Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

30.05.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 14.08.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z41.348.70143 від 14.08.2017 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 14446.00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03.12.2020 року заборгованість становить 37250.94 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом - 14446.00 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2054.54 грн.; - заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 20750.40 грн. Крім того, 03.12.2020 року між АТ "Ідея банк" та ТОВ "Фінансова компанія" "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 12/90. Позивач вказує на те, що він в праві здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення що складають: - заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1206.08 грн.; - заборгованість за інфляційними витратами - 3762.35 грн. Отже загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2022 року , включаючи тіло кредиту,проценти , 3% річних та інфляційні втрати становить - 42 219.37 грн. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3 на звороті). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена за допомогою оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.08.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z41.348.70143 від 14.08.2017 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 14446.00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03.12.2020 року заборгованість становить 37250.94 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом - 14446.00 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2054.54 грн.; - заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 20750.40 грн. Крім того, 03.12.2020 року між АТ "Ідея банк" та ТОВ "Фінансова компанія" "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 12/90. Позивач вказує на те, що він в праві здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення що складають: - заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1206.08 грн.; - заборгованість за інфляційними витратами - 3762.35 грн. Отже загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2022 року , включаючи тіло кредиту,проценти , 3% річних та інфляційні втрати становить - 42 219.37 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошті в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». Відповідно до ст. 214 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), який є обов`язковим для застосування судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором на час звернення з позовною заявою, відповідно зобов`язання відповідача сплатити борг не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Тому, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за 3% річних в сумі 1206.08 грн, заборгованості за інфляційними втратами - 3762.35 грн, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved