Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9733 вчинений 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в квітні 2021 отримала претензію ТОВ «Фінфорс» з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №966257-А, нібито укладеного з ТОВ «СС Лоун» 23.07.2020. Вказує, що ніякого договору з ТОВ «СС Лоун» не укладала, кошти не отримувала. Про вчинення невідомими особами щодо неї шахрайських дій 14.05.2021 повідомила відповідний орган поліції, направивши заяву про вчинення кримінального правопорушення. Також незгоду з фактом укладення кредитного договору та отримання коштів відповідач був повідомлений її адвокатом. Разом з тим, 07.10.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №9733 про стягнення з позивача на користь відповідача 6426,00 грн. А 31.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Романом Михайловичем з метою примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 68428451. Вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення нотаріусом вимог діючого законодавства, зокрема ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Зазначає, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Процесуальні дії по справі, заяви учасників: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Крім того, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- повернуто заявнику (а.с. 23-24). На електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Мартинова Г.К., згідно якого, просив врахувати складний майновий стан позивача, зумовлений війною в Україні, та звільнити її від сплати судового збору у цій справі або відстрочити сплату судового збору у справі до винесення рішення суду по суті спору. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2022 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Мартинова Г.К., про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви або відстрочення сплати судового збору відмовлено. Продовжено [PERSON] процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року (а.с. 35-37). 20 квітня 2022 року позивачем усунуто зазначені в ухвалі недоліки, долучено квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін (а.с. 42-43). У судове засідання 29.06.2022 позивач не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 20.04.2022, у якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач ТОВ «ФІНФОРС» в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адреси. При цьому, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення та відзиву не подали. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №9733. Згідно вказаного виконавчого напису звернуто стягнення: з гр. [PERSON] , [INFO] , місце народження: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за Кредитним договором 966257-А від 23 липня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №40071779-69 від 23 вересня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», ідентифікаційний код 41717584, далі Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 966257-А від 23 липня 2020 року. Також вказано, що строк платежу за Кредитним договором 966257-А від 23 липня 2020 року настав. Стягнення проводиться за період з 23 вересня 2020 року по 14 квітня 2021, сума заборгованості складає 6426,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2800,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3626,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню 6426,00 грн. (а.с. 9). Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2022 ВП №68428451 приватним виконавцем Романом Романом Михайловичем розглянуто за заявою стягувача про примусове виконання та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого напису №9733 виданого 14.05.2021 [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» 6426,00 грн. (а.с. 11-12). Постановою приватного виконавця від 31.01.2022 у ВП №68428451 Романом Р.М. при примусовому виконанні виконавчого напису №9733 виданого 14.05.2021постановлено накласти арешт на грошові кошти боржника [PERSON] , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 7568,6 грн. (а.с. 14-16). Крім того, з копії претензії за вих. №25770127577/ВМ від 13.04.2021 року вбачається, що така направлялася представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на адресу [PERSON] . У претензії міститься вимога виконати зобов`язання протягом 7 днів щодо сплати заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» за Договором №966257-А від 23.07.2020 року, в розмірі 6426,00 грн. (а.с. 5). 17.05.2021 [PERSON] адвокатом Мартинов Г.К. скеровано ТОВ «ФІНФОРС» адвокатський запит, в якому просив надати копії кредитних договорів укладених між [PERSON] та Товариством, завірені копії первинних бухгалтерських документів, що відображають передачу коштів на виконання укладених договорів від Товариства до [PERSON] , розрахунки заборгованості, документи, що підтверджують право Товариства вимагати від [PERSON] виконання зобов`язань за договорами, укладеними між нею та ТОВ «СС ЛОУН» (а.с. 7). 18.05.2021 [PERSON] направлено у відділ поліції №1 Ужгородського РУП заяву про вчинення кримінального правопорушення від 14.05.2021, в якій зазначила про отримання претензії від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», що ніяких договорів з ними не укладала, жодних коштів не отримувала, вважає, що в діях невідомих осіб наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с. 6). У відповіді директора ТОВ «ФІНФОРС» від 28.05.2021 на адвокатський запит вказано, що відсутні підстави для надання запитуваної інформації (а.с.8). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з даним позовом, сторона позивача посилається на порушення порядку вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі «Перелік»). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Незважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, виконавчий напис був вчинений за кредитним договором №966257-А від 23.07.2020, який як вказує позивач не був нотаріально не посвідчений. Наведене дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду в справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, в позовній заяві позивач\~стверджує, що з відповідачем ніяких договірних відносин із ТОВ «СС ЛОУН» не мала, жодних коштів від такого не отримувала. З даною сумою боргу позивач не погоджується та не вважає її безспірною. Жодних інших доказів стороною відповідача, що могли б спростувати доводи позивача суду надано не було. Також, із матеріалів справи вбачається, що позивач заперечувала щодо претензії ТОВ «Фінфорс» від 13.04.2021 року про виконання зобов`язань за Договором №966257-А від 23.07.2020, її адвокатом Мартинов Г.К. 17.05.2021 було направлено запит до відповідача, в якому вказував, що [PERSON] звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що невідомі особи 03.07.2020 шахрайським шляхом оформили на її ім`я кредит та просив надати перелік документів. Однак, на звернення представника позивача, адвоката Мартинова Г.К. відповідачем не надано запитуваної інформації. Крім того, [PERSON] було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка датована 14.05.2021. Вказане, на переконання суду, свідчить про відсутність безспірності заборгованості. Відповідно до глави 5\~ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевказане, на думку суду, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, не переконався належним чином у безспірності характеру правовідносин між відповідачем та позивачем, не перевірив дійсність суми заборгованості за договором, а отже заявлена відповідачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатися безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору, який підтверджений відповідною квитанцією.

Outcome: approved