Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] (далі також - [PERSON] , заявник) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] у віці 63 років, будучи тяжко хворою, померла його мати [PERSON] , за якою заявник, за станом її здоров`я, фактично з 1990 року до дня її смерті - [INFO] доглядав та проживав разом з нею без реєстрації в [ADDRESS] , де мешкає по даний час та вів спільне господарство. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, що складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , який його мати 24.01.1996 заповіла йому. В зв`язку з тим, що заявник на час відкриття спадщини, фактично з 1990 року проживав без реєстрації з спадкодавцем, оскільки здійснював за нею догляд, тому вважав, що прийняв спадщину та за браком коштів не поспішав з нотаріальним оформленням спадщини. Та коли 07.05.2022 звернувся до Канівської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про спадщину за заповітом, йому було відмовлено в зв`язку з тим, що він не був зареєстрований по місцю проживання спадкодавця і відсутністю документального підтвердження факту його проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому заявник звернувся в суд та просить суд встановити факт того, що [PERSON] проживав з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . У судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність за наявними матеріалами справи. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області в судове засідання не з`явився, але направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами, не заперечував щодо задоволення заяви. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , зареєстрований з 07.09.1994 за адресою: с. Таганча, Канівський район, Черкаська область, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.08.2007 Канівським МРВ УМВС України в Черкаській області (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю заявника [PERSON] являється [PERSON] (а.с.8). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2004 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Таганча Канівського району Черкаської області (а.с.9). З копії заповіту від 24.01.1996, посвідченого секретарем Таганчанської сільської ради Гребіник Н.В., вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно з чого б воно не складалося і все те, що буде належать їй на день смерті, своєму сину [PERSON] (а.с.9 зворот). З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 3181 від 08.01.1990 вбачається, що [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 378 від 27.05.2022, вбачається, що в [ADDRESS] проживала гр. [PERSON] , яка померла [INFO] . В будинку на день смерті дійсно проживав без реєстрації до дня її смерті її син [PERSON] і вів спільне господарство. Спадщину прийняв шляхом заволодіння та управління майном покійної (а.с.14). З довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 40 від 20.01.2022 вбачається, що згідно рішення сесії сільської ради від 20.07.2017 № 14-10 вулиця Федоренка перейменована у вулицю Центральна. Домоволодіння [PERSON] розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.14 зворот). З Акту опитування сусідів від 01.06.2022, посвідченого старостою села С. Гарбузом, вбачається, що [PERSON] в період з 1990 по 2004 роки проживав без реєстрації по [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до постанови державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.В. № 364/02-31 від 27.05.2022 встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.16). Згідно інформації щодо спадкової справи за № 403/01-16 від 09.06.2022 наданої Канівською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заяви про прийняття спадщини в нотконтору не надходили. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] , так як це підтверджується зібраними по справі доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved