Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

14 лютого 2020 року КП «Водоканал» в особі представника за довіреністю Нечет О.В. звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь КП «Водоканал» борг з оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 17193,28 гривень, а також - судовий збір в розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за них не вносить, у зв`язку з чим за період з 01.06.2015 року по 31.12.2019 року утворилась заборгованість в сумі 17193,28 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначене судове засідання. Заочним рішенням від 12 березня 2020 року позов задоволено повністю. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року заочне рішення від 12 березня 2020 року скасовано, справу призначено до нового розгляду. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року вказана справа об`єднана з цивільною справою за позовом [PERSON] , [PERSON] до КП «Водоканал», третя особа: ЖБК «ВЕСНА-2», про захист прав споживачів, що розглядалась за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 липня 2021 року закрите підготовче провадження, і цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до КП «Водоканал», третя особа: ЖБК «ВЕСНА-2», про захист прав споживачів, та за позовом КП «Водоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року закрите провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до КП «Водоканал», третя особа: ЖБК «ВЕСНА-2», про захист прав споживачів - в частині позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 16 червня 2022 року задоволено заяву представника [PERSON] , та залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до КП «Водоканал», третя особа: ЖБК «ВЕСНА-2», про захист прав споживачів. До судового засідання представник позивача Нечет О.В. подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову в повному обсязі. 16 червня 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Коломоєць І.В. подала до суду заяву, за змістом якої наполягає на застосуванні у справі строку позовної давності. В іншій частині визнає позов в повному обсязі, і просить стягнути з відповідачки 50% судового збору. Розгляд справи просить провести без її участі. Таким чином, неявка учасників, з урахуванням наданих ними заяв і доказів, не перешкоджає суду вирішити спір по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1 ч.1 ст. 20 та п.1 ч.1 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV та №2189-VIII відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.06.2015 року по 31.12.2019 року за вказаною адресою місця проживання та реєстрації відповідача [PERSON] комунальним підприємством «Водоканал» були надані, а відповідачем - спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 та п.5 ч.2 ст.7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV та №2189-VIII відповідно у відповідача виникло зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч.1 ст. 9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.10 ч.1 ст. 7 Закону України №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 67, 68 ЖК України співвласник/наймач зобов`язаний своєчасно оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Проте, як зазначено позивачем у позові і що визнано стороною відповідача, зобов`язання зі сплати спожитих послуг за період з 01.06.2015 року по 31.12.2019 року [PERSON] належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17193,28 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком та довідкою. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання споживача з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, порушив встановлений законом, договором строк і порядок для їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, представник відповідача [PERSON] - адвокат Коломоєць І.В. надала суду заяву про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Також Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність до вимог, сплата яких здійснюється щомісячними платежами, вираховується окремо щодо кожного з платежів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про переривання строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідач [PERSON] жодну оплату нарахувань не здійснювала. Отже наявність випадків переривання строку позовної давності щодо кожного з платежів за спірний період стороною позивача не доведено. Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог - з червня 2015 року по січень 2017 року. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, але лише в межах строку загальної позовної давності - з лютого 2017 року з огляду на дату звернення до суду з позовом. Так, загальна сума нарахувань за надані протягом зазначеного періоду позивачем послуги становить 11757,02 гривень. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем: 2102 гривень судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають наступному розподіленню: 50 відсотків судового збору, що становить 1051 гривню, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, решта (1051 гривень) - стягненню з відповідача.

Outcome: partial