Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

23.02.2022 [PERSON] в особі представника адвоката Нікітенка Р.В. до Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору міни від 19.05.1995 [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] набули у власність по 1/3 частині квартири [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . На час її смерті [PERSON] був інвалідом І групи, пенсіонером, та постійно проживав у даній квартирі, а відтак мав право на обов`язкову частку у спадщині, що становить 1/6 частину квартири. Іншу 1/6 частину квартири він набув у спадщину, оскільки не заявив про відмову від неї, тобто прийняв за законом. Проте, право власності на вказане спадкове майно не оформив. [INFO] помер [PERSON] , який залишив заповіт на ім`я позивача. Після його смерті була заведена спадкова справа № 189/220 Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою. Проте, оскільки договір міни не був посвідчений нотаріально, а його оригінал було втрачено, державний нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на 2/3 частини квартири. Рішенням цього суду у справі № 335/6648/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання дійсним договору міни, визнання права власності задоволено частково, а саме в частині визнання дійсним договору міни. В іншій частині відмовлено, оскільки матеріали справи не містили доказів неможливості оформлення позивачем права власності в порядку спадкування в позасудовому порядку. Після отримання вказаного рішення суду позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса від 16.12.2021 позивачеві відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, оскільки представником спадкоємця не надано ані заповіту, ані документів, що підтверджують родинні чи інші відносини між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає вказану відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дій протиправною, оскільки нотаріусом шляхом доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян було сформовано витяги з державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів про смерть [PERSON] , про народження [PERSON] . Також факт родинних зв`язків було встановлено вищезазначеним судовим рішенням. Нотаріус до винесення постанови не витребовував вказаних документів, хоча у наявності мається свідоцтво про народження [PERSON] . Просив поновити строк звернення до суду (на прийняття спадщини) та, відповідно, прийняти позовну заяву до розгляду, визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 25). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в загальному порядку, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання на 12.04.2022 на 10:00 год., встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 28). 28.03.2022 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 3033). 18.04.2022 відповідачем отримано копію вищезазначеної ухвали разом із копією позовної заяви з додатками (а.с. 36). 31.05.2022 надійшов відзив представника відповідача на позов, тобто з пропуском встановленого судом строку на його подання (а.с. 3740). При цьому, у відзиві представником не порушувалось питання про продовження цього строку, а тому згідно з положеннями ч. 2 ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відзив залишається судом без розгляду та до уваги під час розгляду справи не береться. Ухвалою від 31.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 23.06.2022 на 12:45 год. (а.с. 42). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що позивачем пропущено визначений ст. 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строк позовної давності. Крім того, у наданих позивачем документах наявні розбіжності у написанні прізвищ спадкодавців, що свідчить про не підтвердження родинних зв`язків між позивачем та ними. Вважала позов передчасним. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно з договором міни нерухомості від 19.05.1995, що укладений та зареєстрований Запорізькою універсальною біржею «Україна» ЛТД, та оформлений російською мовою, [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в свої інтересах та від імені неповнолітньої дитини [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 у цивільній справі № 335/6648/21, 2/335/2392/2021 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору міни, посвідченого біржею, та визнання права власності, внаслідок чого вищезазначений договір міни нерухомості № 635 від 19.05.1995 визнано дійсним. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 01.12.2021 (а.с. 1921). [INFO] померла [PERSON] у місті Беер-Шева, держава Ізраїль, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 08.02.2017 Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль (апостиль проставлений у Міністерстві закордонних справ Держави Ізраїль 19.11.2018, переклад здійснено перекладачем [PERSON] та засвідчено його вірність нотаріусом м. Беер-Шеви, держави Ізраїль, Терьохіною Іраїдою 19.11.2018) (а.с. 911). Позивач вказує, що після її смерті залишилась спадщина у вигляді належної їй частки квартири [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишила. На час її смерті у квартирі був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується відміткою про реєстрацію у наданій суду копії його паспорту громадянина України [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 14.03.2019 встановлено інвалідність І групи за загальним захворюванням безстроково (а.с. 18). З 01.01.1995 [PERSON] був пенсіонером за віком, що підтверджується наданою суду копією його пенсійного посвідчення (а.с. 12). Як передбачено статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вимогами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За правилами\~ст. 1272 ЦК України, \~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У даному випадку зі змісту постанови державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори від 16.12.2021 № 2629/02-31 випливає, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, заповіти у Спадковому реєстрі від її імені відсутні, інформація про реєстрацію останньої на території м. Запоріжжя відсутня (а.с. 1718). Отже, [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Доказів того, що він на час прийняття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, не надано. Тому, відсутні підстави вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Доводи позивача про те, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, що може свідчити про прийняття ним спадщини, не ґрунтуються на положеннях чинного ЦК України, який факт прийняття спадщини у даному випадку пов`язує саме із поданням до нотаріальної контори заяви спадкоємцем, який на момент смерті постійно не проживав зі спадкодавцем. Судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що [PERSON] мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тобто, дана норма закріплює право спадкоємця на обов`язкову частку у спадщині у разі наявності заповіту спадкодавця. Проте, як зазначено судом вище, заповіту [PERSON] не залишила. Крім того, з наданої суду копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого повторно Олександрівським районним у місті Запоріжжі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 2421 від 15.11.1963, випливає, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Запоріжжі, її батьком зазначений [PERSON] . У рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 у справі № 335/6648/21, провадження 2/335/2392/2021, прізвища сторін договору міни також зазначені як [PERSON] . Натомість, у копіях паспорта на ім`я [PERSON] (а.с. 16), довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (а.с. 16 зворот), пенсійного посвідчення (а.с. 17), довідки до акта огляду МСЕК (а.с. 18), свідоцтва про смерть (а.с. 13), заповіті від 19.02.2018 (а.с. 14), прізвище спадкоємця вказано « [PERSON] ». Також, як зазначено судом вище, у свідоцтві про смерть, виданому 08.02.2017 Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, вказано прізвище померлої « [PERSON] ». Вказана розбіжність у написанні прізвища спадкодавця і спадкоємця, а також самого позивача, позивачем до моменту звернення до нотаріальної контори та до суду із цим позовом не була усунута. З заявою до суду про встановлення факту родинних відносин в порядку, передбаченому ст. 315 ЦПК України, позивач не звертався. Також, з матеріалів справи випливає, що 19.02.2018 [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів громадянину Держави Ізраїль [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Запоріжжя. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за №№ 560, 561 (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.12.2019 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1044 від 04.12.2019 (а.с. 13). 02.06.2020 позивач через свого представника звернувся до Шостої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим вказаною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 189/2020, яку зареєстровано в Спадковому реєстрі (а.с. 15). Постановою державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори від 16.12.2021 № 2629/02-31 позивачу в особі представника [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з таких підстав: згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 67803694, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заведена, заповітів від неї не знайдено; представником спадкоємця не були надані ні заповіт, ні документи, які підтверджують родинні чи інші відносини між [PERSON] та [PERSON] ; місце реєстрації [PERSON] в реєстрі територіальної громади м. Запоріжжя відсутнє (а.с. 2223). Крім того, з даної постанови випливає, що заява про прийняття спадщини від [PERSON] в особі представника [PERSON] надійшла до Шостої запорізької державної нотаріальної контори 02.06.2020, тобто після спливу шестимісячного строку з моменту смерті спадкоємця, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Даних про те, що дана заява була направлена до нотаріальної контори поштою, матеріали цієї справи не містять. Клопотань про витребування спадкової справи для дослідження судом від сторін не надходило. У позовній заяві позивач навів клопотання про поновлення строку звернення до суду (на прийняття спадщини). У той же час, у разі пропуску строку на прийняття спадщини позивач мав звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1270 ЦК України. Крім того, суд також звертає увагу на ту обставину, що відповідачем у позовній заяві представник позивача зазначив виконавчий комітет Запорізької міської ради. У той же час, за відсутності інших спадкоємців, окрім позивача, за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Таким чином, позов заявлено до неналежного відповідача. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У той же час, згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У даному випадку позивач в особі свого представника не скористався своїми процесуальними правами на зміну позовних вимог, витребування доказів, заміну відповідача у цій справі на стадії підготовчого провадження, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, а саме за відсутності в матеріалах цієї справи доказів на підтвердження родинних зв`язків між позивачем і спадкодавцями, прийняття [PERSON] та позивачем спадщини за законом та за заповітом відповідно, а також через те, що позов заявлено до неналежного відповідача, з урахуванням визначеного позивачем предмета позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у цій справі, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed