Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Відділу культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: 1/ 3328,59 грн заборгованості по заробітній платі за грудень 2020 року, з виключенням сум відрахування на податки; 2/ 16615,35 грн заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня по 22 березня 2021 року, без виключення сум відрахування на податки; 3/ 5848,96 грн заборгованості з компенсації за невикористані відпустки, без виключення сум відрахування на податки; 4/ 6000,00 грн заборгованості по виплаті вихідної допомоги, без виключення сум відрахування на податки; 5/ 33845,90 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без виключення сум відрахування на податки, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона працювала на посаді бібліотекара 1-ої категорії відділу комплектування і обробки літератури центральної бібліотеки та 22.03.2021р. була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Однак, всупереч вимог ч.1 ст.47, ч.1 116 КЗпП України в день звільнення їй не було письмово повідомлено про належні суми розрахункових коштів та не виплачено заробітну плату з грудня 2020 року по березень 2021 року, до складу якої входить й компенсація за 32 дні невикористаної відпустки та вихідна допомога (ст.44 КЗпП України). Крім того, в зв`язку з простроченням виплати з вини відповідача належних їй при звільненні сум той згідно зі ст.117 КЗпП України має нести відповідальність у вигляді компенсації середнього заробітку, розмір якого по 01 вересня 2021 року становить 33845,90 грн. В зв`язку з цим і звернулась за захистом своїх прав до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021р. дана справа була розподілена судді Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтеру В.В. Однак, суддею Ріхтером В.В. не було розглянуто вказану цивільну справу в зв`язку з відрядженням шляхом тимчасового переведення для здійснення правосуддя до Солом`янського районного суду м. Києва строком на один рік з 24 січня 2022 року до 23 січня 2023 року. В зв`язку з цим, у відповідності до положень ч.3 ст.14, ч.2 ст.213 ЦПК України згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022р. зазначена справа була перерозподілена судді Борзнянського районного суду Чернігівської області Луговцю О.А., яким 25 січня 2022 року винесена ухвала про прийняття справи до свого провадження, в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 02 березня 2022 року в зв`язку з неявкою учасників справи та існуванням загрози життю, здоров`ю та безпеці людей в умовах запровадженого в країні воєнного стану, пов`язаного зі збройною агресією російської федерації, справу було знято з розгляду на невизначений час. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й пояснив, що [PERSON] до часу звільнення належним чином виконувала свої посадові обов`язки, але заробітну плату з грудня 2020 року по 22 березня 2021 року не отримала. Чи вівся табель обліку робочого часу їм невідомо, оскільки на відповідні адвокатські запити вказаного документа та відомостей про нарахування заробітної плати їм не надали, до архіву ці первинні документи бухгалтерського обліку не передавались. В зв`язку з цим, розрахунки складових елементів заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки при звільнені були проведені позивачкою виходячи з її заробітку за останні місяці роботи у 2020 році, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. та з огляду на встановлений з 01.01.2021р. місячний розмір мінімальної заробітної плати в 6000 грн, тоді як відповідач їх не заперечував і власних розрахунків на спростування не надав. Визначену в позовній заяві суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в силу принципів диспозитивності та співмірності не бажає збільшувати. Зазначає, що засновником Борзнянської районної центральної бібліотечної системи, де працювала [PERSON] , була Борзнянська районна рада, а розпорядником коштів - Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської РДА, правонаступником якого в процесу адміністративно-територіальної реформи є Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА, який і має сплатити позивачці заборговану заробітну плату. Відповідач Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки після проведеної адміністративно-територіальної реформи згідно норм бюджетного законодавства належним відповідачем за позовом має бути Борзнянська міська рада, на території якої знаходиться бібліотечна система; позивачем не надано первинних документів на підставу розрахунків заборгованості по заробітній платі, а наявних доказів недостатньо для підтвердження вказаного боргу. Представник відповідача, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні, в тому числі й у режимі відеоконференції, не скористався, надавши клопотання (заяву) про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судовому засіданні позов підтримала й вважала за можливе його задовольнити в повному обсязі, оскільки позивачка працювала й має право на отримання за це відповідної оплати. Пояснила, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Борзнянською районною центральною бібліотечною системою, а Сектор лише здійснював централізоване фінансування, в тому числі й оплату праці робітників РЦБС, засновником якого була Борзнянська районна рада, правонаступником якої в ході адміністративно-територіальної реформи стала Ніжинська районна рада, а розпорядником бюджетних коштів - Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА (як правонаступник Сектору), з якого на її думку й потрібно стягувати заборговану позивачці заробітну плату. Зазначає, що за період січня-березня 2021 року табелі обліку робочого часу працівників РЦБС складалися неофіційно керівництвом даного закладу, передавались до централізованої бухгалтерії Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА, яким проводилось неофіційне нараховування заробітної плати із-за неузгодженості процедури вивільнення працівників при проведенні реорганізації бюджетних установ ліквідовуваного Борзнянського району та відсутності кошторисних призначень; як їй відомо, ці первинні документи бухгалтерського обліку членами комісії з реорганізації [PERSON] , [PERSON] відвозились у м. Ніжин до правонаступника Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА, але яка їх подальша доля їй невідомо. Представник третьої особи Борзнянської міської ради Чернігівської області в судовому засіданні позов підтримав і не заперечував проти його задоволення, оскільки позивачка має право на отримання винагороди за свою працю. Посилання Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА на необхідність стягнення заборгованої заробітної плати з Борзнянської міської ради вважає безпідставними, оскільки позивачка з ними в трудових відносинах не перебувала, тоді як саме Відділ як правонаступник Сектору є належним відповідачем у справі. Заслухавши пояснення представника позивачки та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Приписами ст.43\~Конституції України\~визначено,\~що кожен\~має право\~на належні,\~безпечні і\~здорові умови\~праці,\~на заробітну\~плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.115 КК України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.13\~Закону України\~«Про оплату\~праці» оплата\~праці працівників\~установ і\~організацій,\~що фінансуються\~з бюджету,\~здійснюється на\~підставі актів\~Кабінету Міністрів\~України в\~межах бюджетних\~асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. За змістом\~положень ст.3-1,\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник\~має право\~на оплату\~своєї праці\~відповідно до\~актів законодавства\~і колективного\~договору на\~підставі укладеного\~трудового договору. Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, окрім випадків невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Згідно зі\~ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст.117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується доданими документами та не оспорюється учасниками справи, позивачка [PERSON] за останньою посадою до 22 березня 2021 року працювала бібліотекарем 1-ої категорії відділу комплектування і обробки літератури Борзнянської районної центральної бібліотечної системи (далі - Борзнянська РЦБС), засновником якої була Борзнянська районна рада Чернігівської області, правонаступником якої в процесі адміністративно-територіальної реформи стала Ніжинська районна рада Чернігівської області. Наказом в.о. директора Борзнянської РЦБС О.Шестопал №9 від 16.03.2021р. [PERSON] було звільнено з роботи з 22.03.2021р. у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України); централізованій бухгалтерії Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА наказано виплатити [PERSON] компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 8 календарних днів додаткової відпустки за особливі умови праці за період роботи з 03.03.2020р. по 22.03.2021р., вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Згідно інформації КУ «Борзнянський міський трудовий архів» від 30.07.2021р. та архівної копії відомості про нарахування заробітної плати (Особові рахунки централізованої бібліотеки за 2020 рік) [PERSON] в грудні місяці 2020 року була нарахована заробітна плата в загальній сумі 4134,90 грн, за вирахуванням обов`язкових податків, зборів та інших платежів сума до видачі склала 3328,59 грн. Нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 22 березня 2021 року (день звільнення) первинними документами бухгалтерського обліку не зафіксовано, табелі обліку робочого часу щодо позивачки відповідачем та третіми особами суду не надано, тоді як згідно довідки КУ «Борзнянський міський трудовий архів» від 30.07.2021р. вказані документи до архівної установи на зберігання не надходили. При цьому, суд вважає, що відсутність проведення бухгалтерією відповідних офіційних нарахувань заробітної плати [PERSON] за період січень-березень 2021 року з огляду на належне виконання нею своїх посадових обов`язків, в силу приписів ст.43 Конституції України та вищенаведених норм трудового законодавства не може бути підставою для обмеження права позивачки на своєчасне одержання винагороди за працю. Інакше ж тлумачення цих фактичних обставин становитиме порушення вимог ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Посилання ж представника відповідача у відзиві на недостатність доказів підтвердження розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність у роботодавця табелів обліку робочого часу не може ставитися у провину працівнику, так як ведення та зберігання цих первинних документів первинного обліку не залежить від волі чи дій найманого працівника, а є безпосереднім обов`язком самого роботодавця; в даних правовідносинах працівник є слабшою й менш захищеною стороною, в зв`язку з чим підлягає особливому правовому захисту, що відповідає основним засадам\~цивільного законодавства,\~визначених у\~ст.3\~ЦК України. Крім того, зміст записів у трудовій книжці [PERSON] та наказу про її звільнення щодо підстав припинення трудового договору, пояснення учасників справи в своїй сукупності дають підстави для висновку про належне виконання позивачкою своїх посадових обов`язків до часу звільнення, тоді як доказів протилежного всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України відповідачем суду не було надано. З огляду на вищенаведені обставини, суд погоджується з наведеними стороною позивача розрахунками заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки при звільнені, оскільки вони були проведені виходячи з її документально підтвердженого заробітку за останні місяці роботи у 2020 році, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., та з огляду на встановлений з 01.01.2021р. місячний розмір мінімальної заробітної плати в 6000 грн, тоді як відповідач власних розрахунків на спростування доводів позивачки не надав. Визначення стороною позивача компенсаційних виплат, передбачених ст.117 КЗпП України, у розмірі на день подачі позову та небажання їх збільшувати до часу винесення рішення на думку суду не суперечить засаді диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) та з огляду на процесуальні дії й поведінку сторін у справі - принципам розумності, справедливості, пропорційності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц). Також слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016р. у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Отже, враховуючи викладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України, з огляду на притаманний цивільному (господарському) судочинству стандарт «баланс вірогідностей», суд вважає, що правдивість тверджень позивачки (її представника) та заявлені нею вимоги заслуговують на довіру, виплата заробітної плати [PERSON] за грудень 2020 року, січень-березень 2021 року не здійснювалась, остаточний розрахунок з нею при звільненні не проведено, тому заборгованість з оплати праці перед позивачкою становить: за грудень 2020 року - 4134,90 грн, за січень 2021 року - 6000,00 грн, за лютий 2021 року - 6000,00 грн, за березень 2021 року - 4615,35 грн, з компенсації за невикористану відпустку - 6000,00 грн, по виплаті вихідної допомоги (ст.44 КЗпП України) - 5848,96 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 33845,90 грн, а всього 66445,11 грн (з даної суми слід провести відрахування відповідних податків, зборів, обов`язкових платежів). Водночас з метою приведення стягуваних сум до єдиного критерію (їх визначення без відрахування з них відповідних податків, зборів, обов`язкових платежів) суд за згодою представника позивачки кладе в основу розрахунку її нараховану заробітну плату за грудень 2020 року в розмірі 4134,90 грн (замість до виплати 3328,59 грн), так як решта складових елементів заборгованості становлять саме нараховані суми заробітку. При цьому, такі дії суду не є виходом за межі позовних вимог і не становлять для відповідача додатковий фінансовий тягар, оскільки обов`язок по нарахуванню, утриманню та сплаті з заробітної плати працівників визначених законодавством обов`язкових податків та зборів покладено саме на роботодавця чи уповноважений ним орган (в кінцевому результаті понесені витрати будуть тотожними). Доводи відзиву Відділу культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА про неможливість їх бути відповідачем за даним позовом є безпідставними й не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. За змістом положень ч.1, 5 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації; у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Питання правонаступництва в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) було предметом розгляду Верховного Суду, який у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 11 жовтня 2019 року в справі №812/1408/16, фактичні обставини у якій хоча і не є подібними, проте безпосередній підхід до розуміння спірного у даній справі питання суд вважає застосовним до цієї справи. Так, Верховний Суд у вказаній постанові сформулював висновок, відповідно до якого публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва; під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин, а його правонаступником є той суб`єкт владних повноважень, якому передані функції, що охоплюють зміст повноважень для вчинення дій, необхідних, зокрема для відновлення прав стягувача на виконання судового рішення. Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2019р. по справі №524/4478/17, від 20.02.2019р. по справі №826/16659/15, від 10.09.2020р. по справі №420/5772/18. Відповідно до пп.25 п.1 постанови Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Чернігівській області утворено, зокрема, Ніжинський район (з адміністративним центром у місті Ніжин) у складі територій Батуринської міської, Бахмацької міської, Бобровицької міської, Борзнянської міської, Вертіївської сільської, Височанської сільської, Дмитрівської селищної, Комарівської сільської, Крутівської сільської, Лосинівської селищної, Макіївської сільської, Мринської сільської, Ніжинської міської, Новобасанської сільської, Носівської міської, Плисківської сільської, Талалаївської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Ліквідовано у Чернігівській області: Бахмацький, Бобровицький, Борзнянський, Варвинський, Городнянський, Ічнянський, Козелецький, Коропський, Корюківський, Куликівський, Менський, Ніжинський, Новгород-Сіверський, Носівський, Прилуцький, Ріпкинський, Семенівський, Сновський, Сосницький, Срібнянський, Талалаївський, Чернігівський райони (пп.25 п.3 вказаної постанови). Згідно Переліку районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», Борзнянська РДА реорганізується шляхом приєднання до Ніжинської РДА. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1321 затверджено Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються (далі - Порядок), яким визначено механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням або реорганізацією райдержадміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, у зв`язку із зміною адміністративно-територіального устрою України. Дія цього Порядку поширюється на райдержадміністрації, які у зв`язку з прийняттям постанови Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ підлягають утворенню та/або реорганізації. Пунктами 7, 10 Порядку передбачено, що перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: - у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації); - у разі утворення на території новоутвореного району райдержадміністрації, в адміністративному центрі якого була відсутня така райдержадміністрація, - з моменту державної реєстрації райдержадміністрації як юридичної особи публічного права та утворення комісії з реорганізації. Райдержадміністрація, розташована в ліквідованому районі, продовжує здійснювати свої повноваження до моменту виникнення відповідного правонаступництва, передбаченого пунктами 7 і 8 цього Порядку. Пунктом 11 Порядку також визначено, що райдержадміністрації, що припиняються, до складу яких входять структурні підрозділи із статусом юридичної особи публічного права, після набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про реорганізацію відповідної райдержадміністрації, а у разі створення райдержадміністрації на території новоутвореного району після державної реєстрації створення райдержадміністрацій, видають акт про реорганізацію структурних підрозділів райдержадміністрації, які мають статус юридичної особи публічного права. У акті про реорганізацію визначається її спосіб, з реорганізації, строк її завершення та інші необхідні умови. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, розпорядженням голови Борзнянської РДА від 12.01.2021р №1 «Про реорганізацію Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської» зобов`язано припинити в порядку реорганізації юридичну особу - Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської РДА шляхом приєднання до Відділу культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА Чернігівської області. Утворено комісію з припинення юридичної особи - Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської РДА. На голову комісії покладено обов`язок вжити заходів щодо припинення юридичної особи у строк до 12 березня 2021 року. Розпорядженням голови Ніжинської РДА від 16.03.2021р №81 «Про затвердження передавального акту» було затверджено передавальний акт Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА та зобов`язано голову комісії з реорганізації юридичної особи шляхом приєднання забезпечити здійснення державної реєстрації припинення Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 14.01.2021р. Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області перебуває в стані припинення згідно рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації. Отже, зважаючи на те, що розпорядженням голови Борзнянської РДА від 12.01.2021р №1 утворено комісію з припинення юридичної особи - Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської РДА, то саме з цієї дати відбувся перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА до Відділу культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА, в зв`язку з чим Сектор культури, молоді та спорту Борзнянської РДА втратив повноваження державного органу. При цьому, факт перебування до цього часу Сектору культури, молоді та спорту Борзнянської РДА у стані припинення, невжиття комісією з реорганізації належних заходів щодо припинення юридичної особи, нездійснення реєстрації такого припинення та невнесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним. Таким чином, оскільки заробітна плата [PERSON] як працівнику Борзнянської РБЦС нараховувалася та виплачувалася Сектором культури, молоді та спорту Борзнянської РДА, правонаступником якого став Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА, то останній і має нести відповідальність перед позивачкою по виплаті заборгованої заробітної плати за весь спірний період (з 01 грудня 2020 року по 22 березня 2021 року). Посилання Відділ культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА про необхідність в силу положень бюджетного законодавства України покладення обов`язку з виплати позивачці заборгованості по заробітній платі за січень-березень 2021 року на Борзнянську міську раду не є слушними, оскільки [PERSON] в трудових відносинах з Борзнянською міською радою не перебувала, дану установа не є засновником (власником) чи уповноваженим ним органом стосовно закладу Борзнянської РЦБС, де працювала позивачка, в зв`язку з чим не може нести відповідальність за прорахунки в діяльності інших суб`єктів владних повноважень (державних органів), допущені в процесі проведення реорганізації районної державної адміністрації та її структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє в повному обсязі, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 908,00 грн сплаченого судового збору (за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та 4500,00 грн понесених витрат на правничу допомогу адвоката, а всього по 5408,00 грн цих судових витрат. При цьому, суд враховує, що за змістом положень ст.133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи й процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір, проте розмір витрат підлягає доказуванню. По даній справі [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Луєнка Ю.В. в сумі 4500,00 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (ордер та договір про надання правової допомоги №21/06/1 від 01.06.2021р., додаткова угода №1 про погодження розміру гонорару від 19.08.2021р. з детальним описом робіт (наданих послуг), квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.06.2021р., від 19.08.2021р. про сплату [PERSON] коштів гонорару на надання правової допомоги в загальній сумі 4500,00 грн). Одночасно суд зважує на ту обставину, що відповідачем не оспорювався вказаний розмір витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу, який є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом часом та обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, й всупереч вимог ст.12, 13, 81, ч.6 ст.137 ЦПК України відповідачем нічим не спростований. Крім того, оскільки позивачка при подачі позовної заяви згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» мала пільги по сплаті судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, спір вирішений на її користь, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 908,00 грн судового збору (розмір на час подачі позову до суду). На підставі викладеного,

Outcome: approved