Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Центрокредит», просить суд визнати виконавчий напис №77753, вчинений23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 11 628,00 грн з [PERSON] на користь ТОВ «Центрокредит» таким, що не підлягає виконанню та стягнути з останнього стягнуті грошові кошти у розмірі 7 624,91 грн. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження №63484334 позивачу стало відомо що 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 77753. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням закону, оскільки приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис на підставі договору про надання кредиту від 19.05.2019 № МК-77719013185-0, який не був нотаріально посвідченим. Також позивач вказує, що всупереч статті 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості не була підтверджена документами. Також позивач вказує на ту обставину, що у виконавчому написі зазначається період стягнення заборгованості з 01.06.2019 по 01.06.2020, однак таке нарахування було здійснено поза межами дії договору про надання кредиту № МК-77719013185-0 від 19.05.2019. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2021 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 28.09.2021 представник позивача - адвокат Григоренко А.О. надав до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2021 відкрито загальне позовне провадженні у справі та призначено підготовче судове засідання. Від представника відповідача - директора ТОВ «Центрокредит» Смірнова О.В.22.11.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де він просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. 19.05.2020 між позивачем та ТОВ «Центрокредит» було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № МК-77719013185-0. Відповідно до п. 4.3 договору у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник самостійно нараховує та сплачує кредитодавцю на його вимогу, пеню у розмірі 1,1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі незгоди кредитодавця із здійсненим позичальником розрахунком пені або не здійсненні позичальником самостійного нарахування відповідно до умов договору, кредитодавець залишає за собою право самостійно здійснити нарахування пені та вимагати її сплати. Всупереч умовам договору про надання кредиту та положенням чинного законодавства України позивач своїх зобов`язань перед відповідачем не виконала, внаслідок чого було здійснено нарахування пені на суму заборгованості. Станом на 31.08.2019 сума заборгованості становила 10 428,00 грн., а саме: 3 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 798,00 грн. -проценти за користування кредитом з 19.05.2019 по 01.06.2019, 1500,00 грн.-пеня згідно п. 4.3 договору, 5 130,00 грн. - проценти відповідно до п.4.4 договору. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що на момент вчинення виконавчого напису № 77753 заборгованість [PERSON] є безспірною, а її наявність свідчить про порушення прав ТОВ «Центрокредит». У свою чергу, 30.11.2021 представником позивач подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого стверджує, що обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності. Наголошує, на тому, що відповідачем та приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. не було дотримано норм законодавства щодо вчинення виконавчого напису. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ініціювання та подання позивачем визначеного законодавством документу щодо користування кредитними коштами та отримання позивачем від відповідача кредитних коштів. Таким чином ті обставини на які позивач посилається у відзиві на позовну заяву не були доведені, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2021, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.Разом з тим, у відзиві, поданому представником позивача 22.11.2021, міститься прохання про розгляд справи без участі відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням заяв, які надійшли від учасників процесу, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності усіх учасників процесу. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 19.05.2019 між ТОВ «Центрокредит» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № МК-77719013186-0, за умовами якого позивачу надано кредит у розмірі 3 000,00 грн, термін користування кредитом 14 календарних днів до 01.06.2019, плата за користування кредитом у вигляді процентів фіксована та складає 1,9% в день, річна відсоткова ставка за кредитом складає 693,5%. Договір укладено в письмовій формі, без нотаріального посвідчення (а.с.22-28). З виконавчого напису від 23.10.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., убачається, що його вчинено внаслідок прострочення платежів боржником [PERSON] перед ТОВ «Центрокредит», в безспірному порядку, на суму 11 628,00 грн., за період 01.06.2019 по 01.03.2020, та зареєстровано в реєстрі за № 77753. При вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістомст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивачем не визнається розмір заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. За таких обставин,суд приходить до висновку, що виконавчий напис №77753 вчинений 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. не підлягає виконанню. 04.11.2020 приватним нотаріусом виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63484334 про примусове виконання виконавчого напису № 77753 від 23.10.2020 (а.с.30). 30.11.2020 в межах вказаного виконавчого провадження було звернено стягнення на доходи [PERSON] (а.с.32). Згідно платіжних доручень з 22.12.2020 по 27.05.2021 з [PERSON] було стягнуто заборгованість в межах виконавчого провадження №63484334 у сумі 7 624, 91 грн. (а.с.34-40). Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин щодо визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів в загальному розмірі 7 624, 91 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги про визнання виконавчого напису №77753 вчиненогоприватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Центрокредит» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 7 624, 91 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved