Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 тисячі гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 30.09.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не надає та ухиляється таким чином від виконання своїх батьківських обов`язків. Спільне життя у подружжя не склалось. У зв`язку із чим, позивач подала позов про розірвання шлюбу. Спільний син сторін, якому на даний момент 3 роки потребує значних коштів на одяг, іграшки, харчування та на звичайне дитяче дозвілля і відпочинок. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги для виховання сина. Відповідач добровільно утримувати спільну дитину відмовляється, хоча має регулярний дохід. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, має постійне місце праці та не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних утриманців, просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 21 квітня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день час та місце розгляду справи належно повідомлявся, відзиву на позов не подавав. Ухвалою суду від 10 червня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі 30.09.2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради в Івано-Франківської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 28.07.2018 року. Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09 серпня 2018 року виконкомом Татарівської сільської ради, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області). Згідно долучених до матеріалів справи довідок про місце реєстрації особи, виданих Ворохтянською селищною радою Надвірнянського району, Івано-Франківської області №647, 648 від 23.09.2021 року, позивач та її малолітній син зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.1991, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою сатті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частинами першою, третьою ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. Як встановлено судом, малолітній син сторін у справі проживає разом із матір`ю позивачем [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. З інформації, вказаної у позові та з направленої до суду заяви [PERSON] вбачається, що відповідач у справі на даний час проживає окремо від сім`ї та коштів на утримання дитини не надає. У судовому засіданні не здобуто будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем відповідач не може виконувати своїх аліментних обов`язків щодо утримання малолітньої дитини. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення із [PERSON] суд враховує те, що відповідач є працездатним, відсутність інформації про незадовільний стан його здоров`я чи перебування у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб та приходить до переконання, що позов слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 тисячі гривень щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку дитини, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до частин першої - другої ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно наведеного у позовні заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, понесені позивачем витрати на правничу допомогу складають 1500 грн., а саме: написання позовної заяви, консультація)3 год. по 500 грн.). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги №105 від 20.04. 2022 року, укладений із адвокатом Лейбюком В.П.; акт надання юридичних послуг №105/2 від 20.04.2022 року, з якого вбачається, що адвокатом Лейбюком В.П. було надано позивачу наступну правничу допомогу: складання документів(позовна заява) 3 год. вартістю 500 грн./год, на загальну суму 1500 грн.; квитанцію серії ААІ №363250 від 20.04.2022 року на загальну суму 1500 грн. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо обґрунтованості вказаних витрат з боку відповідача, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1500 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Враховуючи те, що позивач на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 100 відсотків судового збору, що підлягав до сплати при зверненні до суду у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved