Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

04.04.2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (КНП ЛОР ЕМД МК) про скасування наказу про звільнення №304/к/тр від 04.03.2022 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовує тим, що офіційно працював на посаді лікаря з медицини невідкладних станів в КНП «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Наказом №304/к/тр від 04.03.2022 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП. Вважає, що причиною звільнення є неприязне та грубе відношення до нього з боку директора КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК Васька Андрія Романовича. Крім цього, стверджує, що роботодавець не вірно застосував норми права при формулюванні підстави звільнення : у наказі № 304/к/тр від 04.03.2022 року підставою звільнення зазначено п.1 ст.41 КЗпП, однак таке звільнення є незаконним, оскільки його посада не віднесена до жодної з перелічених у цьому пункті категорії працівників. Тому вважає, що він підлягає поновленню на займаній посаді та має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день прийняття судового рішення у справі. Ухвалою суду від 07.04.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 20.05.2022 року представник відповідача подав відзив на позов, яким заперечив позовні вимоги. Пояснив, що 02.03.2022 року лікар з медицини невідкладних станів [PERSON] допустив грубе порушення трудових обов`язків, не виконав розпорядження адміністрації КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК, порушив вимоги пунктів 2.22, 2.31, 2.32 своєї Посадової інструкції, пункту 9.44 розділу 9 Колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу 13.05.2014 року та зареєстрованого Департаментом економічної політики ЛМР за № 152 від 27.05.2014р., пунктів 1, 4 розділу III Правил внутрішнього трудового розпорядку, не дотримався норм ст.139 КЗпП України, за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі ст. 147 КЗпП у вигляді звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП. Позивач як лікар був керівником бригади, до складу якої крім нього входили фельдшер, медична сестра та водій. 03.06.2022 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій він ствердив про спотворення фактів відповідачем щодо подій 02.03.2022 року. Пояснив, що диспозиція пункту першого ст. 41 КЗпП не може поширюватися на лікаря медицини катастроф, оскільки останній не являється керівником підприємства, установи, організації. Твердження позивача, що відповідач є керівником бригади швидкої медичної допомоги не відповідає диспозиції цієї норми. Також зазначає, що при обранні виду стягнення керівник має враховувати ступінь тяжкості дисциплінарного проступку, заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника. До позивача було застосовано найбільш суворе стягнення без врахування наведених вище обставин. Ухвалою 09.06.2022 року в судовому засіданні було залучено третю особу на стороні відповідача в.о. генерального директора КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК Васько Андрія Романовича. В додаткових поясненнях, поданих представником позивача 27.06.2022 року, останній звертає увагу суду на численні порушення закону та незаконні дії з боку відповідача під час винесення наказу №304/к/тр від 04.03.2022 року. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, подав письмовий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наголосив, що відповідач не вірно застосував норму КЗпП у наказі про звільнення - ч. 1 ст. 41 КзпП «одноразове грубе порушення трудових обов`язків», оскільки [PERSON] не є керівником в розумінні ст. 29 ЦК України, він є керівником бригади швидкої медичної допомоги. Крім цього, зазначив, що відповідач не отримав згоди профспілки на звільнення позивача, членом якої є останній. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з наведених у відзиві мотивів. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. В судовому засіданні дав пояснення, що в.о. генерального директора працює з липня 2020 року. Підтвердив обставини, наведені представником відповідача. Пояснив, що своїми діями лікар з медицини невідкладних станів [PERSON] поставив під загрозу життя, здоров`я адміністративного персоналу Центру, який забезпечував процес евакуації під час повітряної тривоги, а також підпорядкованих членів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. Як виконувач обов`язки керівника, за умов воєнного стану, він вимагав від працівників суворого дотримання техніки безпеки та дисципліни. Заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, зясувавши дійсні обставини справи, заслухавши показання свідків, ознайомившись з поданими доказами та документами, оцінюючи їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений ч.2 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч.3 ст.12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. За змістом ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді лікаря з медицини невідкладних станів 2 категорії пункту медицини катастроф «Львів» відділу медицини катастроф КНП ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що стверджується копією наказу №1170-к від 22.10.2021р., копією трудової книжки серії [NUMBER] . Наказом №304/к/тр від 04.03.2022 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП /а.с. 15/. Підставами такого звільнення у наказі зазначено Акт від 02.03.2022р., акт від 03.01.1011р. «Про проведення службового розслідування». Встановлено,\~що 02.03.2022\~року о\~10\~год.\~25\~хв.під час оголошеної повітряної тривоги у місті Львові в кімнаті очікування виклику №303 п/с№2 станції екстреної медичної допомоги «Львів» між позивачем лікарем з медицини невідкладних станів пункту медицини катастроф [PERSON] та директором КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК [PERSON] виник конфлікт, приводом до якого стала відмова [PERSON] пройти в укриття під час повітряної тривоги. За даним фактом було складено акт від 02.03.2022, який підписаний в.о. генерального директора А. Васьком, завідувачем станції екстреної медичної допомоги «Львів» Я. Качмарем, начальником автомобільно-експлуатаційного відділу Ю. Гриньківим, старшим фельдшером станції екстреної медичної допомоги «Львів» Р. Малетичем. Наказом №256 від 04.03.2022р. створено комісію з метою проведення службового розслідування за вказаними у акті від 02.03.2022р. фактами. Згідно акту службового розслідування від 04.03.2022 року лікар з медицини невідкладних станів пункту медицини катастроф [PERSON] грубо порушив свої трудові обов`язки, а саме норми ст. 139 КЗпП, вимоги пунктів 2.22, 2.31, 2.32 своєї посадової інструкції, пункту 9.44 розділу 9 Колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу 13.05.2014 року та зареєстрованого Департаментом економічної політики ЛМР за № 152 від 27.05.2014р. пунктів 1, 4 розділу III Правил внутрішнього трудового розпорядку, на підставі ст. 147 КЗпП України комісією у складі начальника автомобільно-експлуатаційного відділу Ю. Гриньківа, начальника відділу правового забезпечення Бойко Г.В., начальника відділу управління персоналом [PERSON] , рекомендовано притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП. Відтак, наказом №304/к/тр від 04.03.2022 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі «п. 1 ст. 41 КЗпП». Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. У даній справі правовою підставою звільнення позивача був п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. У статті 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Пунктом 1 частини 1 цієї статті такою підставою вказано одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Пункт 1 частини 1 ст.41 КЗпП України визначає спеціальний перелік суб`єктів трудових правовідносин, яких може бути звільнено за цією нормою. Так, керівник підприємства, установи, організації - це завжди керівник юридичної особи, який виступає від її імені. Керівник філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу очолює підрозділ, який не має статусу юридичної особи. Важливим є те, що це має бути відокремлений підрозділ, створений юридичною особою. Відповідно до ст.95 ЦК України відомості про філії та представництва, як відокремлені підрозділи, включаються до єдиного державного реєстру. Обґрунтовуючи законність звільнення позивача, представник відповідача зазначає, що позивач є лікарем, керівником бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, до складу якої крім нього входять фельдшер, медсестра, водій. Проте, бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги не є філіалом, представництвом, відділенням чи іншим відокремленим підрозділом КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК. Відповідно до\~Положення про\~відділ медицини\~катастроф КНП\~ЛОР ЛОЦ\~ЕМД МК відділ є структурним підрозділом ( невідокремленим) КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК, основним завданням якого є забезпечення постійної готовності бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги до надання екстреної (швидкої) медичної допомоги у цілодобовому режимі. Відтак, бригади входять до структурного підрозділу\~- відділу медицини катастроф. Лікар керівник бригади не є керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). До лікаря керівника бригади екстреної (швидкої)\~медичної допомоги не може бути застосовано норми п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України і він не може бути звільнений з роботи на підставі цієї норми. За таких обставин, наказ №304/к/тр від 04.03.2022 року про звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню. В ході судового розгляду судом за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які дали показання щодо обставин конфлікту 02.03.2022р., проведення службового розслідування та його результатів. Показання цих свідків на висновки суду не впливають, оскільки у даній справі вирішальним є те, що займана позивачем посада не підпадає під перелік посад, визначених у п.1 ч.1 ст.41 КЗпП. Щодо відсутності згоди профспілкового органу на звільнення позивача слід зазначити, що ст.43 КЗпП України не передбачає необхідності отримання такої згоди на розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 41 КЗпП України. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, наказ КНП ЛОР ЛОЦ ЕМД МК №304/к/тр від 04.03.2022 року про звільнення [PERSON] , лікаря з медицини невідкладних станів відділу медицини катастроф Пункту медицини катастроф Львів, з роботи з 04 березня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст.41 КЗпП України слід визнати незаконним та скасувати. День звільнення працівника з роботи є його останнім робочим днем. Позивач підлягає поновленню на роботі на посаді посади лікаря з медицини невідкладних станів з 05.03.2022 року. У зв`язку з поновленням позивача на роботі, з КНП ЛОР\~ЛОЦ ЕМД\~МК необхідно стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 05.03.2022 року по 30.06.2022 року, розмір якого згідно поданого позивачем розрахунку становить 97\~649,60 грн. та не оспорювався відповідачем. Даний середній заробіток визначено без відрахування з нього обов`язкових платежів та зборів. За ст.430\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення на його користь частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 24\~662грн.40коп. З відповідача також підлягають стягненню на користь\~позивача фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Крім того,\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2481,00грн. судового збору.

Outcome: approved