Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У січні 2022 року представник позивачів адвокат Яцун В.М., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору і належав його учасникам тобто: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УPCP розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. З уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але зазначені особи з установленому порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на даний будинок. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної їй 1/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Являючись спадкоємцями першої черги за законом після померлої відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадщину прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , адже постійно проживали разом з померлою на момент її смерті та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці, які б претендували на право на спадщину після померлої, відсутні. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору; 1/6 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала його покійній дружині [PERSON] , яка померла [INFO] , яку він успадкував після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав. На момент смерті [PERSON] разом з ним постійно проживав його син [PERSON] , і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України він уважається таким, що прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Інші спадкоємці, які б претендували на право на спадщину після померлого, відсутні. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору; 1/6 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала його покійній матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яку він успадкував після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав; 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала його покійному батьку [PERSON] , який помер [INFO] , яку він успадкував після його смерті, але не оформив своїх спадкових прав. Являючись спадкоємцями першої черги за законом після померлого, спадщину прийняли його сини (позивачі) [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці, які б претендували на право на спадщину після померлого, відсутні. У травні 2021 року представник позивачів звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого, але нотаріус оглянувши надані документи, роз`яснив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що на час свого життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів, і на даний час змінити статус двору неможливо. Окрім того, з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», колгоспні двори були двори ліквідовано. Нотаріусом роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/91 від 28 січня 2021 року (а. с. 14). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 46) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 40). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 125/1 від 08 лютого 2021 року (а. с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 10). [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , оскільки вони вступили у фактичне управління та володіння спадковим майном, адже проживали разом зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/91 від 28 лютого 2021 року (а. с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку, яка належала йому як члену колгоспного двору, та на 1/6 частини житлового будинку, що належала його покійній дружині [PERSON] , яку він успадкував після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав. Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 55) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 54). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті [PERSON] разом з ним постійно проживав його син [PERSON] , який відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом (а. с. 62). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку, яка належала йому як члену колгоспного двору, на 1/6 частини житлового будинку, що належала його покійній матері [PERSON] , яку він успадкував після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав, та на 1/2 частини житлового будинку, що належала його покійному батьку [PERSON] , яку він успадкував після його смерті, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 68). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а. с. 6, 8). Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 2/2021, заведеної Носівською районною державною нотаріальною конторою, позивачі у визначений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 61-65). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачам з часу відкриття спадщини після смерті батька належить по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька [PERSON] . Однак, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 534/02-31 від 18 травня 2021 року (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] на замовлення позивачів суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] виготовлена технічна документація (а. с. 16-18). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на житловий будинок також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved