Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

22 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №095628, виданого 14.12.2005 року є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520884400:02:000:0090, площею 5,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. У січні 2021 року позивач дізнався, що на підставі договору оренди землі, укладеного 02.12.2020 року між [PERSON] та фермерським господарством Івашини Володимира Володимировича, державним реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області Шведенко Ольгою Юріївною було проведено реєстрацію речового права на оренду земельної ділянки з кадастровим номером 3520884400:02:000:0090 за фермерським господарством [PERSON] . Заперечуючи вказану обставину, [PERSON] стверджує, що ні 02.12.2020 року (оскільки він перебував в іншому регіоні) ні в будь-який інший день не укладав та не підписував з фермерським господарством [PERSON] договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3520884400:02:000:0090. Вказує, що правочин як вольова дія являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємним та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення мети. Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Його наявність підтверджує намір учасників правочину і є доказом їх волевиявлення, оскільки саме волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦПК України. Враховуючи, що власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладенням ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки, [PERSON] звернувся до суду за захистом порушеного права та просить усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом повернення її з незаконного володіння фермерського господарства [PERSON] , скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича. Ухвалою суду від 27.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. На виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання у справі. 17.06.2021 року представник відповідача - адвокат Попович Світлана Михайлівна до суду надала відзив на позовну заяву. Зазначила, що сторона відповідача не визнає позовні вимоги [PERSON] , оскільки позов є необґрунтованим, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують припущення позивача щодо не підписання договору оренди землі з фермерським господарством [PERSON] . Вказала, що відповідно до п.8 вказаного договору він укладений терміном на 40 років та діє до 02 грудня 2060 року. Договір підписаний сторонами у добровільному порядку за згодою обох сторін. Оскільки доказування у справі не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сторона відповідача прийшла до висновку, що позивачем не здійснені належні заходи для забезпечення позову належними та допустимими доказами в обґрунтування заявленим припущенням, а тому у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою необхідно відмовити. Доповнивши заперечення у наданому письмовому викладенні судових дебатів, зазначила, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки при скасуванні державної реєстрації речового права не заявлено вимогу про визнання припиненим такого речового права. Крім того, вказує на неспростування позивачем презумпції правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно наявних в матеріалах справи копії договору з реєстраційної справи вбачається, що договір підписаний сторонами. ФГ Івашини Володимира Володимировича сплачено оренду плату на банківський рахунок наданий позивачем, що підтверджується матеріалами справи. На підтвердження своїх доводів представником позивача не заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи при наявності в матеріалах справи копії цього договору та його електронної копії, що міститься в реєстраційній справі, тоді як доводи представника позивача про те, що підпис, який наявний в спірному договорі, не належить позивачу, можуть бути підтверджені лише відповідним висновком експерта, оскільки для з`ясування цих обставин, що мають важливе значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. 13 липня 2021 року під час підготовки справи до судового розгляду судом за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування оригіналу спірного договору оренди у відповідача - фермерського господарства [PERSON] та у державного реєстратора Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області Шведенко О.Ю. На виконання ухвали відповідачем повідомлено про відсутність оригіналу договору у зв`язку з його втратою та надано копію газети "Народне слово", в якому розміщене відповідне оголошення про втрату 21 січня 2021 року двох договорів оренди земельних ділянок від 24 грудня 2020 року (кадастровий номер 3520884400:02:000:0091) та від 02 грудня 2020 року (кадастровий номер 3520884400:02:000:0090), що знаходяться на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (Т-1 а.с.156-158). На виконання ухвали керівником апарату Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області повідомлено, що відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі. Документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню заявнику. Реєстраційна справа щодо вказаного об`єкта нерухомого майна в паперовій формі заведена державним реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Шведенко О.Ю. містить заяву, документ про сплату адміністративного збору, а також відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру. Оскільки реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав постійно, районна державна адміністрація направляє договір, роздрукований з електронного реєстру Речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Т-1 а.с.162,163-164). Крім того, під час підготовки до судового розгляду сторонами надані додаткові докази. Представник відповідача надала копію платіжного доручення від 29.12.2020 року про сплату [PERSON] орендної плати за оскаржуваним договором (Т-1 а.с.169). Представник позивача надала лист про повернення коштів [PERSON] , отриманих від фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича (Т-1 а.с.214,217). Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року після виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України (визначення остаточного предмету спору та характеру спірних правовідносин, викладу позовних вимог та складу учасників судового процесу) підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У заяві від 17.06.2022 року [PERSON] просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. (Т-1 а.с.49) Представник відповідача - адвокат Попович С.М. у заяві від 17.06.2022 року просила розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача.(Т-1 а.с.50) Після дослідження судом наданих сторонами доказів встановлені наступні обставини. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії та номер КР №095628, виданого 14.12.2005 року Бобринецькою районною державною адміністрацією [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3520884400:02:000:0090, площею 5,97 га, розташованій на території Мар`янівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Т-1 а.с.20). 04.12.2020 року за №39590167 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Шведенко Ольгою Юріївною внесений запис про державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3520884400:02:000:0090 на підставі договору оренди землі від 02.12.2020 року між [PERSON] та ФГ Івашини Володимира Володимировича (Т-1 а.с.21). Вчинення вказаного правочину позивачем оспорено. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (постанова Верховного суду України від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13). Заперечуючи підписання спірного договору, позивач мав намір провести почеркознавчу експертизу, для чого клопотав про витребування оригіналу договору. Під час судового розгляду встановлено, що оригінал договору як у сторін, так і в державного реєстратора відсутній. Існування оригіналу договору на час його державної реєстрації саме у відповідача підтверджене наданими до суду відомостями з реєстраційної справи державного реєстратора Ольги Шведенко, а саме заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права), та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з яких вбачається, що саме [PERSON] як уповноважена особа був заявником при реєстрації права оренди земельної ділянки. (Т-2 а.с.40-41,44) У відповідності до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Встановивши, що [PERSON] не надавав договір оренди землі на реєстрацію права оренди та не мав його у своєму розпорядженні, заперечуючи підписання договору, просив витребувати у відповідача, і враховуючи, що відповідач не надав оригінал договору, вказуючи про його втрату, тому вказане унеможливлює проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, яку мав намір заявити позивач після отримання оригіналу документу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання договору оренди землі від 02 грудня 2020 року, а також не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача. Посилання відповідача на сплату орендної плати позивачу як на підтвердження існування договірних відносин, суд не приймає з тих підстав, що наданий платіжний документ сформований на переказ коштів на рахунок позивача, не містить інформації про волевиявлення позивача на отримання коштів у такий спосіб і, головне, не підтверджує факту підписання договору оренди. З огляду на викладене, встановлено, що волевиявлення позивача на укладення договору оренди у встановлений законом спосіб не відбулося, а відтак правочин не було вчинено. Наявність державної реєстрації права оренди на належну позивачу земельну ділянку та користування нею іншою особою порушує право позивача як власника земельної ділянки на користування нею. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст. 16 ЦК України). Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд відзначає наступне. Згідно з приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні відповідної норми права суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 145/2047/16-ц, розглядаючи питання застосування доктрини заборони суперечливої поведінки у спорах про визнання договору недійсним, відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Велика Палата звернула увагу на те, що такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації також є ефективним, з огляду на те, що відновлення порушеного права буде забезпечене шляхом скасування державної реєстрації реєстрацію речового права - права оренди та припинення права оренди відповідача на земельну ділянку. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Вбачається, що позивачем при зверненні до суду з позовом про скасування державної реєстрації речового права не була заявлена вимога про визнання припиненим такого речового права. Разом тим, відсутність такої додаткової вимоги не може бути розцінено як обрання неналежного способу захисту порушеного права та підставою відмови у задоволенні позову. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Суд, встановивши наявність підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації речового права вправі самостійно, з огляду на положення ст.16 ЦК України, за якою суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, з метою ефективного захисту порушеного права, ухвалити рішення про припинення речового права. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем у позові зазначено про понесені, чи такі, що плануються судові витрати на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 10000 грн. Питання розподілу витрат на правову допомогу судом під час ухвалення судового рішення не вирішувалося, оскільки позивачем вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. до ухвалення рішення не ставилася. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2021 року на підставі ч.1 ст.136 ЦПК України задоволено клопотання позивача про відстрочення сплату судового збору до ухвалення рішення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, позивачу за його клопотанням при відкритті провадження було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд приходить до висновку про стягнення з фермерського господарства [PERSON] на користь держави судового збору в сумі 3200 грн. 63 коп., який складається з 2292 грн. 63 грн. (за позовну вимогу майнового характеру) та 908 грн. (за позовну вимогу немайнового характеру).

Outcome: approved