Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

13.05.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «ЄАПБ», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Фінансова компанія управління активами», про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, у якому просить визнати недійсним договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладений 29.05.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», у частині відступлення прав вимоги до неї за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09.06.2008 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а також стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь на відшкодування моральної шкоди по 20000,00 грн. з кожного. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 000127-а про відступлення прав вимоги до позичальників, зазначених у Додатках №№ 1-3 до цього договору. Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами від 01.08.2018 р., внаслідок укладення вказаного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги у тому числі й до позивача за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09.06.2008 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Посилаючись на те, що жодного кредитного договору вона з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не укладала, позивач вважає, що договір у частині відступлення вимог до неї підлягає визнанню недійсним, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 29.05.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також останній подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла її письмова заява, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності. Також позивач подала відповідь на відзиви, у якій виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачами у відзивах заперечень і мотиви їх відхилення. Представник відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов його відзив на позов, у якому останній виклав заперечення проти нього. Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила. Вислухавши пояснення представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29.05.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 000127-а про відступлення прав вимоги до позичальників, зазначених у Додатках №№ 1-3 до цього договору, що підтверджується копією вказаного договору. Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами від 01.08.2018 р., внаслідок укладення зазначеного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги у тому числі й до позивача за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09.06.2008 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що вона жодних кредитних договорів з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не укладала, а тому оспорюваний договір порушує її права та підлягає визнанню недійсним у частині відступлення вимог до неї. Так, оскільки позивач не мала можливості отримати самостійно копію кредитного договору № 006-Р/007805 від 09.06.2008 р., заявила клопотання про витребування у відповідачів належним чином завірену копію вказаного договору. Ухвалою від 30.09.2020 р. клопотання позивача у цій частині було задоволено. Однак, відповідачами на виконання вказаної ухвали витребувані документи не надано, при цьому надано виключно копію договору про відступлення прав вимоги та акт прийому-передачі. Тобто, стороною відповідача фактично не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності кредитних правовідносин, які, як стверджують відповідачі, виникли між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і які начебто були передані, шляхом відступлення права вимоги за відповідним правочином, який і оспорюється позивачкою. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Позивачка вважає, що її права оспорюваним договором порушуються, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» на його підставі пред`являє до неї неіснуючі фінансові вимоги. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, кредитор може передати свої права іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), але тільки ті права, що у нього існують на підставі існуючого договору. Стороною відповідачів не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування заборгованості у позивачки перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі кредитного договору № 006-Р/007805 від 09.06.2008 р., яка була передана за договіром № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладеним 29.05.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме не підтверджено факту укладання вказаного кредитного договору позивачкою. Вказані докази не були надані навіть на вимогу суду. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що сторонами оспорюваного договору не підтверджено існування та укладення між позивачкою і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитного договору, за яким було відступлено право вимоги, що у даному випадку свідчить про порушення цим правочином прав позивача, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визнати недійсним договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладений 29.05.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», у частині відступлення прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 006-Р/007805 від 09.06.2008 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки суду не надано належних та допустимих доказів укладення та існування такого договору. Разом з тим щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з пунктом 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивачем не доведено вчинення відповідачами щодо неї будь-яких неправомірних дій, які б завдали їй моральної шкоди, також не підтверджено належними доказами завдання їй моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов у даній частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. у рівних частках, а саме по 420,40 грн. з кожного.

Outcome: partial