Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

21 червня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньго сина, який продовжує навчання. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що позивач з відповідачем, який є його батьком, проживає окремо. В даний час він досяг повноліття і навчається у Державному навчальному закладі «Немирівський професійний ліцей» на 1 курсі. Термін навчання два роки- з 01.09.2021 по 30.06.2023. [PERSON] вказує, що потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває на утриманні своєї матері. За її зарплату необхідно сплачувати комунальні послуги, купувати одяг та взуття, продукти харчування, ліки, а також нести всі витрати, пов`язані з навчанням у коледжі проїзд, придбання навчальних засобів та оплата за проживання. Позивач вважає, що відповідач має приймати участь у його утриманні, оскільки в даний час має достатній стабільний дохід для того, щоб сплачувати аліменти на утримання сина, який навчається. Враховуючи викладене, [PERSON] просить ухвалити рішенням який стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 6000 грн. на період навчання у ДНЗ «Немирівський професійний ліцей» та стягнути з відповідача 900 грн. витрат за надання правничої допомоги. Ухвалою судді від 23.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 08.06.2022 подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, та просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте 13.06.2022 подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, оскільки він перебуває на військовій службі за контрактом по мобілізації. Зазначив, що позов визнає частково та згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1700 грн. Просив при винесенні рішення врахувати наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, відносно яких він також сплачує аліменти у розмірі 1700 грн. на кожну дитину. До заяви відповідач додав докази на підтвердження викладених доводів. З урахуванням того, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається з довідки №97 від 31.03.2022, виданої ДНЗ «Немирівський професійний ліцей», [PERSON] , 2004 року народження на даний час дійсно навчається в Державному навчальному заклад «Немирівський професійний ліцей» другого атестаційного рівня на І курсі з професії: «Кухар; кондитер», термін навчання два роки з 01.09.2021 до 30.06.2023 (Наказ №5 «З-УДЗ» від 31.08.2021). Форма навання денна (а.с. 5). Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 19.12.2019 по теперішній час, що підтверджено довідкою №270 від 01.06.2022 виданою Військовою частиною [NUMBER] (а.с. 32). Перебування відповідача на військовій службі також підтверджується наданою копією посвідчення учасника бойових дій, копією військового квитка та копією відпускного квитка (а.с. 31, 33-34, 35). Відповідач [PERSON] окрім позивача, має також трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 36, 37, 38). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 400 гривень на 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок на кожну дитину, щомісячного, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 39-40). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно з частиною першою статті 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у статті 183 цього Кодексу. Частиною першою та другою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц). потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» \~(надалі Постанова Пленуму ВСУ), а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня\~\~2018 року у справі №\~748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17. Враховуючи те, що [PERSON] навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, не працює та знаходиться на утриманні матері, відтак він потребує матеріальної допомоги. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, він зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Враховуючи наведене та фактичні обставини справи, у тому числі стан здоров`я та матеріальне становище сторін, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про понесення ним будь-яких витрат на навчання, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, беручи до уваги, що відповідач частково визнав позов, а також наявність на утриманні відповідача трьох неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання до закінчення ним навчання в твердій грошовій в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 05.04.2022. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141\~ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5\~Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в фіксованому розмірі 900 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.141\~ЦПК\~України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч.8 ст.141\~ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат, [PERSON] додає до матеріалів справи договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 04.04.2022 (а.с.8), квитанцію від 04.04.2022 (а.с.11), попередній (орієнтовний) розрахунок витрат від 04.04.2022 (а.с. 9) та акт виконаних робіт від 04.04.2022 (а.с. 10). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача варто стягнути 255,06 грн. витрат за надання правової допомоги (900 грн. (розмір витрат за надання правової допомоги) х 28,34% (відсоток задоволених вимог) / 100% = 255,06 грн.), що підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial