Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

16 серпня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси із позовною звернулася [PERSON] до [PERSON] , яка просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ, МОДЕЛЬ- CLK 230, VIN КОД (номер кузова)- [NUMBER] , 2000 року випуску сірого кольору та право особистої власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ЖК «Сорок четверта Жемчужина»; виділити їй у власність Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частину житлового будинку літ. А за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, позивач просить суд викликати та допитати у якості свідка [PERSON] , який являється її батьком та усі понесені нею судові витрати стягнути із відповідача. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Косіциній В.В. Оскільки позивачем та відповідачем у позовній заяві вказано фізичних осіб, відповідно до приписів ч. 6 ст. 187 ЦПК України, на адресу відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області було направлено запит щодо їх зареєстрованого місця проживання (перебування). Після отримання 9 вересня 2021 року відповідей на вказані запити, з яких вбачається, що ні позивач, ні відповідач по м. Одесі та Одеській області не значаться, суд ухвалою від 10 вересня 2021 року відкрив провадження у справі за місцем нерухомого майна та встановив загальний порядок розгляду справи. Додатково 13 вересня 2021 року суд зробив запити до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління ДМС у Дніпропетровській області та Жовтоводського міського сектору ДМС щодо місця реєстрації відповідача та 21 вересня 2021 року отримав відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідно до якої слідує, що відповідач зареєстрований у м. Жовті Води Дніпропетровської області. 7 жовтня 2021 року від представника позивача- адвоката Осьміна С.Д. через канцелярію суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи довідку від АТ КБ «Приватбанк». У першому підготовчому засіданні, яке відбулося за участі представників позивача та відповідача, останнім було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи задля надання часу на підготовку відзиву на позовну заяву та збір необхідних для цього доказів. Суд, заслухавши думку інших учасників справи, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив вказане клопотання та відклав підготовче засідання. Ухвалою від 11 жовтня 2021 року судом внесено виправлення в резолютивну частину ухвали про відкриття провадження у справі, вказавши вірну дату проведення підготовчого засідання. 11 жовтня 2021 року представник позивача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в якому визнав позовні вимоги лише в частині та просив у задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , ЖК «Сорок четверта Жемчужина» відмовити. Також подано зустрічну позовну заяву, в якій просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ЖК «Сорок четверта Жемчужина»; Ѕ квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] ; Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним Ѕ частки майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-В-498/КК-444 у ТОВ «Кадорр-Каманіна». Крім того, представником [PERSON] адвокатом Потапенко Є.В. подано клопотання про витребування доказів ,які самостійно представник відповідача не має змоги отримати та клопотання про виклик свідка. 19 жовтня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про місце роботи батька позивачки [PERSON] . У підготовчому засіданні, яке відбулося 19 жовтня 2021 року за участі представників позивача та відповідача суд, дослідивши вказані вище документи та заслухавши думки сторін, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, залучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву та клопотання про залучення доказів до справи, прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву та надав час для підготовки позивачем відзиву на неї, залучив до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] та ухвалою від 19 жовтня 2021 року задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів. 2 листопада 2021 року від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. На виконання ухвали суду про витребування доказів 9 листопада 2021 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов лист щодо надання інформації; 16 листопада 2021 року надійшла відповідь з ГУ ДПС в Одеській області; витребувану судом інформацію 22 листопада 2021 року надано було ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 25 листопада 2021 року залучив до матеріалів справи зазначені вище документи та продовжив строк підготовчого провадження у справі. 20 грудня 2021 року до суду від АТ КБ «Приват» надійшла витребовувана судом інформація щодо руху коштів по рахунку [PERSON] 4 січня 2022 року представник позивача звернувся до суду із заявою про виклик та допит у якості свідка [PERSON] . У підготовчому засідання, яке відбулося 11 січня 2022 року, суд, заслухавши пояснення представників сторін, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання сторін про виклик та допит свідків, а також закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. 28 січня 2022 року засобами електронного зв`язку від свідка [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд розглянув та ухвалою від 31 січня 2022 року задовольнив та доручив проведення відеоконференції Жовтоводському районному суду Дніпропетровської області. 31 січня 2022 року відбулося судове засідання за участі позивача та її представника, представника відповідача та свідків, на якому останні були допитані, окрім того, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, залучив до матеріалів справи витребовувані у ТОВ «Кадор-Каманіна» документи та відклав судове засідання задля надання забезпечення права представника позивача на ознайомлення із матеріалами справи та підготовки сторін до вступного слова та судових дебатів. 14 лютого 2022 року у судовому засіданні суд, заслухавши вступне слово сторін та під час дослідження письмових доказів, наявних у матеріалах справи, встановив нові обставини, які були йому невідомі до цього часу, а тому ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, ухвалив: витребувати у ТОВ «Кадор-Каманіна» додаткові відомості щодо укладення позивачем договору про купівлю-продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , ЖК «Сорок четверта Жемчужина» та у зв`язку із цим ухвалено судове засідання відкласти. Лист від 15 лютого 2022 року було направлено на електронні адреси ТОВ «Кадорр-Каманіна», однак жодної відповіді до суду так і не надійшло. 21 квітня 2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 26 травня 2022 року до суду від адвоката Осьмініна С.Д. діючого в інтересах позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення 07 червня 2022 року суддя видалилась до нарадчої кімнати, проте при перевірці і з`ясуванні обставин справи встановлено, що під час розгляду не з`ясовано хто є власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель-CLK 230, VIN код (номер кузова) - [NUMBER] , рік випуску - 2000, сірого кольору, що є предметом позову, в зв`язку з чим виникла необхідність у поновленні судового розгляду та додатковому з`ясуванні питань, задля недопущення порушення прав третіх осіб. 08 червня 2022 року ухвалою суду поновлено судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та витребувано відомості щодо власника автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель-CLK 230, VIN код (номер кузова) - [NUMBER] , рік випуску 2000 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Потапенко Є.В. подано клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції. 27 червня 2022 року ухвалою суду постановлено судові засідання у цивільній справі проводити в режимі відеоконференцзв`язку. 28 червня 2022 року та 04 липня 2022 року до суду надійшла відповідь РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] 30 червня 2022 року на електронну адресу надійшла заява адвоката Осьмініна С.Д. діючого в інтересах позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи. 23 грудня 2002 року, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 382 (Т. 1, а.с. 12). 18 травня 2020 року було ухвалено рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірваний. Під час шлюбу, подружжям було набуто наступне майно. Судом встановлено, 11.03.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами, а саме житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] за ціною договору за домовленістю сторін за 37000 гривень 00 копійок (Т. 1, а.с. 6). 11 вересня 2018 року була укладена додаткова угода № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 1-24-2/44 від 23.06.2017 року про заміну сторони між [PERSON] , [PERSON] (Покупці) та повноважними представниками ТОВ «Кадорр-Каманіна» (Т. 1, а.с. 10). 31 травня 2019 року між [PERSON] (покупець) та повноважними представниками ТОВ «Кадорр-Каманіна» (продавець) укладено договір № П-В-498/КК-44 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна на машиномісце, що розташоване житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціально-оздоровчого призначення і підземним паркінгом « [INFO] », за адресою: [ADDRESS] , ( [ADDRESS] ). Згідно п. 1.3. цей Договір не передбачає інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб (Т. 1, а.с. 209-214). 19 червня 2019 року була укладена додаткова угода № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-В-498/КК-44 від 31.05.2019 року про заміну сторони між [PERSON] , [PERSON] (Покупці) та повноважними представниками ТОВ «Кадорр-Каманіна» (Т. 1, а.с. 92, 206). Вказане підтверджується і відповіддю директора ТОВ «Кадорр-Каманіна» (Т. 1, а.с. 205). 16 січня 2020 року між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами, а саме житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 7). 18 травня 2020 року рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та шлюб між сторонами розірвано (Т. 1, а.с. 11). У зв`язку з тим, що сторони після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна, позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач посилаючись на ст. 60 СКУ вважає, що поділу підлягає все майно набуте сторонами за час шлюбу, окрім квартири [ADDRESS] , оскільки вона була придбана [PERSON] самостійно за кошти її батьків, без участі відповідача в цьому. На підтвердження чого надала суду банківську довідку про зняття коштів у сумі 87000 доларів США (Т. 1, а.с. 15). При цьому, позивач вказує, що з 2018 року між сторонами погіршились стосунки та вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Проте незважаючи на відсутність спільного господарства з 2018 року позивачка серед інших висуває вимогу про поділ житлового будинку у [ADDRESS] , що був придбаний [PERSON] 16.01.2020 року. В свою чергу, відповідач не погоджується з даним твердженням позивачки та у зустрічному позові вказує, що в 2018 році вони вирішили придбати квартиру в м. Одесі. Враховуючи те, що вони проживали за кордоном, ними було прийнято рішення перераховувати зароблені кошти до України, акумулювати та зберігати їх на рахунку батька дружини [PERSON] , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк». Одним із центральних елементів механізму правового регулювання майнових відносин подружжя є презумпція спільного майна подружжя. Тягар доказування того, що презумпція є хибною, покладається на особу, яка заявляє про інший, ніж встановлено презумпцією, порядок речей. Законним режимом майна подружжя є режим спільної власності, який діє, якщо шлюбним договором не встановлені інші правила. Так, відповідно до частини третьої\~статті 368 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, частиною другою\~статті 60 СК України\~встановлена презумпція, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності майна подружжя означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до\~статті 60 СК України\~воно вважається таким, що належить подружжю. Зі змісту частини другої\~статті 60 СК України\~вбачається, що для застосування презумпції спільності майна подружжя у судовому процесі необхідно встановити наявність між жінкою та чоловіком зареєстрованого у належному порядку шлюбу та факт придбання майна під час перебування їх у шлюбі. Отже, той, хто вважає, що певна річ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, має підтвердити таке:\~а)\~факт перебування жінки та чоловіка у шлюбі протягом певного часу;\~б)\~час придбання спірного майна. Оскільки презумпція спільної сумісної власності подружжя належить до спростовних, то зацікавлена особа може довести, що майно було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява про те, що річ була придбана на її кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №\~264/2232/19 (провадження № 61-10958св20), від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц (провадження № 61-3838св18), від 30 червня 2022 року по справі 761/30901/20. Позивачка звернулась з позовом щодо визнання квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю та в якості доказу спростування презумпції спільності цього майна посилається на ту обставину, що грошові кошти на придбання квартири були знятті з банківського рахунку її батька у день укладання угоди. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] в розмір частки 1 на підставі приватної форми власності (Т. 1, а.с. 8). На підтвердження вартості спірного майна подружжя, позивачем надано звіт про незалежну оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири, загальною площею 78,6 кв. м., житловою площею 37,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] від 13 квітня 2022 року підготовлений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення позивача [PERSON] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири в [ADDRESS] вартість об`єкту (з урахуванням ремонту) складає 5491157,00 гривень, ринкова вартість комплексу ремонтних робіт із поліпшення внутрішнього оздоблення, враховуючи всі додаткові витрати, у тому числі витрати на будівельні матеріали 1763400,00 гривень, а вартість об`єкту без урахування ремонту складає 3727757,00 гривень (Т. 2, а.с. 31-49). На підтвердження походження коштів, позивач надала скріншоти телефону та довідку про видачу готівкових коштів від 06.08.2021 року (Т. 1, а.с. 13-15, 34). Суду представлено докази сплати [PERSON] витрат на оплату ремонту квартири, зокрема видаткові накладні, товарні чеки, рахунки-фактури, квитанції, рахунки на оплату (Т. 2, а.с. 2-30, 50-62). З виписок по рахунку також вбачається проведення витрат за 2020 рік, 2021 рік (Т. 2, а.с. 63-116, 118). Також, [PERSON] надала копії рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги за адресою: [ADDRESS] та квитанції про їх сплату нею та [PERSON] за період 2020-2021 років (Т. 1, а.с. 121-141). З довідки АТ КБ «Приватбанк» від 22.10.2021 року № RQ4MVR47719N720О вбачається, що [PERSON] здійснила відправку переказів [PERSON] на загальну суму 266500 рублів, за виключенням одного переказу іншій особі на суму 23500 (Т. 1, а.с. 119). Позивач наполягала на тому, що гроші, які були витрачені на квартиру є грошовими коштами її батька, який допомагав їй з придбанням та обслуговуванням даної квартири. В підтвердження того, що ці кошти належать батьку позивача, остання надала відомості про працевлаштування, трудовий стаж та про доходи [PERSON] . Згідно довідки від 11.10.2021 року № 25 [PERSON] дійсно працював за безстроковим трудовим договором на державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 11.04.1983 року 31.05.2016 року (Т. 1, а.с. 102). Позивачем надані виписки по рахунку [PERSON] за період з 2018 року по 2021 рік (Т. 1, а.с. 142-150, 179). З досліджених судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів [PERSON] слідує, що дана особа з 2002 року по 2016 рік отримувала заробітну плату та періодично страхові виплати, а з 4 кварталу 2016 року по 2 квартал 2020 року інформація про доходи відсутня (Т. 1, а.с. 159-160, 165-167). Так само відсутня інформація про доходи позивача за період з 2002 року по 2020 рік (Т. 1, а.с. 161-162, 168-169). Факт зняття коштів з картки батька позивачки визнається стороною відповідача, проте відповідач наполягає, що грошові кошти , що знаходилися на рахунку батька позивачки були спільною власністю позивачки та відповідача, перераховувалися ними з Росії з метою подальшого придбання нерухомості у м. Одесі. Судом досліджена виписка з картки [PERSON] [NUMBER] , з якої 11 вересня 2019 року було знято 87600 доларів США (а.с. 179) Як вбачається з виписки, грошові кошти знятті 11.09.2018 року надійшли на картку у період з 18.07.2018 року по 07.09.2018 року. Так позивачка перерахувала на картку батька 14925 доларів США. Відповідач перерахував на картку [PERSON] [NUMBER] доларів США. [PERSON] перерахував 38805 доларів США. [PERSON] перерахував 14925 доларів США. [PERSON] перерахував 4975 доларів США. Всього вищевказаними особами було перераховано в період 18 липня 2018 року по 11 вересня 2018 року 88555 доларів США. Усі переводи були зроблені з російської Федерації, м. Москва. [PERSON] також періодично поповнював свою картку, проте вказані кошти він знімав готівкою у м. Жовті Води. Допитаний в якості свідка [PERSON] (батько позивачки) пояснив, що кошти, що надходили на його картку належать йому, оскільки він до цього їх позичив зятю та той таким чином їх повертав. Жодних доказів існування між [PERSON] та відповідачем договорів позики суду надано не було. Так само [PERSON] нічого не зміг пояснити щодо перерахування коштів третіми особами, крім посилання на позичені зятю та його другу [PERSON] кошти, які він йому таким чином повертав. При цьому свідок не зміг пояснити джерела свого доходу, що дозволили йому позичити зятю майже 90000 доларів США. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що кошти на картку [PERSON] він перераховував за проханням позивачки та відповідача, з якими знайомий ще з часів проживання у м. Жовті Води. Грошові кошти йому надавали сторони. А він їх лише від свого імені перераховував, оскільки існував певний ліміт на перерахування коштів Враховуючи вищевикладене, суд вважає. що факт зняття готівки з рахунку батька позивачки у день укладання договору інвестування квартири, який укладений під час перебування позивачки у шлюбі із відповідачем на її ім`я, не спростовує презумпції спільності квартири у [ADDRESS] . Ані позивач, ані третя особа за зустрічним позовом не надали жодного доказу того, що батько позивачки позичав гроші відповідачу або іншим особам, що перераховували кошти на його картку. Суду не надано належних доказів того, що доход третьої особи є таким, що дозволяє позичити 90000 доларів США. З іншого боку доводи відповідача, що грошові кошти зароблялися ним та позивачкою у Москві та перераховувалися на картку її батька з метою купівлі спільного житла підтверджуються рухом коштів на рахунку [PERSON] та показаннями свідків, та на думку суду не суперечить об`єктивній реальності і відповідає матеріалам справи. Таким чином суд вважає, що [PERSON] не надала достатніх доказів того, що квартира у [ADDRESS] придбана за її особисті кошти, а отже не змогла спростувати презумпцію спільності цього майна. Також в судовому засіданні позивачка надала докази того, що в квартирі нею зроблений ремонт. Проте оскільки позивачка не просить збільшити її частку у квартирі у зв`язку із ремонтом зробленим нею за особисті кошти, суд вважає, що встановлення вартості ремонту та джерел коштів, що були витрачені на нього, не входить до предмету доказування у цій справі. Щодо спірного машино-місця № В-498, майнові права на яке відповідач також просить поділити. Як вже було встановлено, договір купівлі продажу майнових прав на вказаний об`єкт нерухомості позивачка уклала 31.05.2019 року, під час перебування у шлюбі із [PERSON] . Доказів придбання парко місця за особисті кошти позивачка не надала суду, а отже на майнові права також зберігається презумпція спільності. Щодо поділу квартири [ADDRESS] , про який просить [PERSON] у своєму зустрічному позові. Як вбачається з даних Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником 1/3 вищевказаної квартири, підстава набуття свідоцтво про право власності видане відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської Ради, дата 25.11.2004 року Оскільки частина спірної квартири набута позивачкою в результаті приватизації, то вона є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 79 ЦПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, перевіривши факти і обставини, якими сторони позивача та відповідача обґрунтовувала свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що і первісний і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial