Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить поділити майно подружжя, а саме визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з 20.11.1999 року по 23.04.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , спільних дітей подружжя не має. Під час перебування у шлюбі, 13 вересня 2002 року сторони у справі, за спільні кошти, придбали шляхом купівлі квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем - [PERSON] . У зазначеній квартирі зареєстровані сторони у справі, спорів щодо відносно володіння та користування квартирою не виникало. Однак, позивач змушений звернутися до суду, оскільки відповідач бажає його виселити з квартири. Оскільки квартира придбана під час шлюбу, позивач просить поділити майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. Відповідач подав відзив на позов у якому просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи пропущенням строку позовної давності. Також зазначає, що 13 вересня 2002 року спірну квартиру придбали за власні кошти батьки відповідача і тому саме на відповідача було оформлено право власності на квартиру. Позивач після розлучення розумів, що його права як власника порушені, так як право власності зареєстровано на відповідача. Позивач протягом трьох років після розірвання шлюбу не звернувся до суду з позовом про поділ майна, а тому у задоволенні позову просить відмовити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено о 09:00 год 14 лютого 2022 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, 14 лютого 2022 року підготовче судове засідання не відбулося. 02 березня 2022 року у зв`язку із неявкою сторін підготовче судове засідання відкладено. У період з 14 по 23 березня 2022 року головуюча суддя перебувала на лікарняному, підгтовче судове засідання призначено 24 травня 2022 року о 09:00 год. 24 травня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті о 08:30 год 10 червня 2022 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його захисник Кондратенко М.І. вимоги позову підтримали і прохали їх задовольнити з підстав викладених у позові заяві. При цьому представник позивача пояснив, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише у грудні 2021 року, після того як відповідач звернулася до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом (номер провадження 2/577/799/21/). Наразі ухвалою суду від 25.01.2022 року провадження в цій справі зупинено до вирішення спору про поділ майна. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, прохала суд відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а також з підстав зазначених нею у відзиві. Вважала, що відповідач втратив інтерес до спірного житла, перешкод в користуванні цим житлом йому ніхто не чинив, але відповідач не проживає в квартирі з 2018 року. Визнала, що періодично відповідач приходив до квартири, але в той час коли її не було вдома. Представник відповідача Іванцов А.В. прохав суд відмовити у задоволенні позову. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з копії рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2018 року сторони у справі з 29.11.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 23.04.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (а.с.4). Згідно відмітки в ткопії паспорту [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2002 року посвідченого нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори Вороною Г.І., [PERSON] придбала у власність двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2021 року вбачається, що згідно договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 1-3912 виданий 13.09.2002 р. Конотопською міською державною нотаріальною конторою, право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.5). У провадженні Конотопського міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 577/5540/21 (провадження № 2/577/79/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, провадження в якій відкрито 01.12.2021 року, 25.01.2022 року зупинено до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства у Конотопському міськрайонному суді Сумської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. Вказана обставина визнаєтья сторонами і в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. ІV. Норми права. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до статті 22 КпШС України (в редакції, яка діяла на момент придбання сторонами квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України, яка діяла на час розірвання шлюбу між сторонами у справі. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом сумісної власності подружжя, частки майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( стаття 70 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 753/18448/17 (провадження 61-9354св21). V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем не надано. Суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише у грудні 2021 року після того як позивач звернулася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою (провадження № 2/577/7922/22). Таким чином, позивачем доведено відсутність у нього можливості дізнатися про порушення свого цивільного права раніше. Твердження відповідача у відзиві про те, що позивач після розлучення розумів, що його права як власника порушені, так як право власності зареєстровано на відповідача, є неспроможними, оскільки реєстрація права власності на одного з подружжя не спростовує презупцію права спільної сумісної власності подружжя. Матеріли справи не містять доказів, які б підтверджували заперечення права позивача, як одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно (спірну квартиру), зареєстроване за іншим подружжям - відповідачем. Натомість, надаючи пояснення в судовому засіданні, відповідач визнала, що позивач мав змогу користуватися квартирою і після розірвання шлюбу, перешкод йому ніхто не чинив. З огляду на викладене, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину квартири. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 992 грн 40 коп судового збору, сплачених при зверненні до суду. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ч.2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем наданий договір про правничу допомогу від 02.02.2022 року, укладений з адвокатом Кондратенком М.І. за яким оплата за надані послуги здійснюється в окремо обумовленому розмірі. Згідно із актом прийому-передачі послуг від адвоката Кондратенка М.І. отримано юридичні послуги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідно до квитанції за надання юридичної допомоги у справі про поділ майна подружжя [PERSON] сплачено 6000 грн. Суд дійшов висновку, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу узгоджується зі складністю справи, обсягом наданих робіт та часом витраченим на складання позову, участю в судовому засіданні, ціною позову - 68550 грн. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 6000 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved