Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

у червні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01.07.2014 року ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає зазначені послуги в тому числі і за адресою: [ADDRESS] , у якому [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач нараховує плату за послуги, а також формує і надає споживачу рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Боржником, на даний час, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з ТОВ «Теплопостачсервіс» не укладено. З яких причин боржник не уклав такий договір позивачу не відомо. Відповідач регулярно отримує комунальні послуги, які надає позивач, не відмовляється від цих послуг та фактично споживає їх. Жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках, що говорить про визнання ним боргу. А тому, сума нарахованої заборгованості є безспірною. Станом на дату подачі позовної заяви розмір заборгованості відповідача за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року складає 13697,15 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач не сплатила вказану вище суму боргу, чим прострочила виконання зобов`язання, остання зобов`язана відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України також сплатити: суму інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення в розмірі 1084,13 грн. та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення в розмірі 546,67 грн.. Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути з боржника [PERSON] на їх користь зазначену вище заборгованість за послугу з централізованого опалення, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 2102 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 15 липня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 11-12). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з відсутністю сторін. В судове засідання 4 липня 2022 року сторони не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 28-29), в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що після звернення позивача з позовом до суду між нею та ТОВ «Теплопостачсервіс» було укладено договір № 13/20 від 26 жовтня 2020 року про реструктуризацію заборгованості з центрального опалення на суму 8067,87 грн. відповідно до розміру заборгованості на момент заключення договору. Решта боргу, яка зазначена в позові була погашена нею ще до укладання вказаного договору. На момент укладання договору про реструктуризацію їй не було відомо про наявність в суді позову про стягнення з неї заборгованості, тому вказаний факт в договорі не відображений. Станом на 1 липня 2021 року нею заборгованість погашена в повному обсязі відповідно до договору реструктуризації боргу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Квярацхелія Н.Н. і відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 2 липня 2020 року зареєстрована за вказаною вище адресою з 17 травня 2011 року, у зв`язку з чим, вона є споживачем послуг, які надає позивач (а.с. 8,10). Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача. Це підтверджується правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до точки розподілу, свідчить про виконання послуг постачальником. При самовільному відключенні від центрального теплопостачання, споживач не звільняється від оплати центрального тепло постання в повному розмірі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів. Відповідно до ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг. З позовної заяви позивача вбачається, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між ТОВ «Теплопостачсервіс» та відповідачем не укладений, проте відповідач знаходиться у фактичних договірних відносинах із позивачем. Відповідач від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася) та фактично споживала їх. Жодного разу не зверталися до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останньої з приводу відмови від отримання таких послуг. Відповідно до ст. 20 Закону, п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води № 630 від 21.05.2005, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язана оплатити спожиті послуги з центрального опалення. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилась заборгованість. На підтвердження ТОВ «Теплопостачсервіс» надало суду розрахунок заборгованості. Відповідно до довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення № 58А-1Т від 13.06.2019 року заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року складає 13697,15 грн. (а.с. 5-6). Крім того, стороною позивача надано суду розрахунок № 58А-1Т від 13.06.2019 року, відповідно до якого в зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано суму 3% річних нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 546,67 грн. та суму інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 1084,13 грн. (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2022 року відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду відзив, у якому повідомила, що після звернення позивача з позовом до суду між нею та ТОВ «Теплопостачсервіс» було укладено договір № 13/20 від 26 жовтня 2020 року про реструктуризацію заборгованості з центрального опалення, відповідно до умов якого підприємство надало [PERSON] розстрочку у погашенні заборгованості за отримані комунальні послуги з централізованого опалення, що утворилася станом на 26 жовтня 2020 року на суму 8067,87 грн., з розподілом за місяцями: з жовтня 2020 року по березень 2021 року, по 1344,64 грн. в місяць (а.с. 35-36). Відповідач зазначає, що станом на 1 липня 2021 року нею заборгованість погашена в повному обсязі відповідно до договору реструктуризації боргу, що підтверджується дублікатом рахунку за липень 2021 року (а.с. 37). Однак, після надання стороною відповідача доказів, які в своїй сукупності свідчать про необґрунтованість нарахованих сум за послуги з централізованого опалення стороною позивача позовні вимоги уточнено не було та в ході розгляду справи суду не було надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження нарахованої суми боргу відповідача. Відтак, враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за централізоване опалення слід відмовити. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Розрахунок нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних від 13.06.2021, наданий позивачем, суд вважає не допустимим доказом, оскільки в задоволенні вимог позову в частині стягнення розміру нарахованої суми заборгованості відмовлено, а відтак в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних також слід відмовити. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed