Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

АТ «АБ «Радабанк» 29 квітня 2022 року звернулось до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] в обґрунтування якого, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 30 листопада 2018 року між кредитором - акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Радабанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Промхімснаб Плюс» було укладено кредитний договір №18418/ЮКР/0 від 30.11.2018. Згідно пункту 1.1 кредитного договору позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної відкличної траншевої кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 140 000,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 11% річних. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кінцевий термін погашення повної суми кредиту становить 29 листопада 2019 року. В межах загального ліміту кредитування відповідним додатковим договором до кредитного договору передбачався кінцевий термін повернення суми відповідного траншу. Третя особа зазначені умови кредитного договору не виконала, заборгованість у встановлений строк не сплатила, а тому позивач був вимушений звернутись до Господарського суду Дніпропетровської області з відповідною позовною заявою про стягнення з ТОВ «Промхімснаб Плюс» заборгованості за кредитним договором № 18418/ЮКР/0 від 30.11.2018. 16.02.2022 Господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі № 904/9181/21, яким позовні вимоги АТ «АБ «Радабанк» задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Промхімснаб Плюс» та поручителя [PERSON] на користь АТ «АБ «Радабанк» заборгованість за кредитним договором №18418/ЮКР/0 від 30.11.2018 у розмірі 141 565,95 доларів США, що за офіційним курсом долару США до гривні, встановленим НБУ станом на 25.11.2021 року (1 долар США = 26,9273 гривень), становить 3 811 988,81 грн., та складається із заборгованості по кредиту 131 500,00 доларів США та заборгованості по процентам у розмірі 10 065,95 доларів США., судовий збір у розмірі 57 179,83 грн. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був Договір застави №18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Перфіловою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4897. Предметом застави згідно зазначеного договору був транспортний засіб Honda CR-V тип універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] власником якого є відповідач. У відповідності до договору заставодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором та невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за цим договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. ТОВ «Промхімснаб Плюс» свої обов`язки перед позивачем за кредитним договором не виконав, порушив умови, встановлені кредитним договором, стосовно своєчасного та повного погашення кредиту у строк, встановлений договором, та оплати процентів. У зв`язку з викладеним просив суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Промхімснаб Плюс» перед Акціонерним Товариством «Акціонерний Банк «Радабанк» за кредитним договором № 18418/ЮКР/О від 30.11.2018 у загальному розмірі 141 565,95 доларів США що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 131 500,00 доларів США, простроченої заборгованості по процентам у сумі 10 065,95 доларів США, звернути стягнення на рухоме майно, що належить [PERSON] та є предметом застави за договором застави №18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Перфіловою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4897, а саме: автомобіль HONDA CR-V, тип універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , колір зелений, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , видане відділом РЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, дата реєстрації 30 серпня 2013 року. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.52). До суду 12 травня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.53). Ухвалою судді від 13 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства\~«Акціонерний банк\~«Радабанк» до\~ [PERSON] про\~звернення стягнення\~на предмет\~застави (а.с. 54). Представник позивача надав заяву в якій просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 листопада 2018 року між Кредитором - акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Радабанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Промхімснаб Плюс» було укладено кредитний договір № 18418/ЮКР/0 від 30.11.2018. Згідно пункту 1.1 кредитного договору позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної відкличної траншевої кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 140 000,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 11% річних. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кінцевий термін погашення повної суми кредиту становить 29 листопада 2019 року. В межах загального ліміту кредитування відповідним додатковим договором до кредитного договору передбачався кінцевий термін повернення суми відповідного траншу. Третя особа зазначені умови кредитного договору не виконала, заборгованість у встановлений строк не сплатила, а тому позивач був вимушений звернутись до Господарського суду Дніпропетровської області з відповідною позовною заявою про стягнення з ТОВ «Промхімснаб Плюс» заборгованості за кредитним договором № 18418/ЮКР/0 від 30.11.2018. 16.02.2022 Господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі №904/9181/21, яким позовні вимоги АТ «АБ «Радабанк» задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Промхімснаб Плюс» та поручителя [PERSON] на користь АТ «АБ «Радабанк» заборгованість за кредитним договором № 18418/ЮКР/0 від 30.11.2018 у розмірі 141 565,95 доларів США, що за офіційним курсом долару США до гривні, встановленим НБУ станом на 25.11.2021 (1 долар США = 26,9273 грн.), становить 3 811 988,81 грн., та складається із заборгованості по кредиту 131 500,00 дол.США та заборгованості по процентам у розмірі 10 065,95 доларів США., судовий збір у розмірі 57 179,83 грн. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був договір застави № 18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Перфіловою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4897. Предметом застави згідно зазначеного договору був транспортний засіб Honda CR-V тип універсал-В, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] власником якого є відповідач. У відповідності до договору заставодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором та невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за цим договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. ТОВ «Промхімснаб Плюс» свої обов`язки перед позивачем за кредитним договором не виконав, порушив умови, встановлені кредитним договором, стосовно своєчасного та повного погашення кредиту у строк, встановлений договором, та оплати процентів. Позивач за вихідним № 1252-1/02-4/2021 від 09.03.2021 направив відповідачу письмову вимогу про усунення порушення за кредитним договором №18418/ЮКР/0 від 30.11.2018 та попередження про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018, відповідно до якого повідомив відповідача про порушення зобов`язань за кредитним договором № 18418/ЮКР/О від 30.11.2018 та наявність простроченої до оплати заборгованості ТОВ «Промхімснаб Плюс» станом на 05.03.2021, вимагав виконати порушені зобов`язання у 30-ти денний строк з моменту отримання цієї вимоги, сплативши заборгованість, та попереджав, що у разі не виконання цієї вимоги буде здійснено стягнення на предмет застави за договором застави №18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018. 30.11.2021 на адресу відповідача було направлено вимогу-попередження за договором застави №18418/ЮКР/0-РМ-4/02-1 від 07.12.2018, вихідний № 6258-1/02/2021 від 29.11.2021. 23.02.2022 позивач втретє направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості та попередження про звернення стягнення на заставне майно, вихідним № 748- 1/02/2022 від 22.02.2022. Наявна заборгованість за кредитним договором №18418/ЮКР/0 від 30.11.2018, що підтверджена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/9181/21 від 16.02.2022, яке набрало законної сили, складає 131 500,00 доларів США - заборгованість по кредиту, 10 065,95 доларів США - заборгованість по процентам. У\~статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Застава відповідно до\~ст. 572 Цивільного кодексу\~\~України\~та\~стаття 1 Закону України «Про заставу»\~є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) Відповідно до частини першої\~статті 20 Закону України «Про заставу»\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави згідно ч.1,2\~статті 590 Цивільного кодексу України\~здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом . Частинами першою, третьою\~статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~\~встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Якщо інше не передбачено рішенням суду, відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом . За положеннями ч.2\~ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про\~\~звернення\~\~стягнення\~\~на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до\~статті 627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року(справа № 6-10цс13). За таких підстав, оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява, підлягає задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2792,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved