Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~звернулися до\~суду з\~вище вказаним\~позовом,\~в якому\~просять визнати\~за ними\~право спільної\~часткової власності\~в рівних\~частках по\~ј частині\~кожному в\~порядку набувальної\~давності на\~квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначають, що [PERSON] видано ордер №42 на квартиру за вищезазначеною адресою, склад сім`ї якого складається з 4 чоловік, яка належала Маківському цукровому заводу. Свідоцтво про право власності на вказану квартиру не видавалося. 01.02.2007 ВАТ «Маківський цукровий завод» припинив свою діяльність у зв`язку із банкрутством. [PERSON] звернувся до Маківської сільської ради за дозволом на приватизацію, однак йому повідомлено, що вищевказана квартира на балансі та обслуговуванні Маківської сільської ради не перебуває, тому сільська рада не має повноважень щодо оформлення свідоцтва про право власності на житло. Позивачі з 1992 року проживають та зареєстровані у вказаній квартирі, відкрито, добросовісно користуються та доглядають за нею, а тому звертаються до суду з даним позовом. Ухвалою від 07.04.2022 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою від 06.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів адвокат Бей І.О. в судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Маківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Маківської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації і заводського комітету «Маківського цукрового заводу» від 12.03.1992, наказ №25 [PERSON] видано ордер №42 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї якого складається з 4 чоловік, до якої, окрім позивача входили: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] (а.с.19). Розпорядженням №140 власника житла - Маківського цукрового заводу від 11.06.2001 прохання наймача [PERSON] задоволено і передано у власність квартиру в [ADDRESS] (а.с.20). 01.02.2007 Відкрите Акціонерне Товариство «Маківський цукровий завод» припинив свою діяльність у зв`язку із банкрутством за судовим рішенням, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.27-29). Згідно довідки Маківської сільської ради №32 від 25.01.2022 багатоквартирний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , на балансі Маківської сільської ради не перебуває (а.с.23). Згідно довідки Маківської сільської ради №358 від 28.07.2020 у житловій квартирі за [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На балансі та обслуговуванні Маківської сільської ради вказана квартира не перебуває, тому сільська рада не має повноважень на оформлення свідоцтва про право власності на житло (а.с.25). Як вбачається із довідки КП Дунаєвецької районної ради «Інвентарбюро» №349 від 10.08.2020 у вищевказаній квартирі інвентаризація не проводилася, свідоцтво про право власності не видавалося до 31.12.2012 (а.с.26). Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Тобто мова йде про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~статтею 344 ЦК України. Вказані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, від 28.10.2020 у справі №640/13780/18, від 19.09.2018 у справі №296/6949/17. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК України). Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачі були обізнані відносно того, що власником квартири, яка є предметом спору та на яку вони просять визнати право власності за набувальною давністю був Маківський цукровий завод, який видав позивачу [PERSON] ордер №42 на квартиру, а тому не можна вважати володіння добросовісним. Позивачі користуються спірною квартирою на законній підставі і це право ніким не оспорюється. В той же час, володіння майном на підставі певного юридичного титулу, тобто таке, що спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, виключає застосування набувальної давності, оскільки в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачами не доведено всіх обставин, передбачених\~ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відкритість і безперервність користування майном, на які вони посилаються не є достатніми підставами для набуття права власності на нього, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed