Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 10.12.2021 року до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач звернувшись до державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори та дізнався, що на його майно накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна зареєстрованого 17.04.2008 року №7046161 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення за б/н від 25.05.1993 року, Білгород-Дністровський банк, архівний запис №33-93 від 25.05.1993 року перенос до оновленого реєстру. В позасудовому порядку відповідач відмовився зняти арешт з майна позивача, тому він змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання завідувач Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Саданов О. не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 319 вказаного Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України, особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Тип майна, на яке накладений арешт - невизначене майно, все майно. Вказане обтяження нерухомого майна внесено 17.04.2008 року за №7046161 до Реєстру Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області у зв`язку з переносом даних до оновленого Реєстру. Наведена обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.12.2021 року, номер довідки 288977089, виданою приватним нотаріусом Чербаджи К.М., Білгород-Дністровський районний нотаріальний округ Одеської області. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей15,16 Цивільного процесуального кодексу Українирозглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Заст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту нерухомого майна тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном, і суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved