Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2008 року вона є власником по 1/3 частин квартири [ADDRESS] , а також він є власником 1/3 частини цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1996 року. На цей час окрім них в зазначеній квартирі з 14 листопада 1997 року зареєстрований відповідач у справі, який не проживає в зазначеній квартирі з січня 1998 року. У свою чергу відповідач ніякої участі в утриманні вказаної квартири не приймає, не проводить у ній ремонтні роботи, ніяким чином не обслуговує, не сплачує комунальні послуги, особистих речей його в квартирі не має. В добровільному порядку відповідач не бажає подати заяву про зняття його з реєстраційного обліку, чим перешкоджає позивачам у користуванні належним майном. На підставі викладеного позивачі звернулися до суду з цим позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . 02 листопада 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позовну заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів, їх пояснень та свідка [PERSON] , від допиту свідка [PERSON] , відмовились у судовому засіданні, та не заперечували щодо прийняття судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 29 червня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. Вислухавши думку позивачів, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи покази свідка [PERSON] , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1996 року [PERSON] належить 1/3 частка вищевказаної квартири, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів за реєстровим № 6/1912-96 і зареєстрованого у КП «Міжміське бюро технічної інвентаризації» під реєстровим №327п-44, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] належить кожному по 1/3 частки вищевказаної квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за № 1352/2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6648 (а. с. 6-7). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 10551 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 вересня 2021 (а. с. 18). Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з січня 1998 року, тобто понад встановлені строки, визначені діючим законодавством України, що підтверджується актами обстеження від 20 вересня 2020 року та 20 вересня 2021 року про його не проживання за місцем реєстрації, складеними головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моніторна 2» Кіян С.О. за участю мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а. с. 10-11). Також у судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила обставини викладені у позовній заяві та пояснила, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає вже тривалий час. Статтею 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частинами 1,\~2\~статті 319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2020 року по справі № 209/2642/18. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Аналізуючи зібрані по справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки заявлені позивачами вимоги є обґрунтованими. Оскільки позивачами не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідача на їх користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується.

Outcome: approved