Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 06 серпня 1988 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінською райрадою народних депутатів м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 964. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непереборні протиріччя в поглядах на сімейне життя, ведення сімейного побуту. Так, в родині не було взаєморозуміння, виникали сварки та конфлікти з різних причин, що призвело відчуження один від одного, втрати почуття поваги, любові та довіри. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2021 року, майнові спори відсутні. Як вказує позивач, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Спільних неповнолітній дітей від шлюбу не мають. Згідно автоматичного розподілу справи між суддями від 18.01.2022 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Кондрашову І.А. Ухвалою від 04 лютого 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Шляхом подання заяви 17 березня 2022 року позивач усунув недоліки. Ухвалою від 11 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Гусакова Оксана Борисівна, 26 квітня 2022 року надіслала до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи встановлено, що сторони 06 серпня 1988 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінською райрадою народних депутатів м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 964. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено позивачем, шлюбні стосунки між ними припинені. Причиною цього стали погіршення стосунків, втрата почуття любові та поваги, внаслідок чого, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки, як встановлено судом, примирення між сторонами не можливе, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved