERSON] , зазначено, що у разі невиконання договору у встановлений термін він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за їх невиконання. Оскільки позовні вимоги НБУ стосуються саме сплати прострочених процентів та пені, то в такому разі для відповідача настають правові наслідки у вигляді відповідальності за невиконання/неналежне виконання нею обов`язків під час дії кредитного договору. Позиція законного представника відповідача. Законний представник відповідача [PERSON] , яка є опікуном недієздатної [PERSON] на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25.08.2020, в судове засідання з`явилася, заперечила щодо позовних вимог НБУ у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. У відзиві законний представник відповідача виклала заперечення проти позову, вказала, що 24.07.2013 між НБУ та [PERSON] був укладений Кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит зі строком користування 8 років, тобто до 20.07.2021. НБУ скористався своїм правом та 05.01.2017 звернувся до Малинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 14.08.2018 у цивільній справі №283/15/17-ц позовні вимоги Банку задоволено у повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь Національного банку України заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі від 24 липня 2013 року в розмірі 32885,23 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту 26240 грн.; прострочена заборгованість по кредиту 4221 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за листопад 2016 року 199,74 грн.; прострочена заборгованість по процентам 1825,84 грн.; пеня за простроченим кредитом - 278,70 грн.; пеня за простроченими процентами - 119,95 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн. Таким чином, Банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 20.07.2021 на 05.01.2017 та скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості. Отже, після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки до суду була подана вимога про повернення кредиту у повному обсязі, а тому всі наступні щомісячні платежі за графіком після задоволення судом вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягають виконанню. На підставі вищезазначеного рішення суду у цивільній справі №283/15/17-ц виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та в подальшому, згідно з постановою про закінчення ВП від 11.08.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/283/106/2017, виданого 03.03.2017 Малинським районним судом, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 32885,23 грн., завершено. На підставі викладеного, законний представник відповідача вважає, що жодного боргу перед позивачем [PERSON] не має, проте Банк повторно звернувся до суду з тим самим предметом та з аналогічних підстав. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що 24.07.2013 між Національним банком України в особі директора Фабрики банкнотного паперу України Іщенка В.В. та працівником Національного банку [PERSON] (позичальником) було укладено Договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 39/185 (а.с.7-9). Відповідно до п.1.1. Договору, Національний банк на умовах цього договору протягом 5 робочих днів з дня набрання ним чинності надає Позичальнику довгостроковий кредит на споживчі цілі (навчання дитини) у сумі 45000 грн., строком користування на 8 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Національний банк надає Позичальнику кредит на умовах повернення, платності, забезпечення його повернення, строковості та цільового використання (п.2.1. Договору). Кредит надається шляхом зарахування на особовий рахунок Позичальника, який відкривається в ПриватБанку № [NUMBER] (п.2.2. Договору). Повернення кредиту здійснюється Позичальником шляхом уповноваження Національного банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу Позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 469,00 грн., починаючи з серпня 2013 року, а в останній місяць користування кредитом у сумі 445,00 грн. та суму для оплати за користування кредитом (п.3.1. Договору). За користування отриманим кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно під час роботи в Національному банку здійснює оплату в розмірі 8/% відсоткових річних (п.3.2. Договору). Позичальник здійснює: у першу чергу оплату за Користування кредитом; у другу - повернення кредиту; в останню сплату пені, штрафу ( у разі їх нарахування) (п.3.3. Договору). Розділом 4 Кредитного договору визначено зобов`язання сторін, зокрема, позичальник зобов`язується: \~ \~ \~ \~ 4.1.1. щомісячно не пізніше останнього робочого дня повертати одержаний кредит та здійснювати оплату за користування ним відповідно до умов цього договору; 4.1.2. до 20.07.2021 повернути НБУ отриманий кредит; 4.1.5. у разі звільнення з Національного банку: - у випадках, передбачених пунктами 1 (у тому числі у зв`язку із скорочення штатної чисельності або реорганізацією), 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту та оплату за користування ним, що визначені в цьому договорі, пеню, штраф (у разі їх нарахування); - за власним бажанням з поважних причин та у зв`язку з переведенням на іншу роботу за згодою сторін або перехід на виборну посаду до 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в цьому кредитному договорі, оплату за користування ним у розмірі 15 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф (у разі їх нарахування); - за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації Національного банку, крім випадків, передбачених у пунктах 1, 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, достроково (до дня звільнення) повернути всю суму заборгованості за кредитом, здійснити оплату за користування ним, сплатити пеню, штраф (у разі їх нарахування). У разі невиконання Позичальником зазначеній вимог Національний банк стягує наявну заборгованість за кредитом у судовому порядку, а оплата за користування кредитом здійснюється Позичальником з дати його звільнення в розмірі 20 відсотків річних. Відповідно до п.5.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня у розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку Позичальник повинен сплатити Національному банку. Відповідно до п.5.4., якщо Позичальник не здійснює відповідних платежів у встановлені кредитним договором строки, то НБУ стягує прострочену заборгованість відповідно до законодавства України в судовому порядку. Згідно з п.7.1. Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 24.07.2021. У разі невиконання договору у встановлений термін він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за їх невиконання. Матеріали справи містять розрахунок кредитної заборгованості (а.с.13-15), а також виписку по рахунку нарахування пені по простроченій заборгованості за кредитом (а.с.16-32), виписку по простроченій заборгованості за процентами (а.с.33-55), виписку по рахунку нарахування та погашення відсотків (а.с.56-61), виписку по рахунку заборгованості за кредитом (а.с.62-65), виписку по рахунку простроченої заборгованості за кредитом (а.с.66-69), виписку по рахунку простроченої заборгованості за відсотками (а.с.70-72). Отже, сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором станом на 25.11.2021 за розрахунками позивача складає 13108,91 грн., з яких: прострочені проценти за користування кредитом 7965,20 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 3645,14 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 1498,57 грн. З метою досудового врегулювання спору 02.09.2021 НБУ направлено на адресу місця проживання [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитом (а.с.73). У відповідь на вищезазначений лист відповідачем направлено до НБУ заяву про безпідставність вимог щодо погашення кредитної заборгованості (а.с.75). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області у цивільній справі №283/15/17-ц позовні вимоги Національного банку України до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено у повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь Національного банку України заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально побутові цілі від 24 липня 2013 року в розмірі 32885,23 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту 26240 грн.; прострочена заборгованість по кредиту 4221 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за листопад 2016 року 199,74 грн.; прострочена заборгованість по процентам 1825,84 грн.; пеня за простроченим кредитом - 278,70 грн.; пеня за простроченими процентами - 119,95 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн. На виконання вищезазначеного рішення судом було видано виконавчий лист, який направлений на примусове виконання до виконавчої служби. Постановою державного виконавця Малинського ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Андрійчук В.В. в рамках ВП №53843122 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником [PERSON] рішення згідно розпоряджень та платіжних документів (а.с.94). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №428668 від 30.03.2021, [PERSON] встановлена друга група інвалідності загального захворювання на строк до 01.04.2022 (а.с.95). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області у цивільній справі №283/611/18 (провадження №2-і/283/1/20) продовжено строк дії рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2018 року про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , уродженку смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області та мешканку [ADDRESS] , строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили (а.с.96). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, між позивачем та відповідачем 24.07.2013 було укладено кредитний договір № 39/185 на споживчі та соціально-побутові цілі, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у сумі 45000 грн на строк кредитування до 20 липня 2021 року зі сплатою 8 % річних за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, позивач 05.01.2017 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем станом на 01.12.2016. Рішенням Малинського районного суду від 14.08.2018 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Національного банку України заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально\~побутові цілі від 24 липня 2013 року № 39/185 в розмірі\~32885,23\~грн,\~з яких строкова заборгованість по кредиту\~26240 грн; прострочена заборгованість по кредиту\~4221 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом за листопад 2016 року\~199,74 грн; прострочена заборгованість по процентам\~1825,84 грн; пеня за простроченим кредитом - 278,70 грн; пеня за простроченими процентами - 119,95 грн. На виконання вказаного судового рішення було відкрито виконавче провадження № 53843122, яке на підставі постанови державного виконавця від 11.08.2021 було закінчено у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду. Позивач, посилаючись на пункти 3.2, 4.1.5 та 5.1 кредитного договору, а також на норми статей 526, 530, 546, 1049, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом за період з 01.12.2016 по 09.08.2021 та пеню за прострочення кредиту за період з 01.12.2016 по 22.10.2020 та за прострочення сплати процентів з 01.12.2016 по 20.02.2021, тобто, за період який не охоплений попереднім судовим рішенням і до дня фактичного погашення кредитної заборгованості за виконавчим провадженням. Представник позивача вказує на те, що відповідач кошти не повернула вчасно, договір за рішенням суду від 14.08.2018 не був розірваним або припиненим, а тому відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами та неустойки за порушення строків розрахунків.\~При цьому представник позивача у судовому засіданні обґрунтовує правомірність заявлених позовних вимог правовим висновком ВП ВС від 18.02.2022 у справі № 910/17048/17. Суд, вирішуючи спір, враховує наступне. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору визначили до 24.07.2021, а строк кредитування погодили до 20.07.2021, також визначили термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, 24.07.2013 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала строком на 8 років кредитні кошти у національній валюті у розмірі 45000 грн, які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві не пізніше останнього дня місяця кошти у сумі 469 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування, починаючи з серпня 2013 року. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (пункти 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та пункти 6.20-6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України\~право позикодавця\~нараховувати проценти\~за позикою\~припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). У постанові ВП ВС від 18.02.2022 у справі № 910/17048/17, якою представник позивача обґрунтовує позовні вимоги, ВП ВС зазначила, що підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає. Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом, визначеним у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та 05.01.2017 звернувся до суду із позовом про дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішенням суду від 14.08.2018 позовні вимоги були задоволені повністю, а 11.08.2021 рішення суду було виконано в повному обсязі. З огляду на це, нарахування позивачем процентів за користування кредитом та пені за їх несвоєчасне повернення у розмірах та на умовах, визначених кредитним договором, за період з 01.12.2016 по 09.08.2021 не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, звернувшись до суду 05.01.2017 з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі, позивач змінив строк виконання зобов`язання та з того часу втратив право на нарахування процентів за користування кредитом за умовами договору. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, визначається нормами ст. 625 ЦК України. Тобто, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова ВП ВС 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц). Враховуючи те, що позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ст. 1048 ЦК України, з урахуванням умов договору, а не за ст. 625 ЦК України, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд не проводить розподіл судових витрат, понесених позивачем. Законний представник відповідача не заявляла про розподіл понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed