Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Аакціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно набутих коштів. Позовна заява мотивована тим, що 27.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] була підписана заява-анкета №ZPXRRX47370431, на підставі якої позивачка отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом та з кінцевим терміном повернення коштів 26.11.2008. Будь-яких інших договорів, в тому числі договорів карткового рахунку з наданням банку права на зняття коштів позичальника в рахунок погашення боргу перед банком позивач не укладала. В період з 2016 року по 2019 рік з особистого рахунку Позивача Приватбанком було безпідставно знято грошові кошти в рахунок погашення вищезазначеного кредиту в розмірі 23685,91 грн., що підтверджується випискою по рахунку позичальника. В подальшому, не зважаючи на те, що банком автоматично з рахунку позичальника списувалися грошові кошти, на що згоди Позивач не надавала, ПАТ КБ «Приватбанк» було вчинено виконавчий напис №7110 за вищезазначеним кредитним договором на суму 205376,54 грн., про що Позивачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. 14.09.2020 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/4257/19 було задоволено в повному обсязі позовну заяву [PERSON] до АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», 3-ті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Бондар І.М., Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №7110 від 11.07.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 205376,54 грн. Отже, відбулось відрахування із доходів [PERSON] у сумі 49932,96 грн. на користь АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» за період з 28.11.2016 по 27.03.2019 безпідставно, без належних на те підстав, а тому вказана сума коштів підлягає поверненню. В період з 28.11.2016 по 27.03.2019 АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» було безпідставно набуто кошти Позивача. Списання коштів проводилося в рамках автоматичного зняття. Згоди на автоматичне зняття коштів банку [PERSON] не надавала, тому неправомірно списані кошти підлягають поверненню. З виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що за період з 28.11.2016 по 27.03.2019 з її картки для отримання заробітної плати було незаконно списано 49932,96 грн. Оскільки будь-яких розпоряджень по вказаному рахунку позивач не надавала, вважає, що банк безпідставно отримав вказані кошти, виходячи з положень ст.ст. 1066, 1067, 1071 ЦК України. Жодних договорів між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» не укладалось, відповідно до яких банк мав право щомісячно списувати суми в свою користь ще з 2016 року. Відповідно до положень ст.ст. 321, 387, 1212 ЦК України банк безпідставно списав грошові кошти з рахунку клієнта, а тому повинен повернути вказану суму коштів, а також проценти, інфляційні витрати та пеню, що передбачено ст. 536 ЦК України. Відповідач зобов`язаний відповідно до вимог ст.ст. 1061, 1073 ЦК України та підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами, а також інфляційні витрати. Щодо безпідставно стягнутих коштів в межах виконавчого провадження зазначає, що 11.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис №7110 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 у розмірі 205376, 54 грн., з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 930,88 грн.; - заборгованість за відсотками у розмірі 115 293,77 грн.; - заборгованість з комісії у розмірі 4 034,88 грн.; - заборгованість з пені у розмірі 71 860,98 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 9 756,03 грн. 14.09.2020 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/4257/19 було задоволено в повному обсязі позовну заяву [PERSON] , визнано таким, що не підлягає виконавчий напис №7110 від 11.07.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 205376,54 грн. 24.09.2021 р. було надано відповідь на адвокатський запит, згідно з яким в межах виконання вищезазначеного виконавчого напису Дніпровським ВДВС м. Запоріжжя з [PERSON] , на користь АТ КБ "Приватбанк" було стягнуто та перераховано на рахунок стягувача грошову суму в розмірі 7662,71 грн. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Таким чином, АТ КБ "Приватбанк" відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, повинен повернути на користь позивача безпідставно отримані кошти в порядку ст. 1212 ЦК України в сумі 7662,71 грн. З наведених підстав просить сягнути з АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 49932,96 грн. безпідставно набутих коштів, що були списані (стягнуті) банком з рахунку клієнта. Сягнути з АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 7662,71 грн. безпідставно набутих коштів, що були стягнуті на користь банку в рамках виконавчого провадження. Стягнути на користь позивача судові витрати на правову допомогу. АТ КБ "ПриватБанк" надало відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що списання/стягнення Банком коштів з рахунку Позивача здійснювалося на підставі та на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2012 року по цивільній справі № 0814/3158/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007, яке набрало законної сили 06.11.2013 згідно рішення апеляційного суду Запорізької області по справі №22ц/778/4893/13, яким стягнуто з боржника борг в сумі 60578,21 грн. У цій справі судами встановлено, що між вказаними сторонами укладений договір, який є договором приєднання і складається з заяви та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Анкета та заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які є складовою частиною договору №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007, були подані разом з позовною заявою до [PERSON] ще у 2012 році до Ленінського районного суду м. Запоріжжя і були предметом розгляду у суді по цивільній справі № 1814/3158/2012. Таким чином, списання коштів з [PERSON] здійснювалося Банком не тільки на підставі рішення суду про стягнення боргу, але й згідно умов договору №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007. Умовами договору передбачено договірне списання коштів (пункти 3.2.5, 3.3.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). Отже, з боку банку не було вчинено жодних порушень чинного законодавства України та умов договору укладеного з Позивачем щодо здійснення договірного списання коштів в рахунок погашення його боргу, встановленого рішенням суду. Крім того, згідно банківської виписки за період з 27.05.2007 по 24.01.2022 за рахунком № [NUMBER] по договору № ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 Банком здійснено списань та отримано коштів на загальну суму 45667,32 грн., з яких на рахунок ВДВС отримано з 10.04.2019 по 11.12.2019 за виконавчим написом суму у розмірі 7662,71 грн., що підтверджено листом ВДВС. Тобто, в рахунок погашення боргу за договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2012 по цивільній справі №0814/3158/2012 Банком списано 38004,61 грн. Інші погашення на загальну суму 11992,50 грн. здійснювалися в період з 28.11.2016 по 24.10.2018 в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою Відповідача № [NUMBER] , як це зазначено у виписці доданій до позовної заяви і задоволення позовної вимоги в цій частині у повному обсязі є неможливим, бо Позивачем пропущений строк позовної давності, про яку заявляє Відповідач. Оскарження виконавчого напису жодним чином не впливає на цю обставину, бо виконавчий напис та його подальше оскарження позивачем стосується лише договору № ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 року, а не інших кредитних зобов`язання позивача перед Банком. При цьому, у випадку, якщо суд побачить правові підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] , відповідач просить застосувати позовну давність як самостійну окрему правову підставу і відмовити з цього приводу у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач бажає стягнути кошти, які були списані ще у листопаді 2016 року а позов пред`явлений тільки у грудні 2021 року і оскарження виконавчого напису жодним чином не впливає на цю обставину. Щодо судових витрат банк вважає, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, є безпідставним, суттєво перебільшеним, бездоказовим, необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК, а тому не підлягає задоволенню в будь-якому випадку. Просить під час винесення рішення, у випадку задоволення позову, зменшити ці витрати у порядку ст.137 ЦПК України, врахувавши лише докази, які підтверджують реальну/дійсну сплату ним цих сум по цій справі, а також врахувати ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт/надання послуг та обсяг наданих адвокатом послуг. В судове засідання позивачка, її представник не з`явились, звернулись із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримують і просять задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 27.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] була підписана заява-анкета №ZPXRRX47370431, на підставі якої позивачка отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом та з кінцевим терміном повернення коштів 26.11.2008. На підставі договору відповідачка отримала кредит в сумі 6226,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.11.2008. Згідно матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2012 по цивільній справі №0814/3158/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007, яке набрало законної сили 06.11.2013 з прийняттям рішення апеляційного суду Запорізької області по справі №22ц/778/4893/13, стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 60578,21 грн. Рішеннями судів встановлено, що згідно умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. В порушення норм закону, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 20.01.2012 утворилася заборгованість в сумі 88664,80 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 6226,80 грн., заборгованість по відсоткам - 35618,21 грн., заборгованість по комісії - 4034,88 грн.; пеня - 38086,59 грн., а також штрафи відповідно до п.6.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4198,32 грн. штраф (процентна складова). Згідно інформації про виконавче провадження, виконавчий лист №0814/3158/2012, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19.12.2013, був пред`явлений до примусового виконання банком 14.10.2014, відкрито виконавче провадження №450415852. Постановою державного виконавця від 25.12.2014 виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.01.2016 повторно звернулось до Ленінського ВДВС ЗМУЮ з приводу примусового виконання виконавчого листа №0814/3158/2012, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19.12.2013, постановою від 20.01.2016 відкрито виконавче провадження ВП №49871766. Постановою державного виконавця від 14.03.2016 виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, в порядку виконання вищезазначеного судового рішення органом державної виконавчої служби жодних коштів боржника не було стягнуто. Добровільно боржником кошти на погашення стягнутої за рішенням суду заборгованості за кредитним договором також не вносились, розпоряджень клієнта на списання коштів на погашення цієї заборгованості за рішенням суду банк не отримував. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» було вчинено виконавчий напис №7110 від 11.07.2017 за вищезазначеним кредитним договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 про стягнення з боржника заборгованості у розмірі 205376,54 грн. Виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису перебувало на виконанні в Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі. Постановою державного виконавця від 11.12.2017 було відкрито виконавче провадження №55338529, постановою від 23.04.2018 звернено стягнення на доходи боржника. У зв`язку з відкриттям провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2019 було зупинено стягнення за виконавчим написом у виконавчому провадженні №55338529. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020 по справі №334/4257/19 було задоволено позовну заяву [PERSON] до Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Було визнано таким, що не підлягає виконавчий напис №7110 від 11.07.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 205376,54 грн. Згідно довідки Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 24.09.2021 вих.№55338529/8, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020 по справі №334/4257/19 винесено постанову від 15.02.2021 про закінчення виконавчого провадження №55338529. Станом на 17.12.2019 загальна сума стягнутих коштів з [PERSON] , яка була перерахована стягувачу в рамках даного виконавчого провадження, становить 7662,71 грн. Відомості щодо списаних коштів містяться у банківській виписці по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMNDWFC00030883436 від 04.11.2016 за період з 01.11.2016 по 30.09.2019. З виписки вбачається, що за рахунком [NUMBER] по договору №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 за період з 10.04.2017 по 27.03.2019 банком здійснено списання коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 на загальну суму 37940,46 грн. Також з банківської виписки вбачається, що в період з 28.11.2016 по 24.10.2018 банком було здійснено автоматичне списання коштів з рахунку [PERSON] на погашення простроченої заборгованості за рахунком по карті [NUMBER] у загальному розмірі 11992,50 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за період з 28.11.2016 по 27.03.2019 АТ КБ «ПриватБанк» з рахунку [PERSON] було автоматично, без її згоди, списано 49932,96 грн., з яких для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] - 11992,50 грн., для погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] - 37940,46 грн., а також було безпідставно стягнуто за виконавчим написом нотаріуса 7662,71 грн. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів"). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції). Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції). Розпоряджень клієнта на списання коштів на погашення заборгованості за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020 по справі №334/4257/19 банк не отримував. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на пункти 3.2.5, 3.3.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо договірного списання коштів, як на умови договору №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007, суд відхиляє, оскільки згідно встановлених обставин рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020 і рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.11.2013 у справі №334/4257/19, договір №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 таких умов не містив. Судом не встановлено укладення між позивачкою та АТ КБ «ПриватБанк» жодних договорів, відповідно до яких банк мав право списувати кошти на свою користь з 2016 року. Отже, банк порушив вимоги закону щодо здійснення автоматичного списання коштів з рахунку позивачки, внаслідок чого безпідставно отримав грошові кошти в указаному розмірі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис №7110 від 11.07.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 205376,54 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти, які були автоматично списані з рахунку позивачки без її згоди за період з 28.11.2016 по 27.03.2019 у сумі 49932,96 грн., та які були безпідставно стягнуті за виконавчим написом нотаріуса №7110 від 11.07.2017 у сумі 7662,71 грн. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі №206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18,від 06 березня 2019 року у справі №10/1531/18. Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із заявою, в якій просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачка та її представник у запереченнях проти заяви відповідача про застосування позовної давності вказують, що строк позовної давності при зверненні з позовом до суду не пропущено, оскільки позивачка дізналась про безпідставне автоматичне списання коштів на погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] лише 19.10.2021 з отриманої нею виписки по рахунку, вважаючи до цього, що списання коштів весь цей час здійснювалось на підставі виконавчого напису нотаріуса. Рішення у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, набрало законної сили 15.10.2020, а тому з моменту, коли вона дізналась про порушення свого права, до звернення до суду з даним позовом (13.12.2021) строки давності не сплинули. Суд критично оцінює вказані доводи, оскільки з пояснень позивачки вбачається, що їй було відомо про автоматичне списання коштів з її рахунку, яке тривало протягом періоду з 28.11.2016 по 27.03.2019, а стягнення за виконавчим написом в рамках виконавчого провадження відбувалося у більш пізній період, а саме, з 23.04.2018 по 17.12.2019. Жодних обставин, які б свідчили про поважність причин, через які позивачка з 28.11.2016 не могла дізнатись про підстави списання з її рахунку грошових коштів, нею не наведено. У зв`язку з цим суд вважає, що на момент звернення до суду з даним позовом (13.12.2021) сплинули строки позовної давності щодо вимоги про стягнення безпідставного набутих коштів внаслідок їх автоматичного списання з рахунку позивачки за період з 28.11.2016 по 12.12.2018, у сумі 38366,74 грн., що з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у період з 13.12.2018 по 27.03.2019 внаслідок автоматичного списання коштів на погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] по договору №ZPXRRX47370431 від 27.05.2007 у сумі 11566,22 грн. (49932,96 грн. - 38366,74 грн. = 11566,22 грн.), та про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом нотаріуса у сумі 7662,71 грн. є законними, обґрунтованими, заявленими у межах строків позовної давності, а тому підлягають задоволенню. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду судовий збір не сплачувався позивачкою згідно ч.3 ст. 23 Закону України «Про судовий збір», а тому належна до сплати сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 303,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, розмір яких згідно попереднього розрахунку становить 13986,59 грн. і складається з гонорару адвоката за ведення справи у сумі 9986,59 грн. і витрат на написання відзиву на позовну заяву у сумі 4000,00 грн., і які відповідно до умов договору підлягають сплаті в майбутньому, суд виходить з наступного. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених судових витрат суду надано акт №350 від 13.12.2021 до договору про надання правової допомоги, у якому зазначено обсяг і вартість наданих послуг, а саме, складання позовної заяви, вартість послуги 3000,00 грн. Договір про надання правової допомоги, у якому встановлено розмір гонорару адвоката, суду не надано, відзив на позовну заяву у даній справі подався відповідачем АТ «ПриватБанк», а не представником позивача у справі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. відповідно до обсягу виконаних робіт, які підлягають стягненню з відповідача частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1001,40 грн.

Outcome: partial