Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У листопаді 2020 [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі- Відповідач) про стягнення Ѕ суми комунальних витрат. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує про те, що 19 серпня 2003 року сторони розірвали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 280 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу від 12 березня 2016 року Серія [NUMBER] . Більше чотирьох років Позивач разом із Відповідачем не проживають разом у квартирі [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях, про що свідчить свідоцтво про право власності. [PERSON] та [PERSON] є дітьми Позивача та Відповідача. А тому [PERSON] та [PERSON] витрати на утримання зазначеної квартири повинні нести порівну Посилаючись на викладене, Позивач просила стягнути з Відповідача Ѕ суми комунальних витрат у розмірі 18 098 (вісімнадцять тисяч дев`яносто вісім) грн. 57 коп. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11 лютого 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що Відповідач вважає, що позов поданий Позивачем, не відповідає вимогам закону та не підлягає задоволенню. 09 липня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19 серпня 2003 року сторони розірвали шлюб, про що зроблений актовий запис № 280 та підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12 березня 2016 року видане Відділом державної реєстрації актив цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві Серія [NUMBER] . Відповідно до Свідоцтва про право власності від 21 грудня 2015 року № 143 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ЦК України ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з чч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, сторони в силу вимог статей 322,360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2) ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Звертаючись до суду із позовом позивач [PERSON] посилається на те, що нею з 01.11.2017 року по день подачі відповідної позовної заяви було здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири [ADDRESS] у розмірі 36 197 (тридцять шість тисяч сто дев`яносто сім) грн. 11 коп. що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона понесла витрати на утримання спільного майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з чч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено, відповідно до матеріалів справи, [PERSON] з 2013 року є повнолітнім і вказане не заперечувалося сторонами по справі, у батьків відсутні обов`язки щодо утримання останнього. Враховуючи зазначене, поділ витрат на оплату комунальних послуг підлягає розподілу між всіма повнолітніми співвласниками, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену нею 1/3 частину вартості вказаних комунальних витрат, у розмірі 12 065 (двадцять тисяч шістдесят п`ять) гривень 70 копійок. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривен 80 копійок. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial