Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. 30 жовтня 2020 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатов Д.Д., перевіривши матеріали позовної залишив її без руху, надавши строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали. Мотивувавши дане рішення тим, що оскільки відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації та проживає на її території, позивачці слід надати в двох примірниках належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на російську мову, для вручення їх відповідачу. Позивач у встановлені судом строки усунув зазначені судом недоліки і 09 грудня 2021 року суд своєю ухвалою відкрив загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначив підготовче судове засідання. Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про народження батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є громадянин Російської Федерації [PERSON] , а матір`ю громадянка України [PERSON] . Сімейне життя з Відповідачем не склалося 26 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням мирового судді судової дільниці № 4 Батайського судового району Ростовської області. Після припинення подружніх стосунків син знаходиться на повному утриманні Позивача, котра вимушена проживати разом з дитиною у своїх батьків. Відповідач життям дитини не цікавиться та матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, а прибутку Позивача для повноцінного утримання сина не вистачає, що змушує подати позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про заміну третьої особи на правонаступника Орган опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 461 від 22.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/13692/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року (суддя Янченко А.В.) прийнято до розгляду цивільну справу № 369/13692/20, призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року по даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 01.07.2022 року представник позивача не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. 12.01.2022 року до канцелярії суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направили. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, на адресу суду направив лист про розгляд справи у їх відсутність. Надано до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав та висновок про можливість позивача бути опікуном. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 15 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є громадянин Російської Федерації [PERSON] , а матір`ю громадянка України [PERSON] . Відповідно до відповіді на адвокатський запит від Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 4029 від 02.11.2020 р., [PERSON] із заявами про перешкоджання у виконанні свого батьківського обов`язку стосовно сина [PERSON] не звертався. Відповідно до повідомлення директора ТОВ «Клініка «Алоє плюс» [PERSON] [INFO] з січня 2019 року знаходиться на обліку та проходить спостереження у лікаря педіатра в клініці «Алоє плюс». На спостереження і лікування в клініці матір`ю пацієнта було витрачено 1600 ( одна тисяча шістсот ) грн. 00 коп. за вказаний період пацієнт звертався за консультацією до лікаря педіатра у супроводі своєї матері, без присутності батька, якого співробітники клініки ніколи не бачили. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від керівника корекційного дитячого центру Happy Kids, [PERSON] відвідує корекційний дитячий центр Happy Kids, вартість відвідування якого складає 8000 грн та на зайняття [PERSON] приводить тільки мама та бабуся. Відповідно до висновку генетика, виданого клінікою академіка Грищенка, [PERSON] , [INFO] постійно приймає активну форму фолійової кіслоти (метилфолат) 800 мкг. на добу. На фоні зниження дозування фолієвої кіслоти поновлюються виражені носові кровотечі, посилюються неврологічні прояви. Фразової мови немає. Вимовляє окремі слова. Зберігаються підвищені рівні вітамінів. Зберігається гепатомегалія. Поставлено діагноз порушення обміну транскобаламінів-гіперкобаламінемія, затримання темпів психо-мовного розвитку. Відповідно договору № 25 від 01.06.2020 року, що був укладений між [PERSON] та суб`єктом підприємницької діяльності дитячий корекційний центр «Happy Kids», в особі ФОП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує даний центр. Вартість відвідування даного центру на повний день складає 15 000 гривень. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Відповідно до довідки дитячого корекційного центру «Happy Kids», в особі ФОП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує даний центр тільки в супроводі мами. Відповідно до повідомлення директора ТОВ «Клініка «Алоє плюс» [PERSON] [INFO] з січня 2019 року знаходиться на обліку та проходить спостереження у лікаря педіатра в клініці «Алоє плюс». На спостереження і лікування в клініці за вказаний період пацієнт звертався за консультацією до лікаря педіатра у супроводі своєї матері, без присутності батька, якого співробітники клініки ніколи не бачили. Судом всатовулено, що відповідачу не створюються перепони у спілкуванні з дитиною і відповідних заяв до правоохоронних органів та до органів захисту дітей від Відповідача не надходило. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. У відповідності положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до висновку Борщагівської територіальної громади Бучанського району Київської області від 31.08.2021 року № 489/28, з метою захисту прав та законних інтересів дитини - на теперішній час комісія вважає за доцільне позбавити громадянина Росії [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Встановлені судом при розгляді даної справи факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини і наявність винної поведінки батька, який свідомо нехтує своїми обов`язками, знаючи про існування та потреби дитини. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків, не піклується про духовний розвиток сина, не забезпечує його матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчиняє, суд вважає за доцільне позбавити громадянина Росії [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з таких положень законодавства, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позов [PERSON] було подано 29.10.2020 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Щодо вимоги про стягнення додаткових витратах на дитину. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення директора ТОВ «Клініка«Алоє плюс» [PERSON] [INFO] з січня 2019 року знаходиться на обліку та проходить спостереження у лікаря педіатра в клініці «Алоє плюс». На спостереження і лікування в клініці матір`ю пацієнта було витрачено 1600 ( одна тисяча шістсот ) грн. 00 коп., Відповідно до висновку генетика, виданого клінікою академіка Грищенка, [PERSON] , [INFO] постійно приймає активну форму фолійової кіслоти (метилфолат) 800 мкг. на добу. На фоні зниження дозування фолієвої кіслоти поновлюються виражені носові кровотечі, посилюються неврологічні прояви. Фразової мови немає. Вимовляє окремі слова. Зберігаються підвищені рівні вітамінів. Зберігається гепатомегалія. Поставлено діагноз порушення обміну транскобаламінів-гіперкобаламінемія, затримання темпів психо-мовного розвитку. Відповідно договору № 25 від 01.06.2020 року, що був укладений між [PERSON] та суб`єктом підприємницької діяльності дитячий корекційний центр «Happy Kids», в особі ФОП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує даний центр. Вартість відвідування даного центру на місяць складає 8 000 гривень. Загальна сума оплати з 01.06.2020 до 01.09.2020 складає 32 000 (тридцять дві тисячі) грн. Під час розгляду справи було встановлено що позивач, у звязку з усталеною хворобою дитини весь час несе додаткові витрити повязані із хворобою дитини, половина яких повинна бути стягнена з відповідача. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тому є всі підстави для того щоб стягнути з відповідача додаткові витрати щомісячно у розмірі 7 000 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову повністю. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок судового збору та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 681 грн. 60 копійок судового збору в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved