Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

25.11.2021 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, в якому просить: позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від матеріального забезпечення дітей. Шлюб між відповідачами розірваний. Відповідачка проживає з співмешканцем, [PERSON] знаходиться у Одеському слідчому ізоляторі за підозру у скоєнні кримінального злочину. Батьки не займаються вихованням [PERSON] , не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не виявляють до нього інтересу, вони зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний образ життя. Згідно позовної заяви, [PERSON] знаходився у комунальному закладі "Центр Соціально-Психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації". 01.11.2021 року позивач забрав дитину з закладу про що був складений акт про факт передачі дитини. З урахуванням викладеного, позивач звернулася з наведеним позовом до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справ та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. 08.06.2022 року Службою у справах дітей ОМР надано до суду направлено висновок органу опіки та піклування МРА ОМР щодо позбавлення батьківських прав відповідачів відносно [PERSON] та призначення позивача опікуном над дитиною (Вхідний № [NUMBER] ). 30.06.2022 року позивач в судове засідання не з`явилася, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. 30.06.2022 року [PERSON] в судове засідання не з`явилася повідомлялася заздалегідь належним чином, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялися за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, 20.01.2022 року надала до суду заяву, в якій визнала позовні вимоги, просила справу розглядати без її особистої участі (Вхідний №3309). 30.06.2022 року [PERSON] в судове засідання не з`явився повідомлявся заздалегідь належним чином, про час та місце судового засідання слухання справи, 13.02.2022 року надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив справу розглядати без його особистої участі (Вхідний №ЕП-2938). 30.06.2022 року представник орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, та просив справу розглядати без його особистої участі (Вхідний №22094) Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За правилами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта). Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому діюче законодавство не звільняє одного з батьків від цього обов`язку залежно від того, чи перебувають вони з другим з батьків в зареєстрованому шлюбі, мешкають разом чи окремо тощо. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраціїной служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №10808, серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є батьком відповідача - [PERSON] та дідусем [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.09.1991 року, актовий запис №1837. Судом встановлено, що малолітній - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] , та проживає в родині рідного дідуся - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером №079 від 24.09.2018 року, що виданий ГУ НП в Одеській області. Судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунулась, з дитиною не проживає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Також, [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій відмовляється від батьківських прав на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та просить розглянути дане питання без її присутності. Заява засвідчена 29.10.2021 року та зареєстрована в реєстрі за № 1293 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масаловою В.А. Судом встановлено, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунувся, з дитиною не проживає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Також, [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та просить розглядати дане питання без його присутності. Заява засвідчена 09.04.2022 та зареєстрована в реєстрі за № 522 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., даний факт підтверджується висновком органу опіки та піклування МРА ОМР щодо позбавлення батьківських прав відповідачів відносно [PERSON] та призначення позивача опікуном над дитиною від 15.06.2022 року. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Оцінюючи висновок висновком органу опіки та піклування МРА ОМР щодо позбавлення батьківських прав відповідачів відносно [PERSON] та призначення позивача опікуном над дитиною від 15.06.2022 року № 0941/01-20, суд вважає, що даний висновок відповідає інтересам дітей. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. У відповідності до положень ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Суд звертає увагу відповідачів, що оскільки вони свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечували необхідного харчування, медичного догляду не спілкувалися з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не повідомили суд про намір в подальшому здійснювати піклування над ним, суд дійшов висновку про те, що відповідачі фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд вважає за можливе позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх сина. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідним дідусем малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним, якого повністю утримує та матеріально забезпечує, приймає активну участь у житті [PERSON] . Для дитини створені необхідні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку. [PERSON] виявив бажання встановити опіку над онуком. [PERSON] матеріально забезпечений, характеризується позитивно та медичних протипоказань щодо встановлення опіки над дитиною не має. З правами та обов`язками опікуна ознайомлений. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Судом встановлено, що відповідачі добровільно не надають матеріальну допомогу на утримання сина, а тому позивач був вимушений звернутися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: ?стан здоров`я та матеріальне становище дитини; ?стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 2 ст. 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Згідно частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідачі визнали позов повністю, що підтверджується заявами. Згідно даних заяв відповідачам наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову - це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2021 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Також, згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, та у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн. (за вимогу щодо позбавлення батьківських прав та за вимогу щодо стягнення аліментів) та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн. (за вимогу щодо позбавлення батьківських прав та за вимогу щодо стягнення аліментів). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved