Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

07 липня 2021 року позивач звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~малолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання осіб\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням. Позовна заява\~мотивована тим,\~що позивачу\~належить на\~праві власності\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами загальною\~площею 61,8\~кв.м,\~житловою площею\~ 43,2\~кв.м,\~який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Син позивача\~ [PERSON] перебував у шлюбі з 19.01.2008 по 19.09.2013, має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та після розірвання шлюбу разом з сином був зареєстрований в її будинку, однак діти в будинку не мешкали, як проживали так і проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З січня 2017 року [PERSON] брав участь в АТО, а після повернення почав проживати з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В даний час позивач має намір продати будинок, однак реєстрація відповідачів обмежує її у реалізації вказаного права. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд задовольнити позов. Позивач, її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2017 (а.с.10-11). Згідно акту з місця проживання від 27.02.2021, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані але ніколи не проживали [PERSON] , [INFO] , та його діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .(а.с.30). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.05.2020, яке набрало законної сили 01.10.2020 у справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~зменшення розміру\~аліментіввстановлено, що діти [PERSON] , та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] (а.с.23-29). [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , та дітьми [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою квартального комітету № 21 Подільського району м. Кропивницький від 09.10.2019 № 412 (а.с.21). Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визнано, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того,\~ст. 321 ЦК України\~встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у будинку позивача понад один рік, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування житлом немає, відповідно можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~«Про \~судовий збір»\~ставка судового\~збору за\~подання до\~суду позовної\~заяви немайнового\~характеру,\~яка подана\~фізичною особою\~складає 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом\~на 1\~січня календарного\~року,\~в якому\~відповідна заява\~подається до\~суду,\~становить 908 грн, та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved