Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 15.07.2006 зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції від 15.07.2006, актовий запис № 412. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020, шлюб між сторонами у справі було розірвано, прізвище колишній дружині залишено « [PERSON] ». Відповідач повторно уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час шлюбу подружжям було нажито спільне майно, а саме: квартира, загальною площею 38,35 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де підставою для державної реєстрації вказаного об`єкту нерухомого майна стало рішення суду, серія та номер 336/3500/14-ц, видане 22.05.2014, видавник Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Відповідно до долученої до позову копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 08.04.2008, [PERSON] продала [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2014, у справі № 336/3500/14-ц позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки - [PERSON] , задоволено, визнано дійсним та укладеним договір міни, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки - [PERSON] . Отже, квартира загальною площею 38,35 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана шляхом міни сумісно нажитих Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя; поділити спільне майно подружжя, та визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 1 910, 50 грн. Відповідач правом на подання відзиву на позов чи пояснень по суті позовних вимог не скористалась. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2021 відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання, яке неодноразово було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача у справі. Ухвалою суду від 18.01.2022 закрито підготовче судове засідання у цій справі та призначено її судовий розгляду по суті. У судове засідання сторони по справі не з`явились. Від представника позивача - адвоката Опанасенко Лілії Валеріївни надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явилась, відзив на позов не надала, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання, що відповідає положенням п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, заяву про розгляд справи у її відсутність не надавала, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи те, що відзив на позов у відповідності до п.8 ст. 178 ЦПК України відповідачем не подано, і представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 15.07.2006 між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 412, дружині присвоєне прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.07.2006 Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 412 розірвано. Прізвище дружині після розірвання шлюбу залишено [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , яке видано Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] 03.12.2020 уклала шлюб із [PERSON] , і після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище « [PERSON] ». У період перебування сторін по справі у шлюбі, 08.04.2008, [PERSON] набула у власність Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та споруд [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчено нотаріально 08.04.2008 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В. за реєстровим № 613, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП ЗМБТІ 11.04.2008. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2014, яке набрало законної сили 03.06.2014, позов [PERSON] , [PERSON] , яка діє від себе та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Орджонікідзевському районі, [PERSON] , про спонукання до виконання умов договору, визнання дійсним та укладеним договору міни, визнання права власності - задоволено. Визнано дійсним та укладеним договір міни, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки гр. [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/12 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та споруд за [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці розміром 1010 кв.м Визнано за [PERSON] право власності на 1/12 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та споруд за [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці розміром 1010 кв.м. Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та споруд за [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці розміром 1010 кв.м. Встановлено, що зазначене домоволодіння складається з наступних споруд: житловий будинок літ «А» житловою площею 30 кв. м, загальною площею 63, 3 кв.м, гараж «Г», сарай «Б», душ «З», душ «И», вбиральня К», яма зливна «З», яма зливна « 6», хвіртка « 4», паркан « 5», замощення «І», замощення «ІІ». Загальна частка зазначеного домоволодіння, що належала [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.1999 року та була набута [PERSON] [PERSON] [PERSON] складає 1/2 частину домоволодіння та складається з: кімнати 1-4 (1-6) площею 18,4 кв.м, коридору 1-3 (1-5) площею 2,9 кв.м в житловому будинку літ. «А»; в прибудові (сінях) літ. «а»: частини коридору 1-2 площею 3,8 кв.м, прибудови (сіни) літ. «а-1», що складається з кухні 1-1 площею 6,9 кв.м, 1/2 частини сараю літ. «Б», 1/2 частини гаража літ. «Г». Цим же рішенням, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Зі змісту вказаного рішення суду встановлено, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку її обміну на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та споруд за [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці розміром 1010 кв.м., право власності на яку належало їй на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який укладено та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В., за реєстровим № 613, 08.04.2008. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2014, у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. За положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Аналіз встановлених судом обставин справи свідчить про те, що квартира [ADDRESS] , яка є предметом судового розгляду цієї справи, придбана сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, у той час коли подружжя мало спільний бюджет, а відтак вказана квартира є спільним майном подружжя, яка підлягає поділу між сторонами, виходячи із рівності часток колишнього подружжя. Відповідач [PERSON] у судове засідання на виклики суду жодного разу не з`явилась, доказів на спростування доводів позивача, які викладені у позовній заяві суду не надала, як і не надала суду докази, які би давали підстави вважати, що спірна квартира належить їй на праві особистої приватної власності, згідно ст. 57 СК України, та відповідно, що вказана квартира не підлягає поділу між подружжям. З огляду на викладені обставини, позов [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя та поділ вказаної квартири, як спільно набутого майна, є законним та обґрунтованим, а тому суд його задовольняє у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1910 грн. 50 коп., сплачений [PERSON] за подання позовної заяви.

Outcome: approved