Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, уточнивши який, посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг №б/н від 02.10.2019 р., при оформленні договору, позивач підписав заяву - анкету про надання банківських послуг, з якою відповідач пов`язує виникнення між сторонами правовідносин споживчого кредитування. Позивач отримав кредитну картку. У зв`язку із тим, що вказаний договір про надання банківських послуг було втрачено, позивач 02.04.2021 р. звернувся до відповідача із заявою про надання документів і інформації. Відповідачем була надана відповідь від 06.05.2021 р., яка не містила запитуваної інформації. Також відповідач не надав копій запитуваних документів, посилаючись на те, що другий примірник повинен бути у позивача, та що вся інформація надавалася позивачеві під час укладання договору. Позивач вважає кредитне зобов`язання між сторонами за межами сум основного боргу недійсним, розрахунок заборгованості, який складено відповідачем- неправильним. Позивач зазначив, що недійсність кредитного зобов`язання, застосовуючи процедуру реституції, суми процентів та неустойки, які були сплачені позивачем шляхом безакцептного списання відповідачем грошових коштів з банківських рахунків позивача та зарахування таких коштів в рахунок погашення процентів та неустойки за недійсним кредитним зобов`язанням, підлягають поверненню. Починаючи з 01.01.2020 р. з рахунку позивача відповідач нарахував проценти за користування кредитом (згідно виписки операцій по картрахунку позивача №QFU721M762H2PL3R від 23.06.2021 р.) : списання відсотків за використання кредитного ліміту - 14769,42 грн., комісія за обслуговування (членський внесок) - 220,00 грн., тому відповідач має в порядку реституції повернути грошові суми позивачу. Крім того, загальна сума необґрунтовано отриманих відповідачем грошових сум від позивача станом на 23.06.2021 р. складає 14989,42 грн., яка складається з 14989,42 грн.- сума списання відсотків за використання кредитного ліміту та 220,00 - сума комісії за обслуговування (членський внесок). Позивач зазначає, що всі платежі за недійсним кредитним зобов`язанням здійснені поза волею позивача, оскільки відповідач, безакцептно списував грошові кошти з картрахунку позивача та самостійно звертав їх в рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості на власний розсуд. Все вищевикладене, призвело до моральних переживань з боку позивача, що виражені у тривалих станах образи, переживань, розпачу. Крім того, у зв`язку з незаконними діями відповідача позивач вимушений приймати участь у судовому процесі, що відриває його від нормального життєвого циклу та призводить до втрати часу, що не було б необхідним у разі дотримання відповідачем прав та законних інтересів позивача. Тому, позивач просив суд захистити права споживача та стягнути з відповідача на користь позивача 14989,42 грн. в порядку реституції, зарахувати однорідні зустрічні вимоги позивача до відповідача та припинити зобов`язання позивача частину основного боргу на підставі ст. 601 ЦК України у сумі 14989,42 грн., стягнути з відповідача на його користь 10000,00 грн. в якості моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3000,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, раніше представником позивача була надана заява, у якій він просив суд розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачеві у повному обсязі та у випадку відсутності представника позивача розглядати справу за його відсутності. Суд, вважає можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача не засновані на законі, не є обґрунтованими, тому у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав- це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Ст. 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. Зазначений спосіб захисту за загальним правилом не пов`язаний з безпосереднім порушенням права особи. Проте цей позов також може поєднуватися з іншими позовами, наприклад, щодо вимог про захист права власності з віндикаційним, негаторним позовом або з позовом про виключення майна з опису або звільнення з-під арешту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 02.10.2019 р. підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З відзиву вбачається, що у вересні 2021 р. АТ КБ „ПриватБанк" звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення зі [PERSON] заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 02.10.2019 року та предметом позову є заборгованість [PERSON] за зазначеним договором у розмірі 30435,95 грн., яка утворилася станом на 17.08.2021 р.та складається з: 24 995,72 грн. - заборгованості за тілом кредита та 5 440,23 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Представником відповідача зазначено, що в обгрунтування позову покладені певні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (Справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) у цивільній справі з власним її розумінням, яка жодним чином не стосується саме цього Позивача/ [PERSON] , а прийнята щодо зовсім сторонньої особи і за зовсім інших підстав, бо Великою Палатою розглядався зовсім інший вид анкети-заяви від 18.02.2011 р., коли ще не діяв Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 р. і на той час у справі № 342/180/17 клієнт не підписував Паспорт споживчого кредиту, як у нашому випадку. У вказаному Паспорті споживчого кредитування вказані умови кредитування і навіть правові висновки Верховного Суду у інших цивільних справах (наприклад, постанова ВС від 12 лютого 2020 р. по справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994 св 19), постанова ВС від 26 лютого 2020 р. по справі № 355/1091/17 (провадження № 61-35746св18) наголошують на тому, що коли в анкеті-заяві позичальника процентна ставка та розмір неустойки не зазначені, але у підписаній Позичальником довідці про умови кредитування зазначено, то судді Верховного Суду дійшли до висновку про те, що зазначені у довідці умови кредитування (проценти та неустойка), які підписані Позичальником, підлягають стягненню. Зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не вказує на відсутність чи нікчемність договору між сторонами, а зазначається лише про відсутність певних умов кредитування, строку повернення і неможливість застосувати до конкретних правовідносин правила ст. 634 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач помилково вважає, що договір про надання банківських послуг № б/н від 02.10.2019 року укладений між ним та ПриватБанком не потрібно визнавати недійсним, бо нібито цей договір в силу закону є нікчемним. Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Договір про надання банківських послуг № б/н від 02.10.2019 року укладений між [PERSON] та ПриватБанком в цій справі є звичайним оспорюваним правочином, дійсність якого заперечує позивач і на який згідно ст. 204 ЦК України розповсюджується презумпція правомірності цього правочину (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним). В зв`язку з тим, що договір про надання банківських послуг № б/н від 02.10.2019 року укладений між [PERSON] та ПриватБанком не є нікчемним в силу Закону та не визнаний судом недійсним, то й застосувати правові наслідки недійсності цього правочину в порядку ст. 216 ЦК України (реституції), як цього вимагає Позивач у першій позовній вимозі є неможливим. Згідно виписки за договором № б/н від 02.10.2019 року, вбачається, що позивач неодноразово поповнював готівкою свою кредитну картку на різні суми, крім того, позивач, як й будь-який клієнт банка мав можливість оформити кредитну послугу за сервісом «Оплата частинами», що й було зроблено позивачем - 04.10.2019 р. та зроблено ним покупку на суму 6 958,60 грн. в магазині « АЛЛО » у м. Запорiжжя, вул. Героев 93-й Бригади, буд. 14, про що зазначено у виписці. З зазначені позивачем у позові витяги з виписки, не містять повну інформацію з виписки, бо ці списання не є договірними списаннями та погашеннями, які нібито були здійснені клієнтом з інших його рахунків. Так, згідно банківської практики словослополучення «списання відсотків за користування кредитного ліміту» у всіх виписках є лише нарахуваннями відсотків, тобто якби дійсно з якогось рахунка клієнта були списані його власні кошти, то й у виписці у стовпчику «Залишок після операції» загальна сума заборгованості зменшувалася у порівнянні з попередньою сумою за попередньою датою, а в нашому випадку, розмір боргу лише збільшувався, тобто відповідач жодних коштів не отримував від клієнта/позивача. Отже, ці «списання відсотків» є звичайними нарахуваннями процентів та збільшенням заборгованості клієнта за процентами. Так само, щодо нарахування комісії, збільшується лише заборгованість клієнта за комісією, а не відбувається її безакцептне списання/сплата. Суд вважає, що вищевказаний договір є укладеним у письмовій формі з усіма істотними умовами та є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Так, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.» Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Виписка за договором повністю підтверджує те, що клієнт погодився з усіма умовами договору та частково його виконував. Отже, є доведеним факт укладання між Позивачем та Відповідачем договору, який складається не лише з анкети-заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів/Паспорту споживчого кредитування. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, 18.01.2022 р. Запорізьким районним судом Запорізької області був задоволений частково позов АТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, у справі №317/3000/21. Згідно зазначеного рішення суду, з 02.10.2019 р. [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитом вніс грошових коштів на загальну суму 26553,98 грн., тому суд стягнув зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.10.2019 р. з тіла кредиту в розмірі 13633,19 грн. та судові витрати пропорційно стягнутих позовних вимог у розмірі 1016,80 грн., в іншій частині позову відмовлено. 19.04.2022 року постановою Запорізького апеляційного суду заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2022 року у цій справі залишено без змін. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, рішення не оскаржувалось та не перевірялось. Позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, адже з викладених позивачем обставин не вбачається, що відповідачем було спричинено моральну шкоду позивачу. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, та стягнення з відповідача на користь позивача 14989,42 грн. в порядку реституції, стягнення з відповідача на його користь позивача 10000,00 грн. в якості моральної шкоди, стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 3000,00 грн., які є похідними вимогами, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі . На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed