Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 15.03.2021, зареєстрований в реєстрі за №11270 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" 20 938,00 грн, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за №11270 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" заборгованості за кредитним договором №006-05506-140214 від 14.02.2014 в розмірі 20 938,00 грн. При цьому, 20.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса №11270. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13 травня 2021 року у цивільній справі №296/4419/21 задоволено заяву представника [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №11270, вчиненого 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" заборгованості у розмірі 20 938,00 грн. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13 липня 2021 року у цивільній справі №296/4842/21 відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням сторін, призначено судове засідання та залучено приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2021 року у даній справі витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. належним чином засвідчені копії усіх документів, які надавалися Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОКЛЕНД" та були підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса від 15 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстр за №11270. В судове засідання, призначене на 10 червня 2022 року о 10 годині 30 хвилин, учасники справи не прибули. Представник позивачки - адвокат Галагуз В.В подав до суду заяву в якій розгляд справи просить провести без його участі та без участі позивачки. Позов підтримують та просять його задовольнити в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, відповідач приватний нотаріус Хара Н.С. відзиву на позовну заяву та витребувані докази не подавала, від третьої особи приватного виконавця Лужинецького П.В. письмових пояснень на позовну заяву не надходило. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ОКЛЕНД" 05.10.2021 подавалось клопотання, в якому відповідач просив розглядати справу у його відсутність. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис за №11270 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" заборгованості за кредитним договором №006-05506-140214 від 14.02.2014 в загальному розмірі 20 938,00 грн. При цьому, право вимоги за вказаним кредитним договором, перейшло до відповідача від первісного кредитора ПАТ "Дельта Банк". 20 квітня 2021 року на підставі вищевказаного виконавчого напису №11270 від 15.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем було відкрито виконавче провадження №65216069. Не погоджуючись із безспірністю заборгованості та винесеним виконавчим написом №11270 від 15 березня 2021 року, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова). Проте вказана Постанова (у редакції на момент вчинення виконавчого напису) не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16 зазначено, що для правильного застосування статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" необхідно установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №761/11003/19 зазначено, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази і такі не надано як приватним нотаріусом Харою Н.С., так і ТОВ "ФК ОКЛЕНД", на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Матеріали справи не містять відповідних доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №006-05506-140214 від 14.02.2014 на користь відповідача, подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, моменту виникнення заборгованості за кредитним договором, розрахунку заборгованості, отримання [PERSON] кредитних коштів, самого кредитного договору, повідомлення про необхідність погашення заборгованості, тощо, які можуть підтвердити безспірність стягнення заборгованості за виконавчим написом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ТОВ "ФК ОКЛЕНД" не спростовані доводи позивачки [PERSON] про відсутність в неї безспірної заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим оскаржуваний виконавчий напис №11270 від 15 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОКЛЕНД" заборгованості за кредитним договором №006-05506-140214 від 14.02.2014 в загальному розмірі 20938,00 грн, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). У спорах між боржниками і стягувачами, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, зокрема про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, належним відповідачем є стягувач (кредитор), на користь якого було вчинено виконавчий напис, оскільки предметом позову є спір про право між ними. Нотаріус може бути залучений до розгляду таких справ лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову до такої особи та вирішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Оскільки, пред`являючи позов, позивачка [PERSON] вказала відповідачами як кредитора, так і нотаріуса, який вчинив спірний виконавчий напис, тому її позов слід задовольнити частково, відмовивши у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Хари Н.С. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі №361/4793/20. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ТОВ "ФК ОКЛЕНД" на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду: - договір про надання правової допомоги від 07 травня 2021 року, укладений між адвокатом Галагузом В.В. та клієнтом [PERSON] ; - акт №2 виконаних робіт по наданню правової допомоги від 22 лютого 2022 року згідно якого вартість виконаних робіт складає 3 000,00 грн: за консультування, вивчення,правовий аналіз письмових документів - 1000 грн; підготовка позовної заяви - 1500 грн; підготовка заяви про забезпечення позову - 500 грн; - квитанцію до прибуткового касового ордера №12 від 22 лютого 2022 року, згідно якого [PERSON] , на підставі договору від 07.05.2021, сплатила адвокату Галагузу В.В. грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Беручи до уваги те, що розмір понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, виходячи з критеріїв їх реальності та співмірності із складністю справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ "ФК ОКЛЕНД" на користь позивачки 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial