Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2017 між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000,00 грн. на строк до 15.11.2019 включно. 07.10.2019 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інвестохіллс Веста» був укладений Договір факторингу №149, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «Інвестохіллс Веста» набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 08.10.2019 між ТОВ «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №08-10/19 за умовами якого ТОВ «Інвестохіллс Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за договором №94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16.02.2018, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором № 94344649000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017, ТОВ «Вердикт\~Капітал» просить\~суд стягнути\~з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 94151554000 від 15.11.2017 у розмірі 25502,35 грн.; судовий збір у розмірі 2700,00 грн.; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 9000 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2022 відкрито позовне провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена відповідач не з`явилася в судове засідання, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 15.11.2017 ПАТ між «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Підписавши цей договір, відповідач погодилася з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 20000,00 грн. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з правилами споживчого кредитування позичальників ПАТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 15 числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 1719,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 15.11.20190. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» перед відповідачем виконало, що жодним чином не спростовано відповідачем в ході судового розгляду. Відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. 07.10.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інвестохіллс Веста» був укладений Договір факторингу №149, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017. 08.10.2019 між ТОВ «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №08-10/19 за умовами якого ТОВ «Інвестохіллс Веста» відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за договором №94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017. Станом на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 25502,35 грн., з яких: 12353,65 грн. - заборгованість за кредитом; 7462,53 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 965,58 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 2250,00 грн. - заборгованість з комісії; 766,60 грн. - нараховані 3% річних; 1703,98 грн. - втрати від інфляції. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно з частиною третьою статті 13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3\~ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Частиною першою, другою статті 228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, положення кредитного договору № 94151554000 від 15.11.2017 щодо права кредитора нараховувати комісію за управління кредитом, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо сплати комісії за управління кредитом суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 94151554000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 15.11.2017 в розмірі 23252,35 грн. обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 82% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 89% річних, що діє для дострокової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого в договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. Стосовно заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору слід зазначити наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В матеріалах справи на підтвердження повноважень представників позивача у справі міститься Договір №05-03/2021 від 05.03.2021, укладений між ТОВ «Вердикт-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», за умовами якого Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та заявка про надання юридичної допомоги № 43 від 24.11.2021, в якій ТОВ «Вердикт-Капітал» та АО «Лігал Ассістанс» погодили перелік та порядок надання правових (юридичних) послуг АО «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: копію витягу з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021 на суму 9000,00 грн. та копію платіжного доручення №0307390000 від 02.12.2021 року на загальну суму 90000,00 грн. АО «Лігал Ассістанс» надав наступні послуги: надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти (1 година, ціна 3000,00 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, підготовка та друк необхідних документів (4 години, ціна 6000,00 грн.). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивачем щодо стягнення витрат пов`язаних з наданням правової допомоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial