Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 200,00 доларів США, три відсотки річних у розмірі 6,00 доларів США, а всього - 206,00 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 липня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 200,00 доларів США. Факт отримання відповідачем коштів засвідчено у розписці. Договором позики передбачено, що позика надається строком до 22.07.2020 року. У встановлений договором позики строк відповідач суму позики не повернув. Посилаючись на зазначені обставини просить задовольнити його позов. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 липня 2017 року між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується наданим договором позики (а.с.4) та розпискою (а.с.5). У розписці зазначено, що [PERSON] отримала 200,00 доларів США та зобов`язується їх повернути [PERSON] . Згідно п.п.2.1. Договору позики, позика надається стоком до 22.07.2020 року. Зі змісту Договору вбачається, що кошти позичальник зобов`язався повернути у тому ж розмірі, що і отримав, відсоткова ставка за користування позикою не встановлена. Відомості про виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав відповідачу [PERSON] обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги в частині суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що позивач обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - доларах США. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, суд враховує наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Як встановлено судом, відповідач порушив грошове зобов`язання, яке мало бути виконане в строк до 22.07.2020 року, а відтак на суму боргу підлягають нарахуванню три проценти річних. У суду не виникає сумніву щодо правильності розрахунку 3% річних від простроченої суми, наведеного позивачем у позові, а тому стягненню підлягає заявлена позивачем сума. Згідно наданої суду квитанції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved