Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у якому в них народилась дочка [PERSON] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2019 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу із [PERSON] позивач уклав шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Позивач стверджує, що в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя він не проживає разом з відповідачем [PERSON] , що стало підставою для її звернення до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина та на її утримання. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позивача на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2021 року і до повноліття дитини. Крім того, з позивача стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 серпня 2021 року і до досягнення сином 3-х річного віку. Посилаючись на те, що на сьогоднішній день він не в змозі сплачувати визначений судом розмір аліментів, позивач просив зменшити їх розмір і вважає, що було б справедливим зменшити аліменти до 16,6% всіх видів його заробітку на кожну дитину та на дружину або до 1/2 частини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку та 1/2 частини прожиткового мінімуму на працездатну особу. Ухвалою від 21 грудня 2021 року суд постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності у судовому засіданні, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] причини неявки не повідомила, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила розглядати справи без її участі, позов визнала у повному обсязі. Ухвалою від 23 червня 2022 року суд відмовив у прийнятті визнання позову цим відповідачем. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, а також щодо обов`язку чоловіка утримувати свою дружину. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2007 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року цей шлюб було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2019 року по справі №703/864/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року і до повноліття дитини. 01 червня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у них народився син [PERSON] , підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року по справі № 703/2651/21 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто, з 16 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, пояинаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 16 серпня 2021 року, і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO] . Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається лише на єдину підставу для їх зменшення, а саме на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки їх загальний розмір становить 75% всіх видів його доходу, а тому вважає, що було б справедливо зменшити їх розмір. Зазначає, що нормами чинного законодавства із заробітної плати боржника дозволяється стягнення за виконавчими документами при сплаті аліме6нтів не більше, аніж 50%. Суд зазначає, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 14 травня 2019 року стягнуто з позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Справа розглядалась без виклику сторін, однак позивач не оскаржив наведене рішення, що свідчить про його мовчазну згоду з ним. Під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання сина та дружини позивач був відсутній в судовому засіданні, однак направив до суду заяву, у якій позов визнав у повному обсязі, хоча на момент ухвалення рішення він був обізнаний про необхідність сплати аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, але про це суд не повідомив з власних міркувань і вказана обставина не була врахована судом. Визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що [PERSON] визнав позов в повному обсязі, що свідчить про те, що він підтвердив свою спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі. До суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач звернувся 24 листопада 2021 року, тобто на наспаний день після того, як рішення суду від 19 жовтня 2021 року про стягнення аліментів на утримання сина та дружини набрало законної сили. При цьому, належних та допустимих доказів того, що впродовж місяця після ухвалення рішення суттєво погіршився його матеріальний стан або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивач не надав, посилання на це в позовній заяві відсутні. Позивачем не надано, також, жодного доказу на підтвердження зміни його сімейного стану за цей період, що може вплинути на зміну розміру аліментів в бік зменшення. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про штучний характер позову з метою зменшення розміру аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу. \~ Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~ Конституцією України\~ та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На підставі положень\~ ст.81 ЦПК України\~ та правових норм\~ СК України\~ на позивача покладається обов`язок доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або зазначити інші випадки, що виникли після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Твердження позивача про те, що стягнення відбувається у надмірному розмірі, не підтверджені належними доказами, так як не надано доказів що позивач працює, отримує заробіток і розмір аліментів є надмірним. Суд зауважує, що саме по собі прийняття судового рішення про стягнення аліментів з батька (матері) на кожну наступну дитину без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення усіх дітей, оскільки саме батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину до повноліття та несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Подібні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та від 08 червня 2022 року по справі № 565/1069/21. Щодо посилання позивача, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, судом відхиляються з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 128 КЗпП України при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, згідно вищевказаних положень закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів і не є обставиною, що зумовлює зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку сааме в інтересах дитини. Відповідно до частини другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Крім зазначених судом підстав щодо недоведеності погіршення матеріального стану позивача або стану його здоров`я, а також зміни сімейного стану, що може вплинути на розмір аліментів, суд зазначає наступне. Виходячи із системного аналізу Глави 9 і Глави 15 СК України норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання. Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Звертаючись до суду із вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання дружини позивач керувався ст. 192 СК України. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 192 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, якими встановлено право одного з подружжя на утримання. В свою чергу, глава 9 СК України не містить посилань на те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дружини може бути зменшений на підставі ст. 192 СК України, а тому положення статті 192 цього Кодексу на спірні правовідносини, на думку суду, не поширюються. Нормами глави 9 СК України не передбачено можливості зміни розміру аліментів, що стягуються на утримання дружини, враховуючи короткотривалий період їх стягнення, а лише врегульовано порядок припинення їх стягнення в цілому. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, також, звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з наведеним позовом [PERSON] просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього 16,6% всіх видів заробітку або 1/2 частину прожиткового мінімуму на кожну дитину та на дружину. Як встановлено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, нормами чинного законодавства не передбачено можливості стягнення аліментів у відсотках від доходу батька (матері) або у частці від прожиткового мінімуму. Сукупність встановлених обставин свідчить про недоведеність позивачем своїх вимог, відтак є підставою для відмови в позові. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, а відповідачами доказів понесення будь-яких судових витрат не надано, понесені позивачем витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed