Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Дніпровського району м. Києва про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Первинні позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Відповідач нерегулярно приймає участь в матеріальній підтримці сина та ухиляється від обов`язку утримання дитини. Між нею та відповідачем не досягнуто чіткої домовленості про утримання дитини. Крім того зазначала, що відповідач працює журналістом та має мінливий дохід. Щомісячно витрати на дитину складають приблизно 14000 грн. З 2016р. вони з відповідачем проживають окремо, спору з приводу того, з ким буде проживати дитина між ними не має. Разом з тим, під час розгляду Дніпровським районним судом м. Києва про розірвання шлюбу не встановлено, що син буде проживати разом із нею. До теперішнього часу відповідач відмовляється надавати письмову згоду на тимчасові поїздки дитини за межі України, на строк який не перевищує один місяць, з метою розширення кругозору, екскурсій, оздоровлення та відпочинку, а тому просить суд, згідно останніх уточнень, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття сина, тобто до [INFO] ; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] , [INFO] . 04.05.2020 р. [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву, яку ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2020р. прийнято до провадження, до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Дніпровського району м. Києва про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, та просить суд визначити місце проживання сина разом з ним; та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 5000 грн., щомісячно з дати подання зустрічного позову і до досягнення сином повноліття. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем, за зустрічним позовом, у них народився син. Сім`я проживала та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але в лютому 2016 року відповідач зібрала речі та забрала сина та поїхала до м. Одеса. Під час розірвання шлюбу сину не було і 3-х років, тому він не заперечував проти проживання сина разом з матір`ю. За домовленістю між ним та відповідачем, він щомісячно сплачував на банківську картку [PERSON] 5000-6000 грн. на утримання сина. В грудні 2019р. відповідач повідомила його, що у неї є матеріальні труднощі, роботи майже не має, вона постійно виїжджає на вихідні за кордон та в інші міста України для пошуку забезпеченого чоловіка, і щоб він надав їй нотаріальну згоду на вивезення їхнього сина за кордон на три календарні роки для пошуку кращої долі. З відповідним він категорично не погоджувався та просив колишню дружину не вивозити сина за кордон. 28.02.2020р. відповідач вивезла дитину до Німеччини, де вона на даний час мешкає, про даний факт відомо органу опіки та піклуванню. Станом на 29.04.2020р. [PERSON] не повернуто в Україну їхнього малолітнього сина, жодних реальних дій спрямованих на повернення дитини не вчинено. З моменту виїзду за кордон, відповідач не надала можливості спілкування з сином, хоча до цього спілкувався з ним кожного дня. Спору між ним щодо аліментів немає, оскільки він з моменту розлучення сплачував відповідачу кошти на утримання сина. Представник позивача за первинним позовом в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала, та просила слухати справу за її відсутності. Відповідач за первинним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що первинні позовні вимоги не визнає, оскільки вони є необґрунтованими та незаконними, а тому задоволенню не підлягають, натомість зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його зустрічний позов. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150-152, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (том 1 а.с. 8-9) У період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) На підставі довідки від 14.01.2020р. навчального центру «Study Time» ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] проходить курс навчання за напрямком «англійська мова» в репетиторському центрі «Study Time» з 01.09.2019р. до теперішнього часу. Заняття проходять два рази на тиждень тривалістю 45 хв. (том 1 а.с. 13) Довідкою від 30.01.2020р. навчального центру «Study Time» ФОП [PERSON] підтверджено, що [PERSON] проходив курс навчання за напрямком «Підготовка до школи» в репетиторському центрі «Study Time» з 01.09.2019р. по 31.08.2019р. (том 1 а.с. 14) У відповідності до довідки, виданої директором Загальноосвітньої школи № 65 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 28.01.2020р., встановлено, що [PERSON] , 2013 року народження, навчається в 1 класі Одеській ЗОШ № 65 І-ІІІ ступенів Київського району м. Одеси. (том 1 а.с. 12) Матеріали справи містять копії квитанцій, які надані позивачем за первинним позовом, що підтверджують витрати на утримання, лікування та навчання [PERSON] , [INFO] . (том 1 а.с. 16-82) В свою чергу [PERSON] надав до суду копії квитанцій про надання грошової допомоги [PERSON] , а саме: квитанція від 10.01.2018р. 5000 грн., від 03.09.201р. 1000 грн., від 01.02.2019р. 5025,13 грн., 29.11.2018р. 5020 грн., 30.04.2019р. 5025,13 грн., 31.03.2019р. 5025,13 грн.,01.06.2019р. 5025,13 грн., 30.11.2019р. 5025,13 грн., 29.07.2019р. 5000 грн., 30.06.2019р. 7000 грн., 18.08.2019р. 5000 грн., 03.08.2019р. 1500 грн., 01.10.2019р. 5000 грн. (том 1 а.с. 107-116) Отримання відповідних грошових коштів не заперечується стороною позивача за первинним позовом. Відповідно довідки ТОВ «Слово і Дєло», вбачається, що [PERSON] є випускаючим редактором в ТОВ «Слово і Дєло» з 01.11.2019р. (том 1 а.с. 135) Згідно відомостей ДПС у м. Києві, [PERSON] за період з 1 кварталу 2020р. по 1 квартал 2020р. отримував дохід з таких джерел: ТОВ «Слово і Дєло» сума доходу 14 400 грн., ТОВ «ТОТВЕЛЬД» сума доходу 14169 грн. (том 1 а.с. 202) У відповідності до Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 03.08.2020р. № 103/935/41/3, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (том 1 а.с. 204-205) Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.12.2021р. №01-11/2355/1вих про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування було вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . (том 2 а.с. 119-123) Відповідно до довідки від 23.06.2021 року про реєстрацію місця проживання особи/перебування фізичної особи на території м. Одеси, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 11.06.2021 року № 63550380 про реєстрацію місця проживання особи виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Подільської РДА, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .(т.1 а.с.132) [PERSON] проживає у орендованій 4-х кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , та надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради договір оренди квартири від 01.09.2020 року та була проінформована спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, про необхідність надання оновленого договору оренди квартири, але з її слів вона не може це зробити у зв`язку з відсутністю орендодавця в країні.(т.2 а.с.27-30) Згідно з характеристикою від 09.09.2021 року № 439 Одеської спеціалізованої школи № 10 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови імені льотчиків-космонавтів Г.Т. Добровольського і Г.С. Шоніна Одеської міської ради Одеської області, [PERSON] , вступив до 2 класу Одеської спеціалізованої школи № 10 в 2020 році. За період навчання, вихованням і навчанням дитини займалася гр. [PERSON] . Мати підтримує постійний контакт з класним керівником, цікавиться успіхами сина, регулярно відвідує батьківські збори та бере участь у життєдіяльності класу та школи. [PERSON] забезпечений всім необхідним для навчання. До школи приходить без запізнень. Має охайний вигляд. Батько, [PERSON] , мешкає в м. Києві, цікавиться справами дитини по телефону. Крім того в вищезазначеному висновку зазначено наступне, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 03.06.2021р. № 04/01-1967 фахівцями із соціальної роботи здійснено відвідування за адресою: [ADDRESS] . Складений акт оцінки потреб сім`ї/особи. Складні життєві обставини виявлено. Вдома знаходилася мати [PERSON] , дитина та бабуся, [PERSON] . Родина проживає у орендованій чотирьохкімнатній квартирі, загальною площею 70 кв. м. В кімнатах чисто та охайно, в наявності є водо- , газо, електропостачання. У дитини є окреме ліжко, одяг, іграшки, комп`ютер. Створені всі умови для проживання та розвитку дитини. Гр. [PERSON] - фізична особа підприємець, власниця Інтернет магазину з одягу для малюків, має постійний дохід. Батько - [PERSON] , проживає в м. Київ. Зі слів матері, вона не перешкоджає батьку виконувати його обов`язки щодо виховання дитини. Спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі 04.11.2021 року було проведено обстеження умов проживання матері [PERSON] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт, відповідно до якого встановлено, що квартира розміщена на 2 поверсі 2 поверхового будинку, загальною площею 65 кв. м, житловою площею 48 кв. м. Квартира має три кімнати, зроблений ремонт, в наявності душова кімната, санвузол, меблі, побутова техніка, опалення АГВ. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має окрему кімнату, іграшки, ноутбук, телефон, одяг та взуття в необхідної кількості відповідно до віку та сезону. Згідно листа від 10.06.2021 року № 103/42-561 фахівцями із соціальної роботи Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб 07.06.2021 року здійснено візит за адресою: проживання батька [ADDRESS] та складено Акт оцінки потреб сім`ї/особи [PERSON] . Складні життєві обставини виявлено, існує конфлікт із матір`ю дитини щодо визначення місця проживання та участі у вихованні дитини. Батько проживає у трикімнатній квартирі, яка є у його власності. Дотримується санітарно - гігієнічних норм. Створені всі умови для проживання навчання та розвитку дитини. Зі слів батька, він має бажання виховувати сина та визначити місце проживання в м. Києві разом з ним. Зі слів батька він не має можливості спілкуватися з дитиною. 28.09.2021 року в телефонній розмові спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради гр. [PERSON] зазначив, що він категорично проти визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, пославшись на те, що в м. Київ дитині буде краще. 05.11.2021 року спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради, у присутності матері [PERSON] було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , [INFO] , в якій він зазначив, що хоче зустрічатися з батьком лише за присутності матері, а також зазначив, що хоче проживати з матір`ю. Відповідно до консультативного висновку від 20.07.2020 року № 06/20-к, наданого Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О., малолітній [PERSON] , [INFO] , з урахуванням вікових особливостей та емоційного стану спроможний надавати оцінку ставленню кожного з батьків до нього. Хлопчик виявляє прихильність до своєї матері, [PERSON] . (т.1 а.с.231-232г) Оцінка сімейної ситуації дитиною не має залежності від впливу з боку батьків та інших дорослих, але напруження між батьками, конфлікти в присутності дитини негативно впливають на ставлення до батька, [PERSON] . Ставлення [PERSON] до батька є індиферентним, близький емоційний зв`язок відсутній. Ставлення дитини до матері - любляче, довірливе, хлопчик відчуває глибоку прив`язаність до матері. [PERSON] нейтрально ставиться до зустрічей з батьком, не відчуває потреби в них, але має позитивний досвід цього спілкування, не проти спільних розваг та цікавих зустрічей. Водночас дитина наполягає на проведені спільного часу з батьком лише у присутності матері, не погоджуючись на варіанти зустрічей на одинці з батьком. За результатами дослідження, рекомендовано: зустрічі дитини з батьком за бажанням хлопчика (зустрічі без присутності матері можливі за бажанням дитини після проходження сімейної терапії); проходження сімейної терапії за участю матері, батька та дитини для налагодження взаємин, подолання напруження, формування найбільш продуктивної концепції виховання дитини обома батька. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини та відповідає висновкам органів опіки та піклування, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.182, 183 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 № 3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Положенням ст. 191 Сімейного Кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення первинного позову. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною особою, на утриманні інших осіб не має, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує, що син, на утримання якого позивач просить стягнути аліменти з 07.02.2020 року (дата звернення до суду з позовом) досяг 7 років, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 від 18 років, який у 2020 році станом на день розгляду справи становить 2218 грн., а також наявність у відповідача нерухомого майна та сум, які відповідач сплачував на утримання сина, з урахуванням обов`язку матері також утримувати дитину, суд дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку із чим стягує аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі по 5000 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону. Що стосується зустрічних позовних вимог, судом не вбачається підстав для його задоволення, беручи до уваги викладені обставини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial