Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

22.11.2021 КНП «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської області звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 187\~403,91 грн, отримані відповідачем за час проходження навчання в інтернатурі у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської області, у період з 01.08.2018 по 31.07.2021. Ухвалою судді від 25.11.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 29.11.2021, на виконання вимог ухвали судді від 25.11.2021, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 15.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.01.2022. 12.01.2022 розгляд справи відкладено на 27.01.2022, у зв`язку з неявкою сторін. 27.01.2022 розгляд справи відкладено на 16.02.2022, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 07.02.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що відповідач звільнилася у зв`язку з закінченням терміну проходження інтернатури та на підставі закінчення терміну дії Угоди від 01.08.2018. 16.02.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2022. 02.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із запровадженням воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», а також веденням бойових дій на території м. Чернігова та Чернігівської області. 07.06.2022 продовжено перерву до 29.06.2022, у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні від 16.02.2022 представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись, крім доводів відзиву, на те, що відповідача не було направлено на роботу та вона не отримувала від вищого навчального закладу направлення на роботу, а отримала довідку про надання можливості самостійного працевлаштування за Формою №3. Крім того, [PERSON] з 01.08.2018 по 31.07.2021 перебувала в трудових відносинах з позивачем та за вказаний період їй було нараховано заробітну плату у розмірі 187 403,91 грн., інших виплат, крім заробітної плати, за вказаний період не отримувала. Відповідач до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена, про причини неявки не повідомила. У судове засідання 29.06.2022 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені; представник позивача у поданій до початку судового засідання письмовій заяві просив справу розглянути без його участі; відповідач та її представник про причини неявки не повідомили. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу 29.06.2022 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації № 167-0 від 19.07.2018 [PERSON] було зараховано до проходження інтернатури на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «Акушерство та гінекологія» до Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області. 01.08.2018 між [PERSON] та КНП «Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області була укладена угода, згідно з умовами якої відповідача прийнято на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Акушерство та гінекологія» гінекологічного відділення. Згідно з пунктом 2.2. угоди відповідач по закінченню інтернатури зобов`язана відпрацювати в КНП "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області три роки на посаді лікаря-спеціаліста відповідного фаху. У випадку не виконання лікарем-інтерном обов`язку передбаченого у підпункті 2.2. угоди, лікар-інтерн зобов`язаний сплатити на користь медичного закладу грошові кошти у розмірі, що відповідає сумі, виплаченій йому за весь період проходження інтернатури (пункт 4 угоди). 22.07.2021 відповідач подала позивачеві заяву (вхідний №113-1), в якій зазначає, що просить звільнити її з займаної посади лікаря-інтерна з 31.07.2021 у зв`язку із закінченням проходження інтернатури. На дану заяву позивач надав відповідь (лист № 970 від 22.07.2021), в якій зазначив, що не може задовольнити заяву відповідача і звільнити із зазначених нею підстав, оскільки у відповідності до угоди від 01.08.2018 відповідач взяв на себе обов`язок відпрацювати в КНП ''Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області до 31 липня 2024 року. Крім цього, позивач погодився розірвати договір від 01.08.2018 за угодою сторін за умови, що відповідач виконає пункт 4 угоди, проте відповідач на дану пропозицію відповіді не надала. Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Згідно зі статтею 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частин першої та другої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 127 КЗпП відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). За приписом статті 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] була зарахована на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Акушерство та гінекологія» до КНП "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області та отримувала заробітну плату, що підтверджується: - копією особової картки працівника (а.с. 12); - копією наказу Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної Державної адміністрації № 167-0 від 19.07.2018, відповідно до пункту 4 якого визначено виплату заробітної плати на час проходження інтернатури, витрат щодо відряджень для проходження очної та заочної частини інтернатури проводити [PERSON] за рахунок Чернігівської центральної районної лікарні (а.с. 15); - копією угоди від 01.08.2018, пунктом 1 якої [PERSON] визначено виплату заробітної плати (а.с. 16-17); - копією виписки АТ «УкрСиббанк» за картковим рахунком клієнта за період з 01.08.2018 по 31.12.2018, копіями історій картокового рахунку за періоди з 01.12.2019 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 31.10.2020, з 01.11.2020 по 30.04.2021з 01.05.2021 по 31.10.2021, відповідно до яких відповідач отримувала заробітну плату в розмірах, зазначених у довідці позивача від 27.10.2021 № 98 про отриманий розмір грошових коштів за час проходження навчання в інтернатурі в КНП "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області (а.с.21, 114-118, 120-147); - відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з ІІІ кварталу 2018 року по ІІІ квартал 2021 року (а.с. 151-153); - копією індивідуальних відомостей Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про застраховану особу [PERSON] (а.с. 157-158). Доводи позивача про те, що заробітна плата та витрати на відрядження лікаря-інтерна відноситься до витрат на його навчання, які підлягають відшкодуванню у бюджет позивача у разі порушення відповідачем умов угоди про його підготовку як фахівця із вищою медичною освітою, на переконання суду, є безпідставними. Отже, оскільки заробітна плата не може бути віднесена до вартості навчання, а чинним трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення з працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов`язків, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed