Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Підстава позову /позиція позивача/. Позивач звернувся до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги (Т.1 а.с. 103-105) просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг, згідно розписки від 31.12.2018 та розписки від 02.03.2019 у розмірі 100\~000, 00 доларів США, а також 3 % річних в сумі 5365,36 доларів США, і пеню в розмірі 171322,78 грн., а також стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову покликається на те, що 31 грудня 2018 року він, [PERSON] , надав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 49 900 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів США, що підтверджується розпискою, а також заявою [PERSON] , який був присутнім при передачі коштів, про що й написав відповідну заяву. Згідно вищевказаної розписки, відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти у повному обсязі до 01 березня 2019 року. У випадку порушення строку виконання взятих на нього обов`язків, зобов`язався виплатити пеню у розмірі 1% від суми за кожен місяць прострочення. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. Окрім цього, 02 березня 2019 року він, [PERSON] , надав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 100 (п`ятдесят тисяч сто) доларів США, що підтверджується розпискою, а також заявою [PERSON] , який був присутнім при передачі коштів, про що й написав відповідну заяву. Згідно вищевказаної розписки, відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти у повному обсязі до 01 жовтня 2019 року. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. Таким чином, відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 100 000 (ста тисяч) доларів США, які не повернув. На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, за розпискою від 31\~грудня 2018\~року до стягнення належить основна сума заборгованості, 3% річних, а також пеня в розмірі 1% від суми за кожен місяць прострочення. Розрахунок 3% річних та пені проводиться згідно офіційного курсу НБУ на час пред`явлення позову і становить - 28.4551 грн. за 1 долар США. Оскільки Відповідач свої зобов`язання за розписками не виконав та суму позики у становлені терміни не повернув, у Відповідача виникли перед Позивачем заборгованість в розмірі 100000,00 доларів США. Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказане підтверджує що вимоги, викладені у позовній заяві щодо стягнення основної суми боргу в іноземній валюті в розмірі: 49900,00 доларів США згідно з розпискою від 31.12.2018 та 50100,00 доларів США, згідно з розпискою від 02.03.2019 відповідають вимогам чинного законодавства та судовій практиці. Щодо стягнення 3% річних в іноземній валюті звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12. У частині другій статті 625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Наведене повністю відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 31.12.2018 Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.03.2019. Відтак,\~період прострочення\~розраховується з\~02.03.2019\~по 30.03.2021,\~що становить 760\~календарних днів. Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: Сума (3% річних) = СЗ х 3 х Д /365/100, де СЗ - сума заборгованості; Д- кількість днів прострочення. З урахуванням наведеного, згідно з розпискою від 31.12.2018 Відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію - 3% річних в розмірі 3117,04 доларів США, що розрахована наступним чином: Сума (3% річних) = 49900.00 дол. США х 3 х 760 /365 /100 3117,04 дол. США. Згідно з розпискою від 02.03.2019 Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.10.2019. Відтак,\~період прострочення\~розраховується з\~02.10.2019\~по 30.03.2021\~становить 546\~календарних днів. Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: Сума (3% річних) = СЗ х 3 х Д / 365 / 100, де СЗ - сума заборгованості; Д- кількість днів прострочення. З урахуванням наведеного, згідно з розпискою від 02.03.2019 року Відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію - 3% річних в розмірі 2248,32 доларів США, що\~розрахована наступним\~чином.\~ Сума (3% річних) = 50100.00 дол. США х 3 х 546 /365 /100 = 2248.32 дол. США. Частиною 3 статті 549 ЦПК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Так, за період з 28.12.2019 по 29.12.2020 (367 днів, ставка визначена в договорі 12%) пеня складає 171322,78 грн. У відповіді\~на відзив\~(Т.1\~а.с.\~182-185), представник позивача зазначає, що відзив Відповідача на позовну заяву не відповідає фактичним обставинам справи, містить недостовірні відомості, спрямовані на введення суду в оману та спрямовані на ухилення від виконання своїх зобов`язань з повернення боргу [PERSON] , не обгрунтовується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, з огляду на що повинні критично оцінюватися судом при вирішенні справи по суті та прийнятті рішення у справі. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов обгрунтовані наступними обставинами. Щодо тверджень Відповідача, що складені розписки викликають сумнів щодо об`єктивності та не підтверджують дійсну передачу у борг повідомляє наступне. Дійсність надання Відповідачу у позику грошових коштів та його зобов`язання повернути кошти підтверджується наступними обставинами. Перш за все, зазначає, що [PERSON] не один рік знає [PERSON] (батька Відповідача) та самого Відповідача - [PERSON] . Однак зазначає, що відносини з [PERSON] (батько Відповідача) мали не стільки діловий, скільки особистий характер. Зокрема, [PERSON] як засновник агрофірми та маючи в наявності технічні можливості, неодноразово надавав [PERSON] різноманітну допомогу у збиранні врожаю, який не міг бути зібраний власними силами [PERSON] . Така допомога надавалася без укладення жодних договорів та без отримання будь-яких коштів від [PERSON] , суто ґрунтуючись на особистих довірливих стосунках між ними. Орієнтовно два\~роки тому\~ [PERSON] \~(батько\~Відповідача)\~виїхав на\~постійне місце\~проживання до\~Російської Федерації,\~лише час\~від часу\~приїжджаючи до\~України на\~деякі проміжки\~часу.\~Після цього\~Відповідач повідомив\~ [PERSON] \~про його\~фінансові труднощі\~та особисто\~звернувся до\~нього з\~проханням позичити\~грошові кошти\~у розмірі\~100\~000,00\~доларів США.\~Знаючи особисто\~як Відповідача,\~так і\~його батька,\~ [PERSON] \~прийняв рішення\~допомогти Відповідачу.\~Однак,\~передати відразу\~всю суму\~виявилося досить\~складно,\~у зв`язку\~з чим,\~31\~грудня 2018\~року [PERSON] \~позичив Відповідачу\~частину коштів\~в розмірі\~49\~900,00\~доларів США.\~Довіряючи Відповідачу,\~ [PERSON] \~не наполягав\~на оформленні\~документу -\~договору позики,\~а погодився\~на оформлення\~позики шляхом\~складання Відповідачем\~розписки.\~У зв`язку\~з цим,\~31\~грудня 2018\~року на\~території ПАФ\~«Батько і Син» в\~с.\~Ганнівці при\~особистій зустрічі\~з Відповідачем\~ [PERSON] \~передав грошові кошти, про що Відповідачем особисто складено розписку. З вказаної\~розписки вбачається,\~що [PERSON] \~одержав в\~борг від\~ [PERSON] \~грошові кошти в\~сумі 49900,00\~доларів США,\~а також,\~що [PERSON] \~зобов`язався повернути\~в повному обсязі гроші\~вчасно до\~01.03.2019.\~У разі\~недотримання цього\~ [PERSON] \~зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1% від суми за місяць прострочення. В подальшому, коли прийшов час повертати кошти Відповідач знову попросив про фінансову допомогу, при цьому запевняючи про повернення коштів після літа. Насправді довго знаючи Відповідача та його батька, неодноразово мавши з ними довірливі стосунки позивач позичив Відповідачу ще кошти у розмірі 50 100,00 доларів США, при цьому ними також не укладався договір, а лише Відповідач надав [PERSON] розписку. З вказаної розписки вбачається, що [PERSON] одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50100,00 доларів США та зобов`язувався повернути до 01.10.2019. Боргові розписки від 31.12.2018 та від 02.03.2019 складені, а грошові кошти передані Відповідачу в присутності свідка [PERSON] , який письмово підтвердив факт передачі коштів. Як зазначалося, вказані розписки були складені Відповідачем особисто на території ПАФ «Батько і Син» в с. Ганнівці Жидачівського району Львівської області. [PERSON] перебував у трудових відносиназ з ПАФ «Батько і Син», що підтверджується Наказом ПАФ «Батько і Син» №3 від 23.03.2016 «Про прийняття на роботу» та Наказом ПАФ «Батько і Син» №14/К від 24.04.2019 «Про припинення трудового договору (контракту)». Вказане пояснює факт перебування [PERSON] в с. Ганнівці та додатково підтверджує його присутність при складанні Відповідачем боргових розписок. Відповідно спростовуються твердження Відповідача, щодо сумнівів правдивості тверджень [PERSON] щодо складення розписок та передачі грошових коштів у присутності свідка [PERSON] . Таким чином, такі твердження Відповідача є необгрунтованими та не повинні братися судом під час розгляду справи по суті. Таким чином, між [PERSON] та Відповідачем на підставі боргових розписок виникли відносини позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц Судом зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховним Судом зроблено висновок, викладений у постанові від 08.10.2020 за результатами розгляду справи №194/1126/18, що тлумачення статей\~1046\~та 1047\~ЦК України\~свідчить,\~що по\~своїй суті\~розписка про\~отримання в\~борг грошових\~коштів є\~документом,\~який видає\~боржник (позичальник)\~кредитору (позикодавцю)\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей.\~Наявність оригіналу\~боргової розписки\~у позивача,\~без зазначення\~на ній\~повернення оспорюваних\~сум,\~свідчить про\~те,\~що боргове\~зобов`язанняне\~виконане.\~Вказане узгоджується\~з висновками\~Верховного Суду,\~викладеними у\~постанові Верховного\~Суду від\~12.02.2020\~у справі\~№354/416/13-ц\~та у\~постанові від\~12.11.2019\~у справі №154/3443/18.\~Звертає увагу\~суду,\~що боргова\~розписка від\~31.12.2018\~та боргова\~розписка від\~02.03.2019\~відповідають вимогам\~чинного законодавства\~та з\~урахуванням висновків\~Верховного Суду\~підтверджують той\~факт,\~що між\~ [PERSON] та [PERSON] насправді виникли правовідносини позики, оскільки [PERSON] в написанні боргових розписок власноручно підтвердив факт отримання ним коштів від [PERSON] в загальному розмірі 100000,00 доларів США; взяв на себе зобов`язання щодо повернення коштів до певної дати. Окрім цього,\~звертає увагу\~суду,\~що сам\~відзив на\~позовну заяву\~містить підтвердження написання Відповідачем розписок. Таким чином,\~вищенаведене в\~повній мірі\~підтверджує той\~факт,\~що між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~виникли відносини\~позики.\~Відповідач отримав\~від [PERSON] позику\~(борг)\~100000.00\~доларів США\~та зобов`язався\~їх повернути,\~добровільно власноруч\~зазначивши про\~це в\~розписці від\~31.12.2018\~та в\~розписці від\~02.03.2019. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК встановлено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів з фізичної особи [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] на підставі розписок та у зв`язку з виникненням відносин позики між Позивачем та Відповідачем як двома фізичними особами. В контексті цього вважає, що висловлювання Відповідача « [PERSON] \~мав бажання\~розширити власний\~с/г\~бізнес,\~тому запропонував\~ [PERSON] \~отримати у\~фактичне користування\~на користь\~ПАФ «Батько\~і Син»\~всю орендовану\~ФГ «Дідушицьке»\~землю...\~Сторони домовилися\~таким чином,\~що [PERSON] \~сплачує [PERSON] \~готівкою завдаток\~для виконання\~досягнутої домовленості,\~а пізніше\~внаслідок додаткових\~переговорів,\~доплатить решту\~суми «відступних».\~Загальна сума\~домовленостей з\~фактичної передачі\~землі становила\~100000\~доларів США» стосуються двох юридичних осіб - ПАФ «Батько і Син» та ФГ «Дідушицьке» та жодним чином не належать до предмету доказування у цій справі. У зв`язку з тим, що ПАФ «Батько і Син» та ФГ «Дідушицьке» виступають самостійними учасниками цивільних правовідносин - їх жодним чином не можна прирівнювати та уособлювати з [PERSON] та/або [PERSON] як фізичними особами. Відтак, вважає, що твердження Відповідача що складені розписки викликають сумнів щодо їх об`єктивності та не підтверджують дійсну передачу коштів у борг не обгрунтовуються жодними належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, а також повністю спростовуються вищенаведеними доводами, чинним законодавством га судовою практикою. Щодо тверджень Відповідача, що встановлений вид відповідальності у розписці, а саме, пеня у розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць прострочення, не відповідає вимогам законодавства, відтак не може бути задоволеним судом повідомляє наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання. Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.2,3 ст.549 ЦК України). При цьому, пеня може обчислюватися у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання не лише за кожен день прострочення виконання, а й місяць. Отже, розмір погодженої сторонами в угоді (розписці) штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен місяць прострочення відповідає поняттю «пеня». Зазначення в угоді (розписці) неустойки (пені) як штрафу не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у випадку прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів). Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та висновками Верховного суду від 25.07.2018 у справі №922/4400/17. Таким чином, визначена в розписці від 31.12.2018 пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць прострочення зобов`язання не суперечить вимогам законодавства, а можливість її розрахунку за місяць відповідає правовій позиції Верховного Суду. Вказане спростовує доводи Відповідача, які не відповідають законодавству та судовій практиці, з огляду на що повинно критично оцінюватися під час розгляду справи по суті. З урахуванням вимог ст.ст.76, 77-80, 81 ЦПК України вважає, що є абсолютно необґрунтованими і не непідтвердженими жодними доказами, неправдивими та такими, що вводять суд в оману, з огляду на що повинні бути відхилені судом при розгляді справи по суті, твердження Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що позивач користується смартфоном і в нього підключені такі месенджери як Вайбер та Ватсап; заздалегідь до подачі позивачем цього позову, відповідач [PERSON] подав до Жидачівського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] про визнання правочину удаваним. Таким чином, вищенаведене спростовує обгрунтування Відповідача про безпідставність вимог Позивача, а також спростовує твердження Відповідача про те, що складені розписки викликають сумнів щодо їх об`єктивності та не підтверджують дійсну передачу грошових коштів у борг, що складені розписки складені за відсутності свідка, про неможливість нарахування пені в розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць прострочення. В судовому засіданні позивач [PERSON] будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України дав показання про те що відповідач позичив у нього кошти в 2018 році, при цьому разом зі своїм батьком запевнив, що кошти повернуть. Однак вони його обманули. Він позичив 100000 доларів США, це були його заощадження, відповідач по різному маніпулював, щоб не повертати кошти. Відповідач до складання розписок звертався до нього, вони надавали йому послуги, лише комбайни для користування, щоб він міг зібрати врожай, жодних партнерських відносин у них не було. Чи була складена відповідна угода, він не пригадує. За отримані послуги вони отримали грошові кошти. Це було в 2014-2016 р.р. [PERSON] попросив у нього кошти в борг для бізнесу та написав розписки 31.12.2018 та 02.03.2019. Відповідач обіцяв, що його батько допоможе повернути кошти. 49900 доларів США це кошти, які на той час були в сейфі, батько відповідача пообіцяв, що поверне кошти, тому він дав ще 51100 доларів США. Відповідач відразу просив у нього 100000 доларів США і ще в грудні 2018 року вони домовилися про вказану суму. При позиці грошей були присутні його діти. Гроші він передавав в с. Ганнівці в офісному приміщенні. [PERSON] був свідком передачі коштів. Агрофірма «Батько і син» заснована ним і передана дітям, він керує ФГ « [PERSON] ». З ФГ «Дідушицьке» були відносини, надавалися послуги комбайном. Відповідач мав зібрати врожай і повернути кошти до 01.10.2019. Починаючи з жовтня 2019 року відповідач почав переховуватися від нього та не виходив на зв`язок. Просить позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Галушко О.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та звернула увагу суду на те, що відповідач у відзиві не заперечував факту написання розписок та отримання грошових коштів в розмірі 100000 доларів США. Метою складання розписок було надання відповідачу у борг грошових коштів, сторони давно знайомі, разом не працювали. Просить позов задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позиція відповідача. У відзиві на позовну заяву (Т.1 а.с.29-35), представник відповідача вказує на те що зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що позивач долучив до тексту позовної заяви: 1) копію розписки від 31.12.2018; 2) копію розписки від 02.03.2019; 3) копію паспорта та РНОКПП [PERSON] ; 4) розрахунки 3% річних та пені по розписках. На копіях документів, поданих до позовної заяви відповідачеві надані документи посвідчені написом копія вірна або згідно з оригіналом та засвідчені підписом невідомої особи. Відтак, можна вважати додані до позову документи не посвідченими та поданими відповідачеві не у встановленому законом порядку. Відтак, вони не можуть бути визнані доказами у справі та їм не може бути надана правова оцінка. У відповідності до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як видно із змісту розписки від 31.12 2018, відповідач зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від суми за місяць прострочення, у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення коштів. Звертає увагу суд на те, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, встановлений вид відповідальності у розписці не відповідає вимогам законодавства, відтак не може бути задоволеним судом. У тексті позовної заяви позивач стверджує, що звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак його звернення залишилися не задоволеними, а відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. Попри це, у позовній заяві немає жодних належних та допустимих доказів, які можуть підтвердити звернення позивача до відповідача з вимогами про повернення боргу. У тексті позовної заяви не зазначається ані кількості таких звернень, ані часу їх подання відповідачеві, ані способу подання таких звернень. У позовній заяві позивача не зазначається навіть контактного номера телефону відповідача, з яким, як зазначає сам відповідач, вони знайомі з 2015 року. На противагу цьому, відповідач зазначає, що востаннє він з позивачем зустрічався особисто влітку 2020 року. Зміст спілкування між сторонами полягав у подальших домовленостях щодо передачі землі у користування ПАФ Батько і Син, яка перебувала у оренді ФГ Дідушицьке. Під час цієї розмови мова йшла про виконання [PERSON] свого обов`язку щодо написання розписок про повернення [PERSON] боргу у зв`язку із виконанням попередніх домовленостей, які стосувалися виключно передачі орендованих ФГ Дідушицьке земель у фактичне користування та часткове переоформлення на користь ПАФ «Батько і Син». Внаслідок того, що домовленість про передачу земель була виконаною зі сторони [PERSON] , [PERSON] повинен був написати дві розписки про повернення йому боргу. В той момент позивач коротко обмовився, що писати розписки не буде, а притримає їх до вигідного йому моменту. Ці слова насторожили [PERSON] Він вважав, що [PERSON] може використати ці розписки для цілком легального свого збагачення, стягнувши їх з відповідача на підставі рішення суду, таким чином, обманувши його. Як видно із змісту розписки від 31.12.2018, [PERSON] написав розписку на одному аркуші. Останній рядок розписки містить в собі дату її написання, підпис, прізвище та ім`я автора. [PERSON] наполягає на тому, що ця розписка була написана в с. Ганнівці Жидачівського району Львівської області, як і зазначено на початку її тексту, без будь-яких свідків. Написання розписки відбулося в домі позивача в с. Руда Жидачівського району у присутності лише дочки позивача [PERSON] . Відповідач наполягає на тому, що не знає, хто такий [PERSON] , ніколи раніше його не бачив та не чув про нього. Зазначений факт викликає глибокий сумнів у правдивості посилань позивача на цього свідка та напису у розписці, який виконаний від імені [PERSON] . [PERSON] наполягає, що [PERSON] не являється свідком написання цієї розписки та, відповідно, не може бути свідком передачі грошей. Запис про наявність [PERSON] як свідка у складанні розписки та передачі грошей розміщена на окремому аркуші та не підтверджена підписом [PERSON] . Зазначені обставини дають підстави вважати, що запис про наявність свідка [PERSON] під час складання розписки від 31.12.2018 та передачі коштів був виконаний в інший час, в іншому місці. Поза цим, відповідач не в змозі детально дослідити фізичні властивості аркушів паперу, на якому написана сама розписка [PERSON] від 31.12.2018 та додаткові відомості про свідка [PERSON] . Адже, може виявитися, що ці аркуші різного відтінку кольору чи іншого розміру, що підтверджуватиме факт їхнього написання у різний час та іншому місці. Стосовно розписки від 02.03.2019 відповідач повідомляє суду, що її написання відбувалося в офісі підприємства позивача - ПАФ Батько і Син в с. Ганнівці Жидачівського району Львівської області у присутності позивача, його дочки [PERSON] . Інших осіб не було. Запис про присутність свідка [PERSON] , як і в розписці від 31.12.2018, не відповідає дійсності з тих же мотивів, що стосуються першої розписки. Заздалегідь до подачі позивачем цього позову, відповідач [PERSON] подав до Жидачівського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] про визнання правочину удаваним. Згаданий спір безпосередньо стосується цієї справи, оскільки у них є спільний предмет спору - розписки. За змістом позовної заяви [PERSON] до [PERSON] вони являються власниками сільськогосподарських підприємств. [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності управляє ФГ Дідушицьке, а [PERSON] є власником ПАФ Батько і Син. [PERSON] мав бажання значно розширити власний с/г бізнес, тому запропонував [PERSON] отримати у фактичне користування на користь ПАФ Батько і Син всю орендовану ФГ Дідушицьке землю, її загальна площа станом на кінець 2018 року становила 460 га. Сторони домовилися таким чином, що [PERSON] сплачує [PERSON] готівкою завдаток для виконання досягнутої домовленості, а пізніше, внаслідок додаткових переговорів, доплатить решту суми відступних. Загальна сума домовленостей з фактичної передачі землі становила 100000 доларів США. Домовленість почали виконувати, навесні 2019 року ПАФ Батько і Син фактично працювало на орендованих ФГ Дідушицьке землях, в кінці сезону зібрало врожай, отримало прибуток. В 2020 році ПАФ Батько і Син також обробляло землі, які перебували в оренді ФГ Дідушицьке, отримало прибуток внаслідок господарської діяльності. Однак, протягом цього часу [PERSON] проявив себе як ненадійний партнер, відмовився від оплати оренди людям - власникам паїв, а також органам місцевого самоврядування, які передавали в оренду не витребувані паї. Коли [PERSON] в серпні 2020 року відчув застереження, що [PERSON] може його обманути в межах домовленості про передачу землі, почав готувати позовну заяву про визнання розписок удаваними правочинами. Позовна заява про удаваність розписок була надіслана на адресу Жидачівського районного суду 04.01.2021. 08.02.2021 Жидачівський районний суд виніс ухвалу про відкриття провадження у справі №456/346/21. Окрім того,\~глибокий сумнів\~в об`єктивності\~складених розписок,\~як документів,\~які підтверджують\~дійсну передачу\~грошей у\~борг за\~аналогією договорів\~позики,\~викликає наступна\~річ. Як видно\~зі змісту\~розписки від\~31.12.2018,\~час повернення\~боргу визначений 01.03.2019. Борг у\~визначений строк\~повернутий не\~був.\~Позивач [PERSON] \~визнає це\~неплатоспроможністю. На наступний\~день,\~02.03.2019\~ [PERSON] ,\~не зважаючи\~на наявний\~борг на\~значну суму\~(49900$),\~наважується надати\~ [PERSON] \~в борг\~ще раз\~таку ж\~суму коштів\~(50100$). У даному\~випадку,\~усвідомлюючи гостру\~неплатоспроможність [PERSON] ,\~дії [PERSON] \~щодо чергової передачі значної суми коштів у борг, щонайменше, викликає обгрунтований подив та ряд запитань. За звичайних умов дії [PERSON] повністю суперечать тверезому розуму та здоровому глузду. Зазначена обставина щодо свідомого та умисного збільшення боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] з 50 до 100 тис. доларів США не може бути пояснена за звичайних обставин. Відповіді на подібні питання не дає і зміст позовної заяви [PERSON] до [PERSON] . У тексті позову не відображається мета надання коштів у борг, не описані передумови для надання у борг такої великої суми коштів. Вказав, що між підприємством «Батько і син» та ВГ «Дідушицьке» були відносини, однак пізніше вони посварилися. На підставі наведеного, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив факт написання ним розписок та вказав, що вперше побачив їх в судовому засіданні і у нього є обгрунтовані сумніви з приводу того, що він писав вказані розписки. Кошти він не отримував. Не зміг пояснити суд, чому впродовж тривалого розгляду судової справи уповноважений ним представник адвокат Мидзка Р.В. стверджував про написання ним розписок в різноманітних процесуальних документах, поданих на адресу суду. Зазначив, що представник не обговорював з ним деталей судової справи, він не читав документи, які він підписував. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Квак В.М. позовні вимоги заперечив та вказав, що відповідач заперечує факт написання розписок. Вказав, що мала місце зловмисна домовленість між представником відповідача та стороною позивача. Представник відповідача [PERSON] діяв не в інтересах відповідача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Шейхо Каміран просить в задоволенні позову відмовити. Неодноразово викликаний за клопотанням сторони відповідача, свідок [PERSON] не прибув, місце перебування свідка судом не встановлено. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.04.2021 від 22.01.2021 відкрито провадження у справі (Т.1 а.с.18). 18.02.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (Т.1 а.с.29-35). 02.03.2021 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження в справі (Т.1 а.с.66-68). 01.04.2021позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (Т.1 а.с.103-105). 02.04.2021 представником позивача подано заперечення проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (Т.1 а.с.117-120, 153-179). 02.04.2021 представником позивача подано відповідь на відзив (Т.1 а.с.117-143; 182-212). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.04.2021 відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Мидзка Р.В. в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.1 а.с.145, 149-150). 20.04.2021 представником відповідача подано клопотання про долучення письмових доказів (Т.2 а.с.2-4). 05.05.2021 представником відповідача подано клопотання про об`єднання справ в одне провадження (Т.2 а.с.73-75). 05.05.2021 представником відповідача подано заперечення проти письмових пояснень представника позивача (Т.2 а.с.76-78). 12.05.2021 представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи (Т.2 а.с.79-82). 04.06.2021 представником відповідача подано заперечення проти клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження (Т.2 а.с.83-86). 07.06.2021 представником відповідача подано заперечення проти клопотання відповідача про призначення судової психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа (Т.2 а.с.91-97). 15.06.2021 представником відповідача подано клопотання про долучення письмових доказів (Т.2 а.с.109-110). 09.08.2021 представником позивача подано письмові пояснення щодо клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи висновку експерта (Т.2 а.с.113-120). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.08.2021 відмовлено представнику відповід \~ \~ \~ \~ача [PERSON] адвокату Мидзка Р.В. в задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.2 а.с.163-165). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.08.2021 відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Мидзка Р.В. в задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.2 а.с.166-169). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.08.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (Т.2 а.с.169-170). 27.10.2021 представнитком відповідача подано апеляційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021 про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу повернуто апелянту (Т.2 186-190). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2021 апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] адвоката Мидзка Р.В. на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021 про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу повернуто апелянту (Т.2 а.с.192). 19.11.2021 представником відповідача подано клопотання продолучення доказу до справи (Т.2 а.с.201-202). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника\~відповідача \~адвоката Мидзки\~Р.В.\~про відвід\~судді Бучківської\~В.Л. у\~цивільній справі\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення борг (Т.2 а.с.216). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2021 в задоволенні клопотання представників відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено (Т.2 а.с.238). 07.02.2022 представником відповідача подано клопотання про призначення судової експертизи в справі (Т.3 а.с.2-3). 07.02.2022 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження в справі (Т.3 а.с.4-5). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2022 відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Квак В.М. в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. При цьому судом констатовано порушення адвокатом Квак В.М. Правил адвокатської етики та правових приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки адвокат в судовому засіданні не відповідаючи на запитання суду, дозволив собі перекручувати факти та робити висновки, вказуючи при цьому думку суду, яка висловлена не була, що суперечить вказаним нормам закону та загальним засадам цивільного провадження. Суд вважав за необхідне звернути увагу адвоката на неприпустимість такої поведінки в майбутньому (Т.3 а.с.10-12). 17.02.2022 представником позивача подано заперечення проти клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи (Т.3 а.с.19-22). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.02.2022 відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Квак В.М. в поновленні строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Квак В.М. в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.3 а.с.24-27). 22.03.2022 представником відповідача подано заяву про відвід головуючого судді (Т.3 а.с. 42-45). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Квак В.М. про відвід головуючого-судді Бучківської В.Л. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.3 а.с.47-48). 08.04.2022 представником відповідача подано заяву про відвід головуючого судді (Т.3 а.с. 63-67). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2022 заяву представника відповідача адвоката Квак В.М. про відвід головуючого судді Бучківської В.Л. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу визнано необгрунтованою. Заяву про відвід судді передано до канцелярії Стрийського міськрайонного суду Львівської області для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому частиною першою\~ст.33\~ЦПК України (Т.3 а.с.69-70). 11.04.2022 представником відповідача подано клопотання про прийняття відмови сторони від визнання обставин (Т.3 а.с.72-74). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Квак В.М. про відвід головуючого-судді Бучківської В.Л. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (Т.3 а.с.79). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022 в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Квак В.М. про відкладення розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу продовжено (Т.3 а.с.109-110). Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022 визнано процесуальну поведінку представника відповідача адвоката Квак В.М. у даній справі, зловживанням процесуальними правами. Відмовлено представнику відповідача адвокату Квак В.М. в задоволенні клопотання про прийняття відмови відповідача [PERSON] від визнання обставин написання ним розписок та одержання коштів, які робились від його імені представником відповідача адвокатом Мидзка Р.В. Не прийнято відмову відповідача [PERSON] від визнання обставин написання ним розписок та одержання коштів, які робились від його імені представником відповідача адвокатом Мидзка Р.В. (Т.3 а.с.111-113). Суд, заслухавши показання позивача, пояснення відповідача, представників сторін, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити, з наступних підстав. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії розписки від 31.12.2018 (оригінал досліджено в судовому засіданні та посвідчено суддею «З оригіналом згідно» 16.06.2022 та повернуто представнику позивача на підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022), [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Стрийським РВ УМВС у Львівській області, 22.10.2010р, зареєстрований заадресою: [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, 31.12.2018 одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області, 08.07.2022р, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, грошові кошти в сумі 49900 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів США. Зобов`язується повернути в повному обсязі гроші своєчасно до 01.03.2019: у разі недотримання цього зобов`язується сплатити пеню в розмірі 1% від суми за місяць прострочення. Розписка написана в пристуності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області 12.08.1995, який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджує факт передачі грошей /Т.2 а.с.111). Згідно копії розписки від 02.03.2019 (оригінал досліджено в судовому засіданні та посвідчено суддею «З оригіналом згідно» 16.06.2022 та повернуто представнику позивача на підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022), [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Стрийським РВ УМВС у Львівській області, 22.10.2010р, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, 02.03.2019 одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області, 08.07.2022р, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, грошові кошти в сумі 50100 (п`ятдесіт тисяч сто) доларів США. Зобов`язується повернути в повному обсязі гроші своєчасно до 01.10.2019. Розписка написана в пристуності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області 12.08.1995, який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджує факт передачі грошей /Т.2 а.с.112). Згідно наказу про прийняття на роботу ПАФ «Батько і син» №3 від 23.03.2016, [PERSON] прийнятий на посаду оператора очисного устаткування з 24.03.2016 (Т.1 а.с.191). Згідно наказу про припинення трудового договору (контракту) ПАФ «Батько і син» №14-к від 24.04.2019, [PERSON] звільнений з посади оператора очисного устаткування за власним бажанням (Т.1 а.с.192). \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку експерта №02103/021-Я, складеного експертом ГО «Інституту психофізіологічних досліджень «поліграф центр захід» О.М.Ясінським 26.03.2021 за результатами проведення судової психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа), у громадянина [PERSON] : виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] , у відповідності до попередніх домовленостей отримав від [PERSON] 100 тис. доларів США, як плату за передачу тіньовим шляхом (без підписання договорів оренди землі чи суборенди землі) у фактичне користування для Приватної агрофірми Батько і Син (надалі - ПАФ Батько і Син) 460 га землі, яка належить на праві оренди Фермерському господарству Дідушицьке (надалі - ФГ Дідушицьке); виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] [PERSON] самостійно запропонував тіньовим шляхом (без підписання договорів оренди чи суборенди землі) передати 460 га землі, що є в оренді ФГ Дідушицьке, у фактичне користування ПАФ Батько і Син та сплатив йому кошти в розмірі 100 тис. доларів США; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що метою написання розписок [PERSON] від 31.12.2018 р. та від 02.03.2019 р. про отримання ним коштів від [PERSON] на загальну суму 100 тис. доларів США, є відступлення права користування землями ФГ Дідушицьке, яким управляє [PERSON] , на користь ПАФ Батько і Син, яке належить [PERSON] ; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] отримував кошти від [PERSON] на загальну суму 100 тис. доларів США за неофіційне відступлення права користування землями ФГ Дідушицьке на користь 1АФ Батько і Син; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] передав 460 га землі у фактичне користування ПАФ Батько і Син", яке належить [PERSON] ; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] не отримував кошти від [PERSON] в борг за розписками від 31.12.2018 р. та від 02.03.2019 р. (Т.2 а.с.5-68). \~ \~ \~ \~Згідно постанови слідчого СВ стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 29.10.2021, кримінальне провадження №12021141130000319 від 17.05.2021, зареєстроване за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (Т.2 а.с.203-212). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка\~може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (висновок ВС у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18)). Відповідно до вимог статті 192\~ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524\~ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 звзначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й\~факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України\~за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015\~року\~у справі\~№ 6-1967цс15. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку В судовому засіданні, на підставі досліджених оригіналів розписок від 31.12.2018 та 02.03.2019 встановлено факт отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] грощових коштів у розмірі 100\~000, 00 доларів США. Зокрема, згідно розписки від 31.12.2018, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Стрийським РВ УМВС у Львівській області, 22.10.2010р, зареєстрований заадресою: [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, 31.12.2018 одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області, 08.07.2022р, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, грошові кошти в сумі 49900 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів США. Зобов`язується повернути в повному обсязі гроші своєчасно до 01.03.2019: у разі недотримання цього зобов`язується сплатити пеню в розмірі 1% від суми за місяць прострочення. Розписка написана в пристуності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області 12.08.1995, який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджує факт передачі грошей /Т.2 а.с.111). Згідно розписки від 02.03.2019, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Стрийським РВ УМВС у Львівській області, 22.10.2010р, зареєстрований заадресою: [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, 02.03.2019 одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області, 08.07.2022р, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проживає за тією ж адресою, грошові кошти в сумі 50100 (п`ятдесіт тисяч сто) доларів США. Зобов`язується повернути в повному обсязі гроші своєчасно до 01.10.2019. Розписка написана в пристуності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області 12.08.1995, який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджує факт передачі грошей. Таким чином, складені власноруч [PERSON] розписки на суму 100000 доларів США, оригінали яких досліджено в судовому засіданні підтверджують як факт отримання [PERSON] грошових коштів у вказаному розмірі в борг та обов`язок їх повернути, так і факт неповернення вказаних грошових коштів, у строк зазначений в розписках, оскільки оригінали вказаних розписок зберігаються у позивача. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. При цьому суд виходить з того, що сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов щодо передання [PERSON] спірних коштів [PERSON] саме на умовах терміновості та зворотності; складені ним розписки від 31.12.2018 та 02.03.2019 є борговими документами, оскільки їх зміст містить умови зобов`язального характеру для [PERSON] в частині повернення [PERSON] грошових коштів, вказаних у розписках, в строк, зазначених в них та обов`язку сплатити пеню у випадку невиконання умов розписки. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.\~Досліджуючи боргові розписки\~чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 зазначив, що факт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором. Суд вважає, що зміст розписок підтверджує, що між сторонами виникли відносини з договору позики. З наведеного вище вбачається, що між сторонами існують боргові зобов`язання на загальну суму 10000 доларів США, наведена обставина відповідачем не спростована. Законодавець як одну із засад (принципів) цивільного судочинства визначає змагальність сторін, що зумовлює обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, оскільки протилежне матиме наслідком порушення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Згідно з абзацом другим частини першої\~статті 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В процесуальних документах, адресованих суду, відповідач [PERSON] визнав факт написання ним розписок, під час проведення судової психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа), у громадянина [PERSON] виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] , у відповідності до попередніх домовленостей отримав від [PERSON] 100 тис. доларів США та дійсно написав розписки, які є підставою для звернення з позовом до суду. Під час розгляду цієї справи, сторона відповідача не надала належних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] не отримував коштів, вказаних у розписках і такі не складав та не підписував. Згідно з абзацом другим частини першої\~статті 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. При цьому суд зауважує, що показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження\~№ 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-16630св19). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За клопотанням сторони відповідача суд неодноразово викликав в судові засідання свідка [PERSON] , який був присутній при передачі коштів та складанні розписок, про що містяться відомості в текстах розписок «Розписка написана в пристуності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Жидачівським РВУ МВС України у Львівській області 12.08.1995, який мешкає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджує факт передачі грошей», однак судом з`ясовано, що місце перебування свідка на даний час невідоме. Стороню позивача надано суду як докази наказ про прийняття на роботу ПАФ «Батько і син» №3 від 23.03.2016, згідно з яким [PERSON] прийнятий на посаду оператора очисного устаткування з 24.03.2016 та наказ про припинення трудового договору (контракту) ПАФ «Батько і син» №14-к від 24.04.2019, [PERSON] звільнений з посади оператора очисного устаткування за власним бажанням. З наведеного вбачається, що [PERSON] дійсно тривалий час був працівником ПАФ «Батько і син». Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження №\~61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Суд вважає, що в даному випадку наявність оригіналу боргових розписок у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, оскільки згідно долучених представником позивача розписок про отримання [PERSON] грошових коштів на загальну суму боргу 10000 доларів США свідчить про факт невиконання [PERSON] взятих на себе боргових зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року № 6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Таким чином, за розпискою від 31\~грудня 2018\~року до стягнення належить основна сума заборгованості, 3% річних, а також пеня в розмірі 1% від суми за кожен місяць прострочення. Розрахунок 3% річних та пені проводиться згідно офіційного курсу НБУ на час пред`явлення позову і становить - 28.4551 грн. за 1 долар США. Оскільки Відповідач свої зобов`язання за розписками не виконав та суму позики у становлені терміни не повернув, у Відповідача виникли перед Позивачем заборгованість в розмірі 100000,00 доларів США. Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказане підтверджує що вимоги, викладені у позовній заяві щодо стягнення основної суми боргу в іноземній валюті в розмірі: 49900,00 доларів США згідно з розпискою від 31.12.2018 та 50100,00 доларів США, згідно з розпискою від 02.03.2019 відповідають вимогам чинного законодавства та судовій практиці. Щодо стягнення 3% річних в іноземній валюті суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12. У частині другій статті 625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Наведене повністю відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 31.12.2018 Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.03.2019. Відтак,\~період прострочення\~розраховується з\~02.03.2019\~по 30.03.2021,\~що становить 760\~календарних днів. Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: Сума (3% річних) = СЗ х 3 х Д /365/100, де СЗ - сума заборгованості; Д- кількість днів прострочення. З урахуванням наведеного, згідно з розпискою від 31.12.2018 Відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію - 3% річних в розмірі 3117,04 доларів США, що розрахована наступним чином: Сума (3% річних) = 49900.00 дол. США х 3 х 760 /365 /100 3117,04 дол. США. Згідно з розпискою від 02.03.2019 Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01.10.2019. Відтак,\~період прострочення\~розраховується з\~02.10.2019\~по 30.03.2021\~становить 546\~календарних днів. Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: Сума (3% річних) = СЗ х 3 х Д / 365 / 100, де СЗ - сума заборгованості; Д- кількість днів прострочення. З урахуванням наведеного, згідно з розпискою від 02.03.2019 року Відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію - 3% річних в розмірі 2248,32 доларів США, що\~розрахована наступним\~чином.\~ Сума (3% річних) = 50100.00 дол. США х 3 х 546 /365 /100 = 2248.32 дол. США. Частиною 3 статті 549 ЦПК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Так, за період з 28.12.2019 по 29.12.2020 (367 днів, ставка визначена в договорі 12%) пеня складає 171322,78 грн. Спростування доводів сторони відповідача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що текст розписок містить однозначні відомості про те, що відповідач отримує гроші у позивача у зазначених сумах на іншій підставі, ніж зазначив позивач, представник відповідача підтвердив факт складання розписок, проте вказав, що розписки були складені виключно для передачі орендованих ФГ Дідушицьке земель у фактичне користування та часткове переоформлення на користь ПАФ «Батько і Син». Однак в судовому засіданні, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що між сторонами виникли інші правовідносини, зокрема щодо передачі земель у фактичне користування, із змісту наданих розписок та доказів, поданих стороною позивача вбачається, що між сторонами виникли правовідносини саме із договору позики. Як на підставу для відмови в задоволенні позову сторона відповідача покликається на висновок експерта №02103/021-Я, складеного експертом ГО «Інституту психофізіологічних досліджень «поліграф центр захід» О.М.Ясінським 26.03.2021. Відповідно до висновку експерта №02103/021-Я, складеного експертом ГО «Інституту психофізіологічних досліджень «поліграф центр захід» О.М.Ясінським 26.03.2021 за результатами проведення судової психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа), у громадянина [PERSON] : виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] , у відповідності до попередніх домовленостей отримав від [PERSON] 100 тис. доларів США, як плату за передачу тіньовим шляхом (без підписання договорів оренди землі чи суборенди землі) у фактичне користування для Приватної агрофірми Батько і Син (надалі - ПАФ Батько і Син) 460 га землі, яка належить на праві оренди Фермерському господарству Дідушицьке (надалі - ФГ Дідушицьке); виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] [PERSON] самостійно запропонував тіньовим шляхом (без підписання договорів оренди чи суборенди землі) передати 460 га землі, що є в оренді ФГ Дідушицьке, у фактичне користування ПАФ Батько і Син та сплатив йому кошти в розмірі 100 тис. доларів США; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що метою написання розписок [PERSON] від 31.12.2018 р. та від 02.03.2019 р. про отримання ним коштів від [PERSON] на загальну суму 100 тис. доларів США, є відступлення права користування землями ФГ Дідушицьке, яким управляє [PERSON] , на користь ПАФ Батько і Син, яке належить [PERSON] ; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] отримував кошти від [PERSON] на загальну суму 100 тис. доларів США за неофіційне відступлення права користування землями ФГ Дідушицьке на користь 1АФ Батько і Син; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] передав 460 га землі у фактичне користування ПАФ Батько і Син", яке належить [PERSON] ; виявились психофізіологічні реакції, які вказують на те, що [PERSON] не отримував кошти від [PERSON] в борг за розписками від 31.12.2018 р. та від 02.03.2019 р. Статтею 110 ЦПК України визначено , що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 нього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Проведення судової експертизи також повинно відповідати положенням спеціального законодавства, а саме, Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5. Аналіз чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 106 ЦПК України свідчить про те, що для визнання судом наданого учасником справи висновку експерта - проведення експертизи та складання висновку експерта за результатами проведення експертизи повинно відповідати законодавству України про проведення судових експертиз. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційннй рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. \~ \~ \~ \~Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду у справі №475/793/17 від 25 травня 2020 року: «Доводи скарги про те, що судами безпідставно не взято до уваги доказ, який підтверджує факт неотримання коштів, а саме висновок експертного дослідження від 31 жовтня 2017 року № 04/10-17 (психологічне експертне дослідження з використанням комп`ютерного поліграфа) не заслуговують на увагу з огляду на таке. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Суди попередніх інстанцій правильно не взяли до уваги висновок експертного дослідження від 31 жовтня 2017 року № 04/10-17 з посиланням на те, що вказане дослідження не відповідає вимогам закон,. оскільки експерт, який його проводив, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також експерт не входить до Реєстру судових експертів, не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України»; Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №727/6486/17,: «З такими висновками колегія суддів погоджується та вважає, що суди попередніх інстанцій повно дослідили усі обставини справи, встановили справжню правову природу відносин між сторонами, засвідченими розпискою, та дійшли обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача коштів, оскільки зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують укладення договору позики. При цьому особою не доведено відсутність боргових зобов`язань та протиправність дій невідомих осіб щодо викрадення посилки, а наявний у матеріалах справи висновок за результатами проведення психофізіологічного опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа від 20 червня 2017 року не є належним та достатнім доказом на підтвердження доводів касаційної скарги. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій є правильними, а доводи касаційної скарги не спростовують наявність між сторонами боргових зобов`язань за договором позики». Як вбачається з висновку №02103/021-Я, складеного експертом ГО «Інституту психофізіологічних досліджень «поліграф центр захід» О.М.Ясінським 26.03.2021, особа, яка провела експертизу - [PERSON] - не пройшов відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України; у особи, яка провела експертизу - [PERSON] - відсутня кваліфікація судового експерта з певної спеціалізації за результатами атестації в порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу»; особа, яка провела експертизу - [PERSON] - не включений до Реєстру атестованих судових експертів як це вимагається ст. 9 ЗУ «Про судову експертизу»; особа, яка провела експертизу - [PERSON] - не був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що суперечить ч. 5 ст. 106 ЦПК України. Відтак, на думку суду, з урахуванням вищенаведених положень законодавства та правових висновків Верховного Суду, відсутні підстави вважати, долучений до матеріалів справи висновок експерта №02103/021-Я від 26 березня 2021 року як належний, допустимий, достатній та достовірний доказв, що свідчить про відсутність боргових зобов`язань відповідача, оскільки такий висновок не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК та відповідно, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 76, ст. ст. 77-80 ЦПК України. Щодо тверджень Відповідача, що встановлений вид відповідальності у розписці, а саме, пеня у розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць прострочення, не відповідає вимогам законодавства, відтак не може бути задоволеним судом повідомляє наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання. Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.2,3 ст.549 ЦК України). При цьому, пеня може обчислюватися у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання не лише за кожен день прострочення виконання, а й місяць. Отже, розмір погодженої сторонами в угоді (розписці) штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен місяць прострочення відповідає поняттю «пеня». Зазначення в угоді (розписці) неустойки (пені) як штрафу не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у випадку прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів). Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та висновками Верховного суду від 25.07.2018 у справі №922/4400/17. Таким чином, визначена в розписці від 31.12.2018 пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць прострочення зобов`язання не суперечить вимогам законодавства, а можливість її розрахунку за місяць відповідає правовій позиції Верховного Суду. Європейський суд з прав людини зазначив, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як\~\~вимога\~\~надавати\~\~детальну\~\~відповідь\~\~на\~\~кожен аргумент.\~\~Межі цього обов`язку можуть бути різними\~\~залежно від характеру рішення.\~Крім того,\~\~необхідно брати до уваги,\~\~між іншим,\~\~різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування,\~\~що\~\~випливає\~\~зі\~\~статті\~\~6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак, інші доводи представників сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають. Правові висновки Верховного Суду, на які посилалась сторона відповідача впродовж судового розгляду справи мають відмінності від тих правовідносин, які є предметом розгляду вказаного позову, а відтак, до уваги судом не беруться. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] борг в сумі 100\~000 /сто тисяч/ доларів США /основна сума заборгованості/, 5365 /п`ять тисяч триста шістдесят п`ять/ доларів 36 центів /3% річних за прострочення повернення позики/, 171\~322 /сто сімдесят одну тисячу триста двадцять дві/ гривні 78 копійок /пені за невиконання зобов`язань/ та судовий збір. Судові витрати. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 10510 /десять тисяч п`ятсот десять/ грн. сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved