Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

10.03.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває з 14 липня 2017 року у зареєстрованому шлюбі Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №384. В період шлюбу у подружжя народилась дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку із наявністю різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку із чим в сім`ї відбувались сварки. Можливості зберегти сім`ю немає. Всі спроби возз`єднання вичерпані. Фактично подружні відносини між сторонами припинено з 15 серпня 2020 року. З цього часу спільне господарство вони не ведуть, спору про поділ майна не мають. Відповідач у вихованні та розвитку дитини участі не приймає, дочка знаходиться на повному забезпеченні позивача. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований 14 липня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №384. До початку проведення судового засідання позивач надала суду письмову заяву в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить залишити прізвище « [PERSON] », а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, але до початку його проведення надав суду заяву в якій вказав, що позов визнає, згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 14 липня 2017 року, зареєстрованих Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №384, підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, виданим 14.07.2017 року вказаним відділом (а.с.8). Подружжя має малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що зумовлює розгляд даної категорії справи про розірвання шлюбу виключно в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що подружжя з 2020 року проживає окремо, примирення між ними неможливе, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, як належним чином обґрунтовані. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку із зазначеним, позивачу, якою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., необхідно здійснити повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що відповідно становить 496 грн. 20 коп., а також здійснити стягнення з відповідача на користь позивача 496 грн. 20 коп. судового збору, що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст.7,110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved