Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

09 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким позивалась до АТ «Альфа-банк». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 8 травня 2020 року цивільну справу № 761/40004/19 передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.21). За даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 року справа № 761/40004/19 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. , 9 жовтня 2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального провадження. У підготовчому засіданні 14.06.2022 року судом вирішено питання про залучення до участі у справі №761/40004/19 за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, замінено залученого відповідача АТ «Альфа-Банк» на процесуального правонаступника [PERSON] . Відповідачка [PERSON] повідомила суд, що після отримання нею права вимоги за кредитним договором №490079671 від 24.06.2008 року, що був укладений [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] виконала перед нею свої зобов`язання, а тому заявлений останньою позов визнає та просить його задовольнити. Відповідно до правил ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у підготовчому засіданні з огляду на визнання відповідачкою позову. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 24 червня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490079671. 20.03.2016 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 6957 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 24.06.2008 в розмірі 8441,49 дол. США на користь ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням діючого законодавства, а саме Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначає, що приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. не перевірено безспірність вимог стягувача, зокрема позивач не погоджується з нарахованими процентами за користування кредитом. З огляду на це, просить виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач АТ «Альфа-Банк» подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2017 № 761/644/17 вирішено спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, позовні вимоги [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса № 6957 від 19.03.2016 таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 березня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 6957 яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 490079671 від 24 червня 2008 року боржником за яким є [PERSON] (згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] прізвище змінено на « [PERSON] » (а.с. 11)). Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 травня 2014 року по 11 лютого 2016 року. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 6421,77 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2019,72 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 8441,49 дол. США (а.с. 12). Звертаючись у суд з даним позовом [PERSON] зазначила, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У позові позивач не погоджується з розміром заборгованості, яка вказана у спірному виконавчому написі. Так, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Суд позбавлений можливості перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Банк не надав до суду належних письмових доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, останній має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо недоведеності безспірності вимог стягувача, а відтак задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до правил статті 142 ЦПК України, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідачки судового збору на користь позивачки та держави, з огляду на звільнення позивачку від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, 50% судового збору, що підлягали до сплати при зверненні [PERSON] до суду з позовом необхідно стягнути на користь держави з відповідачки [PERSON] ..

Outcome: approved