Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» (надалі - також «Позивач», «ТОВ «Еміграційний центр») звернулось до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення коштів в сумі 481 501,35 грн. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року позов ТОВ «Еміграційний центр» до [PERSON] про стягнення коштів було задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» (код ЄДРПОУ 32605456, м. Івано-Франківськ, вул. Бандери, 4/2 ) суму коштів в розмірі 474 278, 83 грн., з яких : -289 190,00 грн. - борг, -105 554, 35 грн. - пеня, - 79 534,48 грн. - штраф. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» (код ЄДРПОУ 32605456, м. Івано-Франківськ, вул. Бандери, 4/2) судовий збір в розмірі 7 222,52 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2022 року задоволено заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року у справі №344/10687/19 за позовом ТзОВ «Еміграційний центр» до [PERSON] про стягнення коштів. Скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року у справі №344/10687/19 за позовом ТзОВ «Еміграційний центр» до [PERSON] про стягнення коштів. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник Позивача в судовому засіданні 26.05.2022 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Позовні вимоги мотивував тим, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за Договором № ДВ2014-2014214 про надання інформаційно-консультативних послуг від 14 лютого 2014 року, а саме не оплатою вартості наданих йому послуг ТОВ «Еміграційний центр», Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за даним договором та штрафних санкцій. На заяву представника Відповідача про застосування строків позовної давності пояснив, що пропуск строку звернення до суду пов`язаний з епідеміологічною ситуацією в державі (поширення коронавірусної інфекції). В судове засідання 08.06.2022 року представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі. Представником Відповідача на адресу суду подано відзив на позов, а також заяву про застосування строків позовної давносі. У відзиві на позов представник [PERSON] заперечила проти позову, в обґрунтування чого зазначила про те, що [PERSON] не уникав виконання своїх зобов`язань за Договором, однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не міг здійснювати оплату послуг позивача. Водночас, у відзиві на позов представник Відповідача покликається на те, що ТОВ «Еміграційний центр» звернулося до суду із позовом про стягнення вартості своїх послуг із спливом позовної давності, оскільки договором № ДВ2014-2014214 про надання інформаційно-консультативних послуг від 14 лютого 2014 року оплату за договором було розтерміновано на три платежі, а тому, на думку представника Відповідача, перебіг строку позовної давності слід обчислювати від дня, коли Позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту недотримання Відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Щодо стягнення суми пені, представник Відповідача покликалася на необхідність застосування спеціального строку позовної давності в один рік. В судовому засіданні 26.05.2022 року представник Відповідача проти позову заперечила, посилаючись на викладені у відзиві підстави, просила в задоволенні позову відмовити. В судове засідання 08.06.2022 року представником Відповідача на адресу суду направлено заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 14 лютого 2014 року між [PERSON] (клієнт) та ТОВ «Еміграційний центр» (консультант) було укладено договір № ДВ2014-2014214 про надання інформаційно-консультативних послуг (надалі - також «Договір»). Відповідно до п.1.1 Договору консультант зобов`язується надати клієнту інформаційно-консультативні послуги щодо умов і порядку отримання клієнтом імміграційної візи на право постійного проживання на території США та правильного заповнення документів для подачі в посольство США, а клієнт зобов`язується оплатити позивачу за надані послуги, а також виконувати всі інші умови даного договору. За даним договором інформаційно-консультативні послуги надаються консультантом за плату. Згідно з п.1.3 Договору інформаційно-консультативні послуги полягають в наступному: наданні клієнту усних консультацій та інформації про імміграційні вимоги та імміграційне законодавство США; заповненні імміграційних форм, анкет, переклад інформації про клієнта на англійську мову, відправлення імміграційних форм в Національний візовий центр США, наданні клієнту усних консультацій щодо проходження медичного огляду, інформації про медичні заклади, в яких можна пройти медичний огляд; здійснення підготовки клієнта для проходження співбесіди в посольстві США в м. Києві, надання клієнту інформації щодо проведення співбесіди в посольстві США в м. Києві; формування пакета документів для представлення в посольстві США в м. Києві; наданні клієнту усних консультацій щодо дотримання вимог США до осіб, які прибувають до США на постійне місце проживання; наданні клієнту усних консультацій щодо підтвердження фінансової незалежності; наданні клієнту усних консультацій щодо основних моментів адаптації в США. Згідно п. 3.2. Договору вартість послуг консультанта становить 132000,00 грн., що еквівалентно 11 000,00 доларів США. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний оплатити вартість послуг протягом 24 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг до даного договору в наступному порядку: 20% на протязі 6 місяців з моменту підписання акту; 30% на протязі 12 місяців з моменту підписання акту; решта суми на протязі 24 місяців з моменту підписання акту. На підтвердження отримання послуг консультанта, між сторонами було підписано Акт прийому-передачі наданих послуг від 13 червня 2014 року. Згідно п. 3.5. договору відповідач може сплатити вартість послуг достроково (на протязі 150 банківських днів), при чому вартість послуг зменшується до 108 000,00 грн., щоеквівалентно 9 000,00 доларів США. Згідно п. 3.11. договору відповідач звільняється від оплати вартості послуг, якщо йому після отримання таких послуг відмовлено посольством США в м. Києві в отриманні візи. Згідно п. 4.7. договору підтвердженням належного обов`язку позивача по виконанню своїх обов`язків за даним договором є підписаний сторонами акт прийому передачі наданих послуг. Зі змісту позовної заяви вбачається та не заперечено представником Відповідача, що ТОВ «Еміграційний центр» повністю виконало свої обов`язки за договором, що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 13 червня 2014 року до договору № ДВ2014-2014214 від 14 лютого 2014 року. В той же час, як випливає з матеріалів справи та не спростовано стороною Відповідача, [PERSON] своїх обов`язків за договором № ДВ2014-2014214 від 14 лютого 2014 року не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті вартості послуг. В зв`язку з цим Позивач 12 червня 2019 року звернувся до суду з даним цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] вартість наданих послуг за договором в розмірі 289 190,00 грн. Крім того, сторонами Договору № ДВ2014-2014214 від 14 лютого 2014 року було визначено відповідальність щодо несвоєчасної оплати послуг. Згідно п 6. 9 Договору за порушення своїх зобов`язань щодо оплати послуг клієнт сплачує консультанту пеню в розмірі 0,1 % від вартості послуг, зазначених в п. 3.2. даного договору за кожен день прострочення. У зв`язку з істотним пропуском Відповідачем часу оплати вартості послуг Позивач у позові також просить стягнути з Відповідача пенюу розмірі 105 554, 35 грн. (0,1 % від вартості послуг - 289,19 х 365 днів). Крім того, пунктом 3.13 Договору передбачено, що у випадку надання клієнту імміграційної візи останній на протязі 10 робочих днів з дня проведення співбесіди, на якій йому таку візу було надано, зобов`язаний прибути до консультанта та пред`явити йому для огляду оригінал імміграційної візи та надати консультанту копію даної візи. Згідно п. 6.11. договору за безпідставне невиконання або несвоєчасне виконання клієнтом свого обов`язку щодо прибуття до консультанта та пред`явлення йому оригіналу імміграційної візи на право постійного проживання на території США клієнт сплачує штраф в розмірі 30 % від вартості послуг, зазначених в п. 3.2. даного договору. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] не прибув до ТОВ «Еміграційний центр» та не пред`явив останньому до огляду свій паспорт з імміграційною візою, в зв`язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача штраф в розмірі 86 757,00 грн. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини щодо невиконання [PERSON] зазначених вище зобов`язань за Договором, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких обставин не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено представником Позивача, Відповідач не виконав умови Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № ДВ 2014-2014214 від 14.02.2014 року. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором Відповідачем не надано. Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України). Разом з тим, у відзиві на позов представник Відповідача покликається на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даним позовом та просить відмовити в його задоволенні з цих підстав. Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено Судом, за умовами п.3.3 Договору № ДВ2014-2014214 про надання інформаційно-консультативних послуг від 14.02.2014 року передбачено обов`язок клієнта здійснити оплату за надані послуги на протязі 24 місяців з часу підписання акту прийому-передачі наданих послуг в наступному порядку: 20% вартості послуг - на протязі 6 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; 30% вартості послуг - на протязі 12 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; решта суми - на протязі 24 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Отже, фактично сторонами договору погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Виходячи з наведеного, а також враховуючи відповідну усталену практику Верховного Суду, перебіг строку позовної давності слід обчислювати від дня, коли Позивач дізнався про порушення свого права щодо сплати Відповідачем кожного окремого платежу, тобто з моменту недотримання Відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки акт прийому-передачі наданих послуг було підписано сторонами 13 червня 2014 року, то: - 20% вартості послуг [PERSON] повинен був оплатити не пізніше 13 грудня 2014 року, тому строк позовної давності по даній вимозі розпочався з 14 грудня 2014 року та закінчився 14 грудня 2017 року. - 30% вартості послуг [PERSON] повинен був не пізніше 13 червня 2015 року, тому строк позовної давності по даній вимозі розпочався 14 червня 2015 року та закінчився 14 червня 2018 року. 50% вартості послуг [PERSON] повинен був не пізніше 13 червня 2016 року, тому строк позовної давності по даній вимозі розпочався 14 червня 2016 року та закінчився 14 червня 2019 року. З даним цивільним позовом ТОВ «Еміграційний центр» звернулося до суду 12 червня 2019 року, про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на поштовому конверті, у якому позовну заяву було відправлено до суду (а.с.33). Відтак, на момент звернення Позивача до суду строк позовної давності щодо вимог про стягнення з [PERSON] 20% вартості послуг та 30% вартості послуг за Договором сплив 14 грудня 2017 року та 14 червня 2018 року відповідно. В той же час, щодо вимоги про стягнення 50% вартості послуг за Договором строк позовної давності закінчувався 14 червня 2019 року, а тому, звернувшись до суду з позовом 12 червня 2019 року, Позивачем в цій частині строк позовної давності не пропущено. Крім того, у Договорі сторонами було визначено відповідальність щодо несвоєчасної оплати послуг. Згідно п 6.9 Договору, за порушення своїх зобов`язань щодо оплати послуг клієнт сплачує консультанту пеню в розмірі 0,1 % від вартості послуг, зазначених в п. 3.2. даного Договору за кожен день прострочення. Відповідно до п. 3.13. Договору, у випадку надання клієнту імміграційної візи останній на протязі 10 робочих днів з дня проведення співбесіди, на якій йому таку візу було надано, зобов`язаний прибути до консультанта та пред`явити йому для огляду оригінал імміграційної візи та надати копію даної візи. Згідно п. 6.11. договору за безпідставне невиконання або несвоєчасне виконання клієнтом свого обов`язку щодо прибуття до консультанта та пред`явлення візи на право постійного проживання на території США, клієнт сплачує позивачу штраф в розмірі 30 % від вартості послуг, зазначених в п. 3.2. даного договору. За порушення умов Договору Позивачем визначено розмір пені на дату подання позову складає 105554,35 грн. (0,1 % від вартості послуг - 289,19 х 365 днів), а штраф у розмірі 86 757,00 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки Договором оплату вартості послуг Позивача було передбачено частинами, то позовна давність до вимоги про стягнення пені за порушення зобов`язань з оплати 20% вартості послуг закінчилася 14 грудня 2015 року, з оплати 30% - закінчилася 14 червня 2016 року, а 50% - закінчилася 14 червня 2017 року. Щодо вимоги про стягнення штрафу, то у відповідності до п.3.13. Договору клієнт зобов`язаний прибути до консультанта протягом 10 днів з дня проведення співбесіди на надати письмове підтвердження наявності чи відсутності візи. Так як співбесіда була призначена 16 червня 2014 року, то [PERSON] мав з`явитися до ТОВ «Еміграційний центр» не пізніше 26 червня 2014 року, а отже і позовна давність до вимоги про стягнення штрафу у розмірі 30% від вартості Договору закінчилася 27 червня 2015 року. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду щодо вимог про стягнення 20% та 30% вартості послуг за Договором, пені та штрафу, представник Позивача в судовому засіданні покликався на епідеміологічну ситуацію в Україні, пов`язану з розповсюдженням коронавірусної інфекції. В той же час, належних доказів на підтвердження факту поширення в Україні коронавірусної інфекції у період 2015 - 2019 років (тобто час, коли строк звернення до суду щодо кожної із вимог не був би пропущеним) Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Інших обставин щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду у відповідній частині позовних вимог представником Позивачем не наведено. У зв`язку з цим, вимоги Позивача про стягнення з [PERSON] коштів за договором про надання послуг в загальному розмірі 50% вартості послуг (20% + 30%), а також вимоги про стягнення пені у розмірі 105554,35 грн. та штрафу у розмірі 86757,00 грн. - не підлягають до задоволення у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявляє представник Відповідача. Заяв про поновлення строку позовної давності з наданням належних доказів поважності причин пропуску стоку звернення до суду представником Позивача не подавалося. В той же час в іншій частині позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача 50% вартості послуг за договором в сумі 66 000,00 грн. - позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно валюти, в якій сума заборгованості підлягає стягненню з Відповідача, Суд зауважує, що умовами пункту 3.2 Договору № ДВ2014-2014214 про надання інформаційно-консультативних послуг від 14.02.2014 року сторонами визначено загальну вартість послуг за ним у 132 000,00 грн. із визначенням еквіваленту у іноземній валюті (долар США) в 11 000,00 доларів США, на момент укладення договору. У поданій до суду позовній заяві (в її резолютивній частині) Позивач суму заборгованості [PERSON] просив стягнути у національній валюті - гривні. Протягом судового розгляду справи заяв про зміну (уточнення) позовних вимог (в частині уточнення валюти заборгованості з її обґрунтуванням) до суду не надходило. Відтак, у Суду відсутні правові підстави для стягнення з Відповідача заборгованості за Договором в іноземній валюті, як про це просив в судовому засіданні представник Позивача, оскільки як самим договором, так і в резолютивній частині позовної заяви суму заборгованості [PERSON] визначено у гривні. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, враховуючи заяву представника Відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі, зважаючи на не подання представником Позивача доказів на підтвердження поважності причин попуску строку звернення до суду в частині позовних вимог, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» суми заборгованості в розмірі 66 000,00 грн. В іншій задоволенні решти позовних вимо слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності та відсутності підстав для його поновлення. Відповідно до ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовий збір слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 257, 257, 526, 625, Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial