Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на кооперативну квартиру загальною площею 80, 5 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради провести реєстрацію права власності [PERSON] на кооперативну квартиру. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.12.1995 року йому як члену ЖБК №250 на підставі рішення загальних зборів від 17.12.1994р. було видано ордер №7449а на житлове приміщення житловою площею 50.6 кв.м. в будинку житлово-будівельного кооперативу [ADDRESS] ( назву вулиці змінено на [ADDRESS] . Разом із ним право на поселення в квартирі отримали його дружина [PERSON] і сини [PERSON] , [PERSON] . В даній квартирі вони зареєстровані та проживають до цього часу. 28.09.1993 р. позивачем повністю сплачено пайові внески за вищевказану кооперативну квартиру у сумі 9020000 карбованців. Позивач набув право власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків, що підтверджується довідкою від 11.09.1998р. №1, виданою ЖБК №250, про те, що позивач був членом даного кооперативу та сплатив повну вартість квартири. Проте право власності в БТІ позивач не зареєстрував та Свідоцтва на право власності на квартиру не одержав. З метою здійснення державної реєстрації права власності 14.12.2021р. позивач подав відповідну заяву до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. Однак, 17.12.2021 рішенням №62376413 державного реєстратора Мельник І.Б., позивачу було відмовлено у державній реєстрації права та їх обтяжень на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови стало те, що згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань житлово-будівельний кооператив №250 відсутній, а відтак неможливо перевірити повноваження права підпису у довідці №1 від 11.09.1998р. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.05.2022 представником відповідача долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву у якому вказали, що дійсно позивачу 17.12.2021 державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки відсутня інформація про житлово-будівельний кооператив №250 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців, а відтак неможливо перевірити повноваження права підписів у довідці №1 від 11.09.1998р. Крім цього, вказали, що суд не вправі втручатися у діяльність орагану державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати рішення. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. У судовому засіданні представник відповідач позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ЛКП "Під Зуброю" у судове засідання не з`явився, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, при вирішенні спору покликались на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, третю особу, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до технічного паспорту (а.с.6) вбачається, що замовником технічної інвентаризації по квартирі за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно ордера №7443а такий виданий [PERSON] як члену ЖБК №250 на право зайняття житлового приміщення площею 50, 60 кв.м. Вказаний ордер виданий на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 17.12.1994року. Відповідно до квитанції (а.с. 13) позивач сплатив пайові внески за вищевказану квартиру у сумі 9020000 карбованців. Згідно довідки №79935 від 25.01.2022 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.02.1996 року. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №80467 від 26.01.2022 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки голови кооперативу житлово-будівельний кооператив №250 від 11.09.1998р. №1 [PERSON] дійсно є членом ЖБК №250 і йому належить в цьому кооперативі квартира [ADDRESS] . Вказаний будинок зданий в експлуатацію в 1995 році. Квартира складається з 4 кімнат, площею 50, 1 кв.м., кухні, ванни, коридора, кладової. Загальна площа квартири [ADDRESS] , 5 кв.м. Член кооперативу [PERSON] повністю вніс пайовий внесок за вказану квартиру у вересні 1993 року. Відповідно до рішення державного реєстратора Мельник І.Б. №62376413 від 17.12.2021 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки подані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно набув право власності на кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] , а у подальшому позивачем, як членом ЖБК №250, було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру в сумі 9020000 карбованців, внаслідок чого набув права власності на дану квартиру. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. З наведеного, вбачається, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] , [INFO] права власності на кооперативну квартиру загальною площею 80, 5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача провести реєстрацію права власності на квартиру суд відмовляє, оскільки ці вимоги є похідними одна від одної.

Outcome: partial