Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2007 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ентузіаст» №174 від 17.05.2022 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані четверо людей: [PERSON] , [PERSON] та їх діти: [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] . [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично не проживає у квартирі з березня 2021 року. Відповідачі квартирою не цікавиться, її речей у будинку немає, вселитися не намагалася, комунальні платежі за житло не сплачує. Жодних перешкод у проживанні відповідачу позивач не чинив. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] створює йому перешкоди у реалізації правомочностей власника, зокрема у реалізації права на вільне розпорядження належним йому майном. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 30.05.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача\~ у судове засідання\~ не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи\~у його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не повторно з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.02.2007 року. (а.с.6). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї\~ сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідач [PERSON] , 1983 року народження зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.11).\~ Згідно акту ОСББ «Ентузіасті» від 16.05.2021 року, [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з березня 2021 року (а.с.8). Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~ або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник\~ володіє, користується,\~ розпоряджається своїм\~ майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Крім того, положеннями частини четвертої зазначеної статті визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд у справі №731/34/17-ц, постанова від 02.09.2019 року. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року. Окрім того, суд зауважує, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як було встановлено судом, позивач є власником спірного житла. Відповідач [PERSON] квартирою [ADDRESS] понад один рік не користується, виїхала з неї добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинив, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ст.405 ЦК України. У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорюване право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї\~ сім`ї, інших осіб, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині до [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved