Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

До суду надійшов позов Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі АТ\~«Кредобанк») до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за Кредитним договором № CL-251981 від 27.12.2019 у розмірі 190373,34 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2855,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19037,334 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27.12.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-251981. 27.12.2019 [PERSON] було підписано анкету-заяву № CL-251981 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Доказом того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] є відомості внесені у паспорт [PERSON] . Позивач вважає, що судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки, відповідно до позиції Верховного Суду у справі №\~205/5882/18 від 07.10.2020, а тому визначає дружину боржника, [PERSON] , солідарним відповідачем. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Кредобанк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30.11.2021 утворилась заборгованість перед банком у сумі 190373,34 грн., яка складається з наступного: 125421,15 грн. заборгованість за тілом кредиту; 64952,19 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони [PERSON] , 17.09.2021 представник АТ «Кредобанк» направило досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON] , які згідно витягів з офіційного сайту АТ «Укрпошта» та рекомендованих повідомлень були отримані відповідачами 21.09.2021. Жодних дій спрямованих на погашення заборгованості відповідачі не здійснили, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 21.06.2022 надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов не подали. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, що 27.12.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-251981. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Згідно п.п. 2.1, 2.3 Кредитного договору банк видає позичальнику кредитні кошти у розмірі 128007,61 грн. на 60 місяців до 26.12.2024. За змістом п. 4.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. При цьому п. 4.2 Кредитного договору визначає, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту на методом «факт/360», за ставкою визначено п. 4.1 Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. За приписами п. 6.2 Кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Пункт 6.9 Кредитного договору визначає, що банк, у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п. 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9 Кредитного договору). Згідно п. 8.1 Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення у порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до п.п. 2,5, 2.6, 2.7 Кредитного договору банк відкрив на ім`я [PERSON] позичковий, поточний та транзитний рахунки. Згідно меморіальних ордерів № 74784872 від 27.12.2019 та № 74784874 від 27.12.2019 грошові кошти, відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав у повному обсязі. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.11.2021 утворилась заборгованість перед банком у сумі 190373,34 грн., яка складається з наступного: 125421,15 грн. заборгованість за тілом кредиту; 64952,19 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Розмір заборгованості підтверджується розрахунками заборгованості та випискою руху коштів по рахунку позичальника з 27.12.2019 по 30.11.2021. Крім того, матеріали справи містять копії досудових вимог щодо дострокового стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , які направлялись представником АТ «Кредобанк» та згідно витягів з офіційного сайту АТ «Укрпошта» та рекомендованих повідомлень були отримані відповідачами 21.09.2021. Жодних дій спрямованих відповідачами на погашення заборгованості здійснено не було. Враховуючи зазначене, вимоги до [PERSON] в частині стягнення на користь АТ «Кредобанк» суми заборгованості за кредитним договором № CL-251981 від 27.12.2019 в сумі 190373,34 грн., підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач [PERSON] не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості [PERSON] перед АТ «Кредобанк» з відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно наданих позивачем доказів, [PERSON] не укладала з [PERSON] та АТ «Кредобанк» договору, яким би був передбачений солідарний обов`язок за зобов`язаннями за Кредитним договором № CL-251981 від 27.12.2019. Передбачена законом умова неподільності предмета зобов`язання також відсутня. Суд відхиляє як підставу солідарної відповідальності [PERSON] посилання позивача на позицію Верховного Суду у справі №\~205/5882/18 від 07.10.2020, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були отримані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Суд констатує, що позивачем не надано доказів використання отриманих [PERSON] кредитних коштів спільно з [PERSON] саме в інтересах сім`ї. Крім того, відсутнє підтвердження факту спільного проживання подружжя, ведення спільного господарства та розподілу сімейного бюджету. Також суд враховує, що відомості про укладення [PERSON] шлюбу з [PERSON] містяться лише у копії паспорта [PERSON] та в Анкеті-заяві, яка датована 27.11.2019, тобто актуальні дані щодо існування або припинення даного шлюбу відсутні. Помилковим є і посилання позивача у позовній заяві на правовий висновок, висловлений Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 року у справі № 205/5882/18, оскільки в даній справі судами було встановлено, що кредит дійсно був отриманий в інтересах сім`ї, адже його метою було придбання будинку, в якому і проживало подружжя. Отже такий кредит очевидно був отриманий в інтересах подружжя для задоволення їх спільних потреб у житлі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL-251981 від 27.12.2019 немає, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 19037,334 грн. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надання правничої допомоги не підтверджені належними доказами, а саме: позивачем до позовної заяви додано лише копії посвідчення адвоката України на ім`я Павленка С.В., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру на надання правничої допомоги АТ «Кредобанк» адвокатом Павленко С.В., який є членом Адвокатського об`єднання «Бізнес і право» та договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, в якому відсутні будь-які положення про розмір витрат, при цьому детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої допомоги та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги надано не було. Оскільки понесення позивачем зазначених витрат чи необхідність у їх понесені не підтверджено належними доказами, вони стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому він підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] . На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial