Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року. В обґрунтування позову зазначено, що 15.08.2006 року між АППБ «Аваль», який в подальшому було перейменовано на АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 11300 доларів США строком до 14.08.2026 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних. 24.04.2010 року сторонами договору укладено додаткову угоду, якою боржнику змінили порядок погашення заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір, яким [PERSON] передала в заставу житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м. У зв`язку з порушенням позичальником своїх обов`язків за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів банк звернувся до суду і рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2011 року по справі № 2-246/2011 із [PERSON] стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 95735,00 грн. [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 20.11.2020 року має заборгованість в сумі 7193,88 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 6470,29 доларів США та заборгованість за відсотками - 723,59 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, користуючись своїми правами іпотекодержателя позивач вважає необхідним задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. З цією метою 27.01.2021 року позивач направив боржнику вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак заявлені вимоги в обумовлений строк відповідачем не виконані, заборгованість не погашена. У зв`язку з чим, в рахунок погашення наявної заборгованості у вищевказаному розмірі, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу разом із земельною ділянкою. У відзиві на позов представник позивача адвокат Глазков А.С. зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, відлік якого почався у 2011 році під час звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем не виконано умову договору щодо визначення початкової ціни предмету іпотеки. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що додатковою угодою до кредитного договору сторони встановили, що до всіх правовідносин, пов`язаних із кредитним договором застосовується строк позовної давності у сімдесят років. Визначення початкової ціни предмета іпотеки може визначатись сторонами під час безпосередньої реалізації предмета іпотеки. До відповіді на відзив представник позивача долучив копію статуту, затвердженого 23.04.2021 року. У запереченні на відповідь на відзив та у письмових поясненнях по справі представник відповідача зазначив, що продовження строку позовної давності сторонами погоджено по кредитному договору, а не по договору іпотеки. Крім того, кредитний договір та додаткова угода до нього укладені в простій письмовій формі, в той же час, договір іпотеки нотаріально посвідчений, тому зміна останнього повинна здійснюватись в нотаріальній формі. Після збільшення строків позовної давності за кредитним договором відповідач не надавала згоди на збільшення строків позовної давності за договором іпотеки, яке повинно було здійснено в нотаріально посвідченій формі, отже закінчився строк позовної давності на момент пред`явлення даного позову до суду. Крім того, після звернення позивача до суду про стягнення з відповідача боргу позивач втратив право нараховувати відсотки за кредитом. Заборгованість за кредитом, яка визначена судовим рішенням, не може бути змінена позивачем. Починаючи з 30.05.2011 року, відповідачем сплачено 9564,32 доларів США, що в еквівалентні становить 215976,84 грн та свідчить про повне виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором та за рішенням суду. В судовому засіданні під час надання пояснень суду 19.10.2021 року представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Суду пояснила, що рішення суду, яким із [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором, останньою не виконано, вона продовжує порушувати умови кредитного договору. Звернення банку до суду щодо повернення заборгованості за договором не припинило правовідносин за кредитним договором, оскільки договір діє до повного виконання. Заборгованість, яка встановлена в рішенні суду від 2011 року, та визначена на дату розгляду справи, відповідачем сплачена частково. На даний час розмір заборгованості змінився, його актуальний розмір визначений в розрахунку, долученому до позову. Враховуючи, що строк позовної давності за кредитним договором становить сімдесят років, виконання кредитного договору забезпечено іпотекою, представник позивача вважає, що позивач має право вимагати погашення заборгованості відповідача за рахунок предмета іпотеки. В заяві від 06.06.2022 року представник позивача просить розгляд справи проводити без участі представника АТ «Райффайзен Банк», позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Глазков А.С. в судовому засіданні позов заперечив та пояснив суду, що після ухвалення рішення суду, яким сума заборгованості була зафіксована в гривневому еквіваленті, позивач не мав права нараховувати відсотки на наявну заборгованість по кредитному договору, оскільки останній припинився. Крім того, збільшений строк позовної давності, встановлений сторонами для кредитного договору, не може застосовуватись до іпотечного договору. Відповідач після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказану заборгованість вона сплачувала безпосередньо позивачу і на даний час заборгованість погашена навіть у більшому розмірі, ніж визначений в рішенні суду. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників справи, зваживши доводи сторін, висловлені ними в заявах по суті справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2006 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в простій письмовій формі укладено кредитний договір № 014-09.5-61825, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 11300,00 доларів США, зі сплатою відсотків, строком до 14.08.2026 року. Місцем проживання позичальника [PERSON] в кредитному договорі зазначено адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.16-22). Згідно нотаріально посвідченого договору іпотеки, реєстровий номер 2934, укладеного 28.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] , з метою забезпечення повернення останньою кредиту за кредитним договором № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, предметом якої є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці площею 1200 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] одноособово на праві приватної власності за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. 18.08.2006 року за реєстровим номером 2806. Право власності [PERSON] внесено до державного реєстру прав власності на нерухоме майно за № 15352624. Пунктом 4.1.11 договору іпотеки на іпотекодавця покладено обов`язок оформити до 28.10.2006 року Державний акт на право власності на земельну ділянку і передати її в іпотеку. Згідно розділу 5 іпотечного договору, у разі порушення основного зобов`язання або умов договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається зміст порушення, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний термін та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, а якщо вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема за рішенням суду. При цьому, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між сторонами, а якщо згода не досягнена, то іншою організацією, яка проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. Пунктом 6.2 договору передбачено, що право іпотеки припиняє чинність, в тому числі у разі припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою. Місцем проживання [PERSON] в договорі іпотеки зазначено адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.26-29, 32, 34). З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 8876216 від 28.08.2006 року вбачається проведення державної реєстрації обтяження на об`єкт: будинок за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 15352624 (т.1 а.с.30, 34зв.). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.08.2006 року та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2779167 від 18.08.2006, [PERSON] придбано земельну ділянку, площею 1200,00 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і споруд, ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.31). Додатковою угодою № 1 від 24.04.2010 року, укладеній в простій письмовій формі, до кредитного договору № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року, сторони врегулювали, що фактична заборгованість позичальника збільшується на розмір заборгованості по відсоткам. В подальшому погашення заборгованості позичальником здійснюється відповідно до графіка погашення кредиту. Крім того, сторони погодили, що по всіх правовідносинах з укладенням та виконанням договору застосовується строк позовної давності в 70 років. В додатковій угоді місцем проживання позичальника [PERSON] вказано адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.22-23). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2011 року по справі № 2-246/11р., яке набрало законної сили 13.06.2011 року із [PERSON] та [PERSON] , солідарно стягнуто на користь публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитом 80242,74 грн, нараховані, але не сплачені відсотки 8055,40 грн, пеня за кредитом 7436,85 грн, а всього 95735 грн, а також по 538,67 грн з кожного відповідача витрат по справі (т.1 а.с.25). Відповідно до акта № 9 від 28.05.2018 року «Про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню» цивільну справу № 2-246 за 2011 рік за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від імені якого діє Кіровоградська обласна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, крайня дата справи 30.05.2011 р, - знищена (т.2 а.с.1-2). З вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 114-43/3-132573 від 22.01.2021 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] направлено вимогу, в якій представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив, що через припинення нею належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 014-09.5-61825 існує прострочена заборгованість, розмір якої, станом на 20.11.2020 року, становить 614,00 доларів США прострочений кредит, 712,98 доларів США заборгованість за відсотками. [PERSON] запропоновано впродовж тридцяти днів з дня цієї вимоги здійснити повне погашення кредиту зі сплатою відсотків та пені, а саме: 6470,29 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 723,59 доларів США заборгованість за відсотками. Наголошено, що [PERSON] несе відповідальність за грошовим зобов`язанням належним їй майном, тому можливе звернення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.36-37). Згідно статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», затвердженого Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» протоколом № Зб-63 від 23.04.2021 року Акціонерно-поштово-пенсійний банк «Аваль» перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками Акціонерного поштово-пенсійного банка «Аваль».14.10.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». 27.04.2018 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» перейменовано на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». 23.04.2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» перейменовано на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (т.1 а.с.93). Виписками по рахунках [PERSON] відображено рух коштів по рахунках, відкритих в доларах США за періоди з серпня 2006 року по листопад 2021 року включно, з яких вбачається здійснення погашення заборгованості за кредитом згідно договору № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року, в тому числі за період з червня 2011 року по грудень 2019 року включно здійснені наступні платежі: у 2011 році: в червні 117,91, в липні 20,64, в серпні 17,61, у вересні 17,79, в листопаді 21,19, в грудні 21,58; у 2012 році: в квітні 19,51; у 2012 році: в березні 162,58, в квітні - 23,65 , в травні 25,27, у вересні 366,91, в жовтні 23,92; у 2013 році: в квітні 19,51 , в травні 743,94, в серпні 259,84, у вересні 23,19, в жовтні 26,48, в листопаді 23,70, в грудні 26,97; у 2014 році: в січні 24,22, в березні 152,62; у 2017 році: в жовтні 5256,16; у 2018 році: в квітні 382,34 , в липні 227,84, в серпні 148,42, у вересні 73,69, в листопаді 142,08; у 2019 році: в січні 70,49, в лютому 72,56, в травні 327,37, в липні 136,82, у вересні 119,11, в листопаді 116,21, в грудні 64,07. Загальна сума коштів, сплачених [PERSON] за період з червня 2011 року по грудень 2019 року, становить 9276,19 доларів США (т.1 а.с.154-240). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року [PERSON] за період з червня 2011 року по грудень 2019 року фактично сплачено 3406,98 доларів США на погашення кредиту та 9639,34 доларів, в якості погашення відсотків (а.с.7-10). Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 Закону України «Про іпотеку». Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач станом на 20.11.2020 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 7193,98 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 6470,29 доларів США та заборгованості за відсотками 723,59 доларів США. Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2011 року по справі № 2-246/11р, яке набрало законної сили 13.06.2011 року, із [PERSON] та [PERSON] , солідарно стягнуто на користь публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль 95735 грн. Під час судового розгляду стороною позивача не надано доказів того, що за вказаним рішенням суду позивачем отримано виконавчий лист та пред`явлено його до примусового виконання. Пасивна позиція позивача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи (пред`явлення виконавчого документу, контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо), вказують на те, що він не вживав активних дій для реалізації своїх прав в рамках виконавчого провадження. У зв`язку з чим, будь-які платежі, що здійснювала відповідач після набрання законної сили рішення у справі № 2-246/11р, суд відносить на погашення заборгованості, присудженої до стягнення судовим рішенням у вказаній справі. Розбіжностей щодо валюти виконання погашення заборгованості між сторонами не виникало, позивачем приймались платежі від відповідача у валюті визначеній кредитним договором, що свідчить про те, що сторони скористались правом, передбаченим ч.2 ст.524 ЦК України та визначили грошовий еквівалент виконання зобов`язання в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що після ухвалення 30.05.2011 року судом рішення у справі № 2-246/11р, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року, банком продовжено нарахування відсотків за 12 відсотковою процентною ставкою, як визначено кредитним договором. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування позивачем відсотків, встановлених договором, на суму заборгованості поза межами кредитування суперечить ст.625 ЦК України. Судом встановлено та підтверджується виписками по рахунках, що [PERSON] за період з червня 2011 року по грудень 2019 року сплачено 9276,19 доларів США, яка включає в себе суму платежів на погашення тіла кредиту та суму погашення відсотків за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, надано позивачем, проти якого не заперечував представник відповідача, загальна сума коштів, сплачених [PERSON] на погашення кредитного договору, як тіла кредиту, так і відсотків, становить 13046,32 доларів США. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином дії або бездіяльність відповідача порушує його права та законні інтереси, що є процесуальним обов`язком позивача з огляду на приписи ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Однак, позивачем в позовній заяві не наведено обґрунтування та відповідного розрахунку на підтвердження того, що наявна у відповідача заборгованість в сумі 7193,98 доларів США за кредитом розрахована в порядку, передбаченому ст.625 ЦК України. Порядок визначення розміру індексу інфляції за весь час прострочення, а також можливість сплати боржником трьох процентів річних від простроченої суми в кредитному договорі № 014-09.5-61825 від 15.08.2006 року сторонами не обумовлені. Отже, сума, фактично сплачена відповідачем в період з червня 2011 по грудень 2019 року, значно перевищує розмір заборгованості, про наявність і розмір якої стверджує позивач, оскільки ним не доведено правомірність її нарахування. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17. Аналізуючи спосіб захисту прав, обраний позивачем, судом встановлено, що позивач за рахунок погашення заборгованості просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок з господарство-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою. Згідно договору іпотеки, укладеного сторонами, предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, про що внесені відповідні реєстраційні відомості до Державного реєстру іпотек. Разом з тим, земельна ділянка, на яку просить звернути стягнення позивач не входить до предмета іпотеки, що підтверджується як самим договором іпотеки, в якому п.4.1.11 [PERSON] зобов`язано оформити Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та передати її в іпотеку, так і відсутністю відповідних змін та доповнень до договору іпотеки стосовно предмета іпотеки, оформлених в письмовій формі та посвідчених нотаріально. Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Аналогічні за змістом положення сторони іпотечного договору зазначили в розділі 5, в якому зазначено, що іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки після надсилання іпотекодавцю відповідної письмової вимоги. 22.01.2021 року позивачем вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором надіслано [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, в договорі іпотеки адресою іпотекодавця [PERSON] вказано адресу: [ADDRESS] . Позивачем не надано доказів того, що адреса, на яку скеровано вищевказану вимогу, обумовлено сторонами для надсилання повідомлень щодо виконання договору іпотеки, в тому числі для направлення вимоги про усунення порушення за основним зобов`язанням, як передумови початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальноприйнятим у світовій практиці є застосування щодо юридично-значимих повідомлень принципу «доставки (одержання)» повідомлень, якщо сторони прямо не передбачили застосування принципу «відправлення». При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей». Оскільки сторони в розділі 5 іпотечного договору обумовили момент, із якого виникають правові наслідки юридично-значимого повідомлення, то цьому випадку має застосуватися принцип «доставки (одержання)» вимоги. Висновок суду відповідає позиції Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 у справі № 344/3627/16-ц. Тобто, на момент відправлення вимоги на непідтверджену адресу відповідача про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач не пересвідчився в її отриманні боржником, докази належного вручення відповідачу зазначеної вимоги позивачем суду не надано. Спеціального порядку направлення повідомлень ні в іпотечному, ні в кредитному договорі сторонами не узгоджено. Таким чином, позов не підлягає задоволенню, оскільки суду з дотриманням стандарту доведення «поза розумним сумнівом» не доведено порушення відповідачем прав позивача, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідно статуту позивача з 23.04.2021 року Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» (скорочена назва АТ «Райффайзен банк Аваль») змінило назву на Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк» (скорочена назва АТ «Райффайзен Банк»). Відповідно до ч.2\~ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 524, 527, 589 ЦК України. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання\~щодо розподілу\~судових витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~до яких\~належать витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~що здійснив\~відповідач,\~суд виходить\~з вимог\~ст.ст.133,\~137,\~141\~ЦПК України,\~згідно яких\~судові витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~відповідача у\~разі задоволення\~позову.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг), часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг), обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт, ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. В якості підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області адвокатом Глазковим А.С., договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.01.2020 року, згідно п.3.1 якого розмір гонорару та порядок його внесення, може викладатись безпосередньо в акті наданих послуг та/або рахунку-фактурі, відповідно до акта наданих послуг № 1 від 11.01.2022 року загальна вартість правової допомоги, наданої відповідачу адвокатом Глазковим А.С., складає 35000 грн, яка включає в себе в погодинному розрізі: 6 год. - правовий аналіз матеріалів позовної заяви з додатками по справі № 390/358/21, 8 год. підготовка та подача відзиву на позовну заяву, 4 год. правовий аналіз відповіді на відзив, 4 год. підготовка та подача заперечень на відповідь на відзив, 2 год. ознайомлення з матеріалами справи 01.12.2021 р., 3 год. ознайомлення з матеріалами справи 11.01.2022 р., 4 год. - підготовка пояснень з розрахунком по справі за результатами аналізу банківських виписок, 5 год. представництво інтересів клієнта в судових засідань. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист ? прав ?людини ?і основоположних ? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 08.04.2021 року по справі № 922/2321/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. В письмових поясненнях представник позивача зазначив, що позивач не визнає вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які нею понесені, з огляду на те, що гонорар повинен бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В договорі, укладеному між [PERSON] та АО «Глазков та Партнери», не обумовлено порядок обчислення гонорару. Стороною відповідача не надано підтвердження реальних витрат [PERSON] на правничу допомогу, тому відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу і розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, представником відповідача не обґрунтовано, що на визначення розміру витрат відповідача на правову допомогу вплинули складність справи, а також значення справи для відповідача. Відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35000 грн не є співмірними зі складністю справи і кількістю часу, витраченого адвокатом, тому просив відмовити у стягненні з позивача таких витрат повністю. Як вбачається з матеріалів справи, під час судового провадження призначалось декілька судових засідань, загальна тривалість яких за участю представника відповідача становить 55 хв., що підтверджується протоколами судових засідань. Крім того, між 01.12.2021 року та 11.01.2022 року до матеріалів справи приєднано акт № 9 від 28.05.2018 року «Про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню», тому не видається обґрунтованим витрачання представником відповідача 3 годин для повторного ознайомлення з матеріалами, так як з часу останнього ознайомлення ним зі справою до справи долучено один документ обсягом 2 сторінки. Таким чином, судом встановлено неспівмірність вимог відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, в частині розміру відшкодування витрат на представника за його участь в судових засіданнях та в частині ознайомлення з матеріалами справи, тому суд вважає, що вони підлягають зменшенню. Заперечення представника відповідача в частині того, що заявлений відповідачем розмір відшкодування витрат на адвоката не відповідають складності справи та значенню справи для самої позивачки суд відхиляє, оскільки спір про звернення на предмет іпотеки, який є нерухомим майном та належить відповідачу, враховуючи ціну позову, не може не мати вагомого значення для його власника, тому ним, в особі представника-адвоката, зайнято активну позицію по захисту своїх суб`єктивних прав, про що свідчать ряд юридично значущих процесуальних дій. Підстав для зменшення розміру відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу з інших підстав суд не вбачає, оскільки переконливих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами про їх неспівмірність, завищеність чи невідповідність представником позивача суду не наведено, що є його обов`язком, згідно ч.6 ст.137 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розміру, на який слід зменшити розмір відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, суд, з урахуванням вимоги щодо їх дійсності, необхідності, розумність їх розміру, зважаючи на складність справи та часткової доведеності, вважає, що зменшення розміру відшкодування до розміру 28000 грн буде відповідати засадам справедливості.

Outcome: approved