Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

У березні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 січня 2014 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.01.2014 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2018 року збільшено розмір аліментів на утримання сина до 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вказаних коштів для забезпечення належного матеріального утримання сина недостатньо, оскільки в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, тощо, що тягне відповідну зміну її матеріального становища. Крім того, в обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів позивачка посилалася на те, що її син останнім часом дуже часто хворіє простудними захворюваннями на одужання яких необхідно витратити чимало грошей, й відповідно на його лікування вона витрачає кошти. В свою чергу, у відповідача покращився фінансово-матеріальний стан, а саме він часто перетинає державний кордон України,здійснює поїздки з перевезення пасажирів до Італії та інших європейських країн з метою отримання заробітку. Вона ж не має постійного місця роботи та зареєстрована як безробітна в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості, де отримувала дохід за період з 29.11.2021 року по 31.01.2022 року в загальній сумі 3720 грн. Посилаючись на вказане, а також на те, що коштів в розмірі 1200 грн. не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб сина й відповідно вона самостійно не здатна забезпечити сина, просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина в розмірі з 1200 грн. до 3000 грн., у твердій грошовій сумі і до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема вказав, що він належним чином виконує свої зобов`язання по утриманні сина [PERSON] , шляхом придбання йому одягу, взуття, іграшок, поповнення коштів на рахунок операторів, організацій свят, надання кишенькових коштів. Крім того, вказував, що він повно та своєчасно сплачує [PERSON] аліменти на утримання сина, на підтвердження долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, позивач жодним чином не довела, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів її матеріальне становище погіршилося. Також безпідставними є посилання позивачки на ті обставини, що дитина часто хворіє. Вважає, що вказані обставини не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів. Також просив суд взяти до уваги, те що у нього [INFO] народилася ще одна дитина, яку він також повинен утримувати. Посилаючись на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Разом з тим, у поданому відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести у його відсутності, а також вказував, що фактично не заперечує проти збільшення розміру аліментів до 1500 гривень. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 січня 2014 року, що також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами (а.с.7). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6), який на даний час проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 січня 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2018 року збільшено розмір аліментів на утримання сина до 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Так, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що вказаних коштів, які стягуються з відповідача на утримання їх сина з огляду на вік та потреби дитини недостатньо для забезпечення йому належного матеріального утримання, дитина дуже часто хворіє простудними захворюваннями, на одужання яких необхідно витрати чимало грошей, а тому зважаючи на те, що у відповідача покращився фінансово-матеріальний стан, просила вирішити питання про можливість збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини до 3 тис. грн. Так, одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в\~Конституції України\~(статті 51, 52), а також в\~Сімейному кодексі України\~(статті 180-201). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~№3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проаналізувавши всі обставини справи та ознайомившись із доводами сторін, суд вважає, що матеріальний стан одержувача аліментів змінився, оскільки дитина подорослішала, внаслідок чого її потреби зросли. При цьому, позивачка не має постійного місця роботи та перебуває на обліку в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості, де отримувала дохід за період з 29.11.2021 року по 31.01.2022 року в загальній сумі 3720 грн.(а.с.17). Відповідач на даний час також офіційно не працевлаштований, а також на його утриманні перебуває малолітня дитина, [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, з огляду на вказане, а також враховуючи принцип захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати власну дитину. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом збільшенню розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітнього сина, із 1200 грн. на 2000 грн. Визначаючи такий розмір аліментів суд також приймає до уваги й те, що відповідач фактично погоджується на збільшення розміру аліментів до 1500 грн., що свідчить про те, що він має матеріальну можливість їх сплачувати. При цьому, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial