Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері відкрилась спадщина, що складається з 1/3 частини земельної ділянки, але, після смерті спадкодавця позивач не змогла оформити право власності на земельну ділянку, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, які б посвідчували права власнсоті спадкодавця на це майно. Позивач звернувся до суду та просив захистити його право власнсоті шляхом визнання права на оформлення у власність земельної ділянки у порядку спадкування. Також позивач просив суд витребувати спадкову справу №523/2019 у Сьомої київської державної нотаріальної контори, заведеної 22.03.2019 за померлою [PERSON] . Ухвалою суду від 29.04.2022 відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача та витребувано спадкову справу №523/2019 у Сьомої київської державної нотаріальної контори, заведеної 22.03.2019 за померлою [PERSON] . 24.05.2022 від Сьомої київської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа №523/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 27.05.2022 від відповідача надійшла електронною поштою заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідача. 03.06.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28.06.2022. 01.06.2022 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховую те, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи суд вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтерджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 22.03.2019 (а.с. 6). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] (дочка) та померлою [PERSON] (мати) підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 04.05.1983 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] залишились спадкове майно, до складу якого ввійшла 1/3 частина земельної ділянки (паю) площею 3,24 га, яка розташована за межами населеного пункту в адміністартивних межах Семенівського старостинського округу Студениківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області. Вищевказана 1/3 частина земельної ділянки перешла у власність [PERSON] на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 22.04.2008 у справі №2-355/2008 після смерті баби [PERSON] (а.с. 85). Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №523/2019 (а.с. 33). 06.09.2019 [PERSON] звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] на користь своєї дочки - [PERSON] (а.с. 36). 06.09.2019 [PERSON] звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] на користь своєї дочки померлої - [PERSON] (а.с. 36). 06.09.2019 [PERSON] звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] на користь своєї дочки померлої - [PERSON] (а.с. 37). 13.11.2019 [PERSON] звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері (а.с. 60). Отже, фактичним і єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] стала її дочка [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 12.03.2021 на спадкове майно, що належало її матері [PERSON] , а саме: житловий будинок в [ADDRESS] та 1/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 93). Однак, постановою Сьомої київської державної нотаріальної контори від 10.03.2021 позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частина земельної ділянки (паю) площею 3,24 га, яка розташована за межами населеного пункту в адміністартивних межах Семенівського старостинського округу Студениківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області (а.с. 86). Відмова обгрунтована тим, що вказану частину земельної ділянки (паю) спадкодавець не оформила право власнсоті за життя, натомість спадкоємець надала лише рішення Баришівського районного суду Київської області від 22.04.2008 у справі №2-355/2008, а за відсутності правовстановлюючих документів нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтво про право власнсоті. Отже, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), не отримала, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів спадкодавця на вказану земельні ділянку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 Цивільного кодексу України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, за спадкодавецем [PERSON] в судовому порядку визнано право власнсоті на 1/3 частина земельної ділянки (паю) площею 3,24 га, яка розташована за межами населеного пункту в адміністартивних межах Семенівського старостинського округу Студениківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, однак за життя належним чином спадкодавець не оформила правовстановлюючі документи на вказану частину земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач як спадкоємець позбавлена права на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільного кодексу України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відтак, з урахуванням визнання позову відповідачем та того, що іншим чином, окрім звернення до суду, позивачу захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на земельну ділянку не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки підлягають задоволенню.

Outcome: approved