Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, предмет позову якого в ході розгляду справи було змінено та із урахуванням змін /т.1 а.с.196-202/ просила суд: ?Визнати незаконним і скасувати рішення НовоБілярської селищної ради від 12.07.2007 року №106-У «Про завершення процесу відселення мешканців села Старі Біляри» в частині не завершення процесу відселення її, як мешканки села Старі Біляри. ?Зобов`язати відповідачів надати [PERSON] одне благоустроєне житлове приміщення у м. Южне Одеської області. У обґрунтування позову зазначила, що НовоБілярською селищною радою 12.07.2007 року прийнято рішення №106-У «Про завершення процесу відселення мешканців села Старі Біляри», яке на її думку порушує її права, оскільки фактично процес її відселення не завершено, благоустроєне житлове приміщення у м. Южне не було надано, вказує, що скасування зазначеного рішення надасть їй додаткові обґрунтування і підстави для реалізації її права на завершення процесу відселення та отримання благоустроєного житлового приміщення у місті Южне. Окремо зазначає, що рішення селищної ради від 12.07.2007 року було використане при винесені Ухвали Вищого спеціалізованого суду від 27.07.2016 року по справі №2-916/11. Про існування рішення НовоБілярської селищної ради від 12.07.2007 року №106-У, вона дізналась лише 03.08.2018 року, оскільки справу №2-916/11 вів її представник, який не передав їй документи у тому числі зазначене рішення сільської ради, у зв`язку із чим просила визнати поважним та поновити їй строк на подання позову до суду. [PERSON] у судове засідання не з`явилась надавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник Южненської міської ради у судове засідання не з`явився надавши відзив на позов у якому зазначив, що 30.06.2007 року між Новобілярською сільською радою та ТОВ «Причали Комінтерну» укладено договор міни, у відповідності до якого ТОВ «Причали Комінтерну» обміняло належні йому квартири. Після отримання відповідних квартир у власність від ТОВ «Причали Комінтерну» за [PERSON] було закріплено право на отримання приміщення за адресою: [ADDRESS] . Після проведення обміну, селищною радою було прийнято оскаржуване рішення №106-У, яке підтверджує те, що ТОВ «Причали Комінтерну» належним чином виконали умови договору про організацію переселення шляхом передання селищній раді необхідної кількості квартир для переселення мешканців села Старі Біляри. Додатково просили відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності Представник ТОВ «Блек сі Грейн термінал» у судове засідання не з`явився, надавши заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що позивачем пропущено строк на звернення до суду та її посилання на те, що вона дізналась про існування рішення Ново Білярської селищної ради від 12.07.2007 року №106-У, лише 03.08.2018 року не відповідає дійсності, оскільки 19.06.2014 року Комінтернівський районний суд Одеської області у своєму рішенні зазначив про існування рішення НовоБілярської селищної ради від 12.07.2007 року №106-У, а факт того, що позивач ознайомлена із рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.06.2014 року, свідчить те, що позивачем було подано апеляційну скаргу на зазначене рішення. Додатково надав суду технічний висновок «Про стан та можливість подальшої експлуатації житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та про стан та можливість експлуатації квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS] ». Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити у зв`язку із наступним. Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Причали Комінтерну» змінило назву на ТОВ «Блек Сі Грейн Термінал», що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань /т.1 а.с.94-98/. Новобілярська селищна рада Лиманського району Одеської області припинила свою діяльність у зв`язку із приєднанням територій Новобілярської селищної ради до Южненської територіальної громади, яка відповідно до підпункту 4 пункту 6-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про органи місцевого самоврядування Україні» є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади. Сторонами не заперечується факт, що 12.07.2007 року Новобілярською селищною радою було винесено рішення №106-У «Про завершення процесу відселення мешканців села Старі Біляри», однак зазначене рішення селищної ради у матеріалах справи відсутнє. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.06.2014 року у справі №2-916/11, було встановлено, що [PERSON] наприкінці січня 2008 року представниками ТОВ «Причали Комінтерну» та Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області була запропонована квартира за адресою: [ADDRESS] , однак позивачка відмовилася переселятися у вказану квартиру у зв`язку з тим, що вона не придатна для проживання і не відповідає вимогам ст. ст. 50, 113 ЖК УРСР. Просила надати благоустроєне житлове приміщення у м. Южне Одеської області /т.2 а.с.20-24/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що питання щодо надання позивачу благоустроєного житлового приміщення у м. Южне Одеської області, було предметом судового розгляду та у задоволенні зазначеної вимоги рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.06.2014 року у справі №2-916/11 [PERSON] було відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 року, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.06.2014 року залишено в силі /т.1 а.с. 229-234/. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що позивачем не доведено своїх позовних вимог, наявні низка судових рішень, в яких встановлені обставини щодо фактичних правовідносин сторін та предмету даного позову. Суд критично відноситься до наданого позивачем рішення Новобілярської селищної ради №111-V «Про завершення процесу відселення мешканців с. Старі біляри» від 12.07.2007 року /т.2 а.с. 123/ із зазначенням того, що рішення Новобілярської селищної ради №111-V є оскаржуваним рішенням Новобілярської селищної ради №106-У від 12.07.2007 року, оскільки будь яких належних та допустимих доказів, яке б підтверджувало зазначене, суду надано не було. Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути (серед іншого) відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.10 ЗУ «Про місцеве самоврядування»\~сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 19 Конституції України встановлено, щогани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд дійшов до наступного. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини, суд залишає заяву відповідача та третьої особи про застосування строку позовної давності без задоволення з огляду на недоведеність позовних вимог позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed