Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

20 квітня 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що складено актовий запис № 3 від 19 січня 2002 року. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді сертифікату на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», що знаходиться за адресою с. Павлівка Захарівського району Одеської області, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Фрунзівської РДА № 271/96 від 22 липня 1996 року серія ОД № 037478. Вказує, що після смерті матері ним здійснювалося розпорядження всім належним їй майном, в тому числі сертифікатом на земельну ділянку (пай). У 2015 році відбулася пожежа, під час якої згорів його будинок та все майно разом з документами, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) також був знищений. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до Захарівської нотаріальної контори, однак державним нотаріусом Романовою І.С. йому відмовлено та своїм листом роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало матері - [PERSON] , не може бути видано, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), а також наявний той факт, що він був виданий на [PERSON] Таким чином, просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) у розмірі 5,71 в умовних кадастрових гектарах, що була посвідчена сертифікатом від 22 липня 1996 року. Ухвалою Фрунзівського районного суду від 22 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 23-24). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 22 квітня 2022 року вирішено питання про витребування доказів по справі (а.с. 25-26). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с 35-36). У судове засідання позивач не з`явився, попередньо надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі (а.с. 47). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, водночас звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами ознайомлений та визнає їх (а.с. 57). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 вересня 2021 року, виданого повторно, у селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області [INFO] померла мати позивача [PERSON] ( [INFO] ), про що складено актовий запис № 3 (а.с. 12). Відповідно до інформаційного листа наданого Відділом № 3 управління у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 34/443-21 від 13 вересня 2021 року, а також доданої до нього копії витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), вбачається, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), сертифікат серії ОД № 037478 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Прогрес» у розмірі 5,71 умовних кадастрових гектарах, виданий на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації № 271/96 від 22 липня 1996 року на ім`я [PERSON] (а.с. 17,18). Згідно із довідкою Павлівського старостинського округу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 13 вересня 2021 року № 678, після смерті [PERSON] залишилося майно у вигляді сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ОД № 037478 (а.с. 19). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00032494682 від 09 вересня 2021 року, на підставі актового запису № 8 складеного 22 серпня 1976 року Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, після одруження [PERSON] із [PERSON] , [INFO] , останній було присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с. 15). Тобто, з наведеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Таким чином, оцінюючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність вимог в частині встановлення факту належності правоустановчого документу, який підтверджено наведеними вище та дослідженими судом доказами. Щодо визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Так, як зазначалося вище, згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 09 вересня 2021 року повторно, у селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 12). Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1377-VIII смт Фрунзівка і Фрунзівський район Одеської області перейменовані в смт Захарівка і Захарівський район. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Згідно із інформацією від 13 вересня 2021 року відділу № 3 управління у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та копії витягу із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), спадкодавцю належало право на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» села Павлівка Фрунзівського району Одеської області у розмірі 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказана земельна частка (пай) належала спадкодавцю згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 037478, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження № 271/96 від 22 липня 1996 року (а.с. 17, 18). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09 вересня 2021 року, виданого повторно, він народився [INFO] в селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області і його матір`ю вказана спадкодавець [PERSON] (а.с. 11). З довідки наданої Павлівським старостинським округом Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 678 від 13 вересня 2021 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті в будинку, в селі Павлівка Фрунзівського (тепер - Роздільнянського) району Одеської області. Разом з нею у вказаному житловому будинку крім неї на день її смерті був зареєстрований та проживав - син [PERSON] . Жодні інші особи, в тому числі цивільна дієздатність, яких обмежена (неповнолітні, недієздатні особи) не були зареєстровані та не проживали безпосередньо перед її смертю [INFO] . Після смерті [PERSON] її син [PERSON] вступив у фактичне володіння та управління майном взявши у власність належне покійної майно та документи, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), меблі ліжка, посуд та інше знаряддя по господарству (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи позивачем розміщено оголошення в газеті «Новинар» № 23 (8598) від 25 червня 2022, відповідно до якого сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №037478, виданий на ім`я [PERSON] слід вважати недійсним (а.с. 56). Листом Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 786/01-16 від 24 листопада 2021 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), а також того, що сертифікат був виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки Павлівського старостинського округу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 679 від 13 вересня 2021 року вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , де до дня смерті була зареєстрована та проживала [PERSON] у 2015 році сталася пожежа та як наслідок згорів будинок та все майно з документами, в тому числі і сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 037478 (а.с. 16). Відповідно до інформації Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 193/01-16 від 26 квітня 2022 року, заповіт щодо майна спадкодавця не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтва про право на спадщину їм не видавались, спадкова справа щодо майна померлої не заводилась (а.с. 32). Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з наступного Згідно із п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2004 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то судом при розгляді даної справи застосовуються положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які були чинні на день смерті спадкодавця. Положеннями чинного на час відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР, було визначено наступне. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Таким чином, за результатом дослідження наданих доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги був тільки позивач, як її син, оскільки не встановлено інших спадкоємців за законом цієї черги.До складу спадщини входило належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), підтверджене відповідним сертифікатом, оригінал якого втрачено. Спадщину своєї матері позивач прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки безпосередньо перед її смертю проживав разом з нею і тому прийнята спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) визнається належною йому з моменту відкриття спадщини, проте позивач не може отримати у нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу виданого спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай) та того що сертифікат був виданий на ім`я [PERSON] У зв`язку з цим, право позивача на успадковане ним право на земельну частку (пай) спадкодавця на підставі вказаного сертифікату можливо підтвердити тільки відповідним судовим рішенням. Судові витрати суд вважає за доцільне залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved