Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що їй, [PERSON] на праві приватної власності в цілій частині належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї зареєстрований її племінник, [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у належному їй будинку ніколи не проживав та ним не користувався, лише, з певних суб`єктивних підстав, значився зареєстрованим за вказаною адресою. Натомість, фактичним місцем проживання, перебування відповідача був будинок [ADDRESS] . На її неоднаразові усні звернення до відповідача з проханням знятися з реєстрації у її будинку, останній обмежується обіцянками чи відмовками, проте активних дій для зняття з реєстрації не вчиняє. Будучи зареєстрованим у належному їй будинку, відповідач створює перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, порушує її право приватної власності, як на саме майно, так і на право вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження таким. Дані обставини проявляються у неможливості одержанні певних документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг, можливості відчуження майна на підставі цивільно-правової угоди, тощо. Відповідач, членом її сім`ї не являється, між власником житла та відповідачем договір найму житла не укладався, за місцем реєстрації відповідач ніколи не проживав, не вів з нею спільного господарства та не мав спільного бюджету, не ніс жодних витрат по утриманню житла. На підставі наведеного просила,винести рішення, за яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 03.02.2022 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03.03.2022. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у справі, виконавчий комітет Великобичківської селищної ради Закарпатської області місцезнаходження: смт Великий Бичків, вул. Грушевського буд.108, Рахівського району Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 01.06.2022, підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з`явилася. 31.05.2022 надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітету Великобичківської селищної ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 червня 2021 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №260288280 від 07.06.2021. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги, відповідю на запит наданою ГУ ДМС України в Закарпатській області. При цьому, відповідач, [PERSON] ,не проживав та не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою виконкому Великобичківської селищної ради №105 від31.01.2022. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що відповідач членом її сім`ї не являється, у належному їй на праві приватної власності житловому будинку ніколи не прожива та не проживає, не веде з нею спільного господарства та не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між нею та відповідачем не укладалося. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved