Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У своїй позовній заяві просила суд стягнути солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] 160 387 (сто шістдесят тисяч триста вісімдесят сім) грн. 05 коп., у тому числі: 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; 150 387 (сто п`ятдесят тисяч триста вісімдесят сім) грн. 05 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 травня 2018 року близько 19 годин 20 хвилин по вулиці Героїв Космосу в місті Києві мала місце мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mazda 626», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», згідно полісу AM № 0413147 від 06.06.2017, та транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить позивачці на праві власності. 03 травня 2018 року позивачкою було подано на ім`я Голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» повідомлення про подію, що може бути визнана страховою, яка зареєстрована за №712-13869. В повідомленні було вказано винуватця ДТП та спричинені моєму транспортному засобу пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/7032/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 01-12/07 від 12.07.2018 р. щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту КТЗ «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , становить 150 387 грн. 05 коп. Позивачка звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» з вимогою виплатити страхове відшкодування. Однак, ПрАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування не виплатив, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду із відповідним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 13 грудня 2021 року було залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 25 січня 2022 року на адресу суду надійшли пояснення від МТСБУ. 31 березня 2022 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення від МТСБУ. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» явку представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву не подавали. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України явку представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судом враховано, що у своїх поясненнях просили суд розглядати справу за їх відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Щодо обставин справи судом було встановлено наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2018 року близько 19 годин 20 хвилин по вулиці Героїв Космосу в місті Києві мала місце мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Mazda 626», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 03 травня 2018 року [PERSON] було подано на ім`я Голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» повідомлення про подію, що може бути визнана страховою, яка зареєстрована за №712-13869. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/7032/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. Вказана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 04.06.2018. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки. Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 01-12/07 від 12.07.2018 р. щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , який складений на моє замовлення ФОП [PERSON] , сертифікат суб`єкта оцінної діяльності №714/17 від 18.08.2017, вартість відновлюваного ремонту КТЗ «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , становить 150 387 грн. 05 коп.; ринкова (дійсна) вартість автомобіля, без обліку аварійних пошкоджень на дату оцінки з урахуванням ПДВ, становить 209 002 грн. 60 коп.; вартість матеріального збитку становить 61 981 грн. 92 коп. На момент вчинення ДТП транспортний засіб марки «Mazda 626», номерний знак [NUMBER] , був застрахований полісом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № АМ/0413147 від 06.06.2017, у якому визначена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду майну становить 100 000 грн. на одного потерпілого, при цьому розмір франшизи складає 1 000 грн. В подальшому [PERSON] , як власник транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування. Заява зареєстрована в ПрАТ «Київський страховий дім» за № 712-13869 від 18.07.2018. На день звернення до суду з даним позовом, відсутня будь-яка інформація про виплату страхового відшкодування Позивачу за шкоду заподіяну внаслідок зазначеної ДТП. Враховуючи зазначене, станом на сьогодні виплата страхового відшкодування Відповідачем за пошкодження майна Позивача - не здійснена. Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди (страхової виплати), суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексу України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Приписами ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України визначено, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положення ст.1192 ЦК України встановлюють, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписи ст.3 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Положеннями ст.6 Закону № 1961 встановлено, що страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення п.9.1 ст.9 Закону № 1961 встановлює, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону № 1961 при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Позивач, хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ПрАТ «Київський страховий дім», але наділяється правами за цим договором, оскільки на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди ґрунтуються на вимогах закону, тому їх слід задовольнити, а тому підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму завданої майнової шкоди в межах ліміту відповідальності Полісу АМ/0413147 у розмірі 100 000,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму завданої майнової шкоди, що виступає різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 50 387,05 грн. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доводів позивача. Виходячи з вищевикладеного, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. - не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1 503,87 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача наступним чином: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 000,00 грн. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 503,87 грн.

Outcome: partial