Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

У вказаній справі 25 травня 2022 року судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Любомльського професійного ліцею про визнання незаконним і скасування наказу № 167 від 08 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи працівників ліцею" в частині відсторонення від роботи [PERSON] , стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зробив заяву про подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та надав попередній (орієнтовний) розрахунок вартості правової допомоги, що буде надана адвокатом Машевською Л.А. 27 травня 2022 року у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України представник відповідача директор Любомльського професійного ліцею подав заява про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з позивача [PERSON] понесені Любомльським професійним ліцеєм витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 800,00 гривень. Ухвалою суду від 01 червня 2022 року розгляд заяви визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання заперечень на заяву. В межах встановленого судом строку представник позивача адвокат Скрипчук О.П. через систему «Електронний суд» подала заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення. У запереченнях вказала, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не підтверджена належними доказами. Зокрема, представник відповідача не здійснювала представництва в Любомльському районному суді, оскільки розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а стосовно представництва у Волинському апеляційному суді, то апеляційна скарга на рішення суду станом на день подання заперечень не подавалась, тому включати у суму гонорару витрати, які не надавались і невідомо чи будуть надаватися у майбутньому, недоцільно. Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту надання представником послуг по підготовці документів правового характеру, а ненадання детального опису виконаних робіт не відповідає вимогам ч.3 ст.137 ЦПК України. Також вказала, що заявлена сума витрат професійну правничу допомогу не відповідає принципу співрозмірності відносно затраченого адвокатом часу, оскільки дана справа є нескладною, значна кількість аналогічних справ наявна у ЄДРСР та безпосередньо розглядалася Любомльським районним судом. Вирішуючи заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення суд ураховує наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За приписами даної норми розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У питанні розподілу витрат на професійну правничу допомогу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц висловила правову позицію про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Підсумовуючи вище наведене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд не може втручатися у фінансові правовідносини адвоката і клієнта, проте з огляду на положення ЦПК України суд зобов`язаний оцінити обсяг адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума фактично обґрунтованою. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial