Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Підставою позову вважає те, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , померла. Ще до народження [PERSON] батьки [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.01.2020 їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено дівоче прізвище [PERSON] . Батько бажання піклуватися про доньку не виявив, від виконання батьківських обов`язків самоусунувся: родинних зв`язків з [PERSON] не підтримував і не підтримує, в її житті, вихованні та утриманні участі не приймає. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Допіра [PERSON] постійно проживає в родині бабусі по матері, [PERSON] , яка забезпечує виховання та матеріальне утримання дитини і виявила бажання надалі залишити онучку в своїй родині. Нехтування [PERSON] батьківськими обов`язками створює умови, які шкодять інтересам його малолітньої доньки, позбавляють можливості жити в повноцінній родині, отримувати належне виховання та матеріальне забезпечення. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків, закріплених ч. 1-4 ст.150 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх духовний, фізичний та моральний розвиток. Ухилення від виконання батьківських обов`язків, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, є підставою позбавлення відповідачів батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Просять позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання до суду цієї заяви, на користь [PERSON] , в родині якої виховується дитина.Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 14.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Редька Л.М. позов підтримала повність та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засідання позов визнав повністю та не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів. В підготовче судове засіданні третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явилась. Про дату час та місце підготовчого розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, [PERSON] не заперечує проти повного задоволення позову, оскільки це буде в інтересах дитини. Заслухавши представника позивача, відповідача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] що підтверджується, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданого 05.02.2020 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 15 (а.с.3). Мати малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 22.12.2021 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.5). Згідно акта обстеження умов проживання неповнолітніх дітей від 28.12.2021, було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за якою проживають: прабаба [PERSON] , [INFO] , баба [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, онук, [PERSON] 2020 року народження, онука. Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 4 кімнат: коридор, кухня, ванна кімната, веранда, 3 спальних кімнат, прихожа. Будинок ззовні охайний в будинку зроблено косметичний ремонт, наявні меблі та сучасна побутова техніка. Наявне водопостачання, газове опалення. Для малолітніх дітей виділена окрема кімната, облаштована для відпочинку та розвитку, наявні окремі спальні місця. Члени родини підтримали [PERSON] та виявили бажання залишити у своїй родині малолітніх дітей для спільного проживання(а.с.7). Згідно заяви [PERSON] начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Редьці Л.М. від 25.05.2022 вона просить вжити заходів про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] так як після смерті матері [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні, батько від виконання своїх обов`язків та участі у вихованні доньки самоусунувся, матеріально дитину не забезпечує. З нею та донькою не спілкується (а.с. 6). Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі Пленум) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків (4 ст.155 СК України) є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 450/03-01-37 від 02.06.2022 з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів дітей, виконавчий комітет Монастирищенської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Малолітня [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей з 04.01.2022, як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини, у зв`язку з тим, що мати дитини, [PERSON] померла, а батько [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини. Батько бажання піклуватися про доньку не виявив, від виконання батьківських обов`язків самоусунувся: родинних зв`язків з [PERSON] не підтримував і не підтримує, в її житті, вихованні та утриманні участі не приймає. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. (а.с.9). Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема ч. 5 ст. 19 СК України та в сукупності з іншими доказами доводить підставність позову позивача про позбавлення батьківських прав відповідачів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки обґрунтовані, підтверджені доказами та підлягають до задоволення. Судом дійсно встановлено, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки. Крім цього, Пленум в п.18 звернув увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідач не надав суду доказів відсутності його вини в ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, а навпаки позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення. Дана обставини свідчать про відсутність у відповідачки інтересу до дітей, відсутність у неї бажання приймати участь у вихованні дітей та про свідоме нехтування нею своїми обов`язками. В положеннях ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що відповідач не будучи позбавленими батьківських прав, належним чином батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини не виконував, ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що у відповідності до п. 2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його судом батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували факти викладені позивачем в позовній заяві. Враховуючи те, що у ст.19 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи, суд діючи в першу чергу в найкращих інтересах дітей вважає, що позов про позбавлення батьківських прав обґрунтований, підтверджений доказами, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Стаття 167 СК України регулює влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з батьків аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи характер спірних правовідносин, суд при прийнятті свого висновку бере до уваги та оцінює в сукупності докази матеріального становища дитини, яка проживають з бабою [PERSON] , батько не утримує доньку, стягнення аліментів, в даному випадку, є необхідним, так як обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, а тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає до задоволення повністю. Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає з бабою, матеріального становища платника аліментів, інших обставин справи, визначає розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі по 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але у відповідності до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 07.06.2022. Суд вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved