Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

В грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,7200 га ( кадастровий № 2322184900:02:001:0036) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Дану земельну ділянку вона заповіла йому згідно заповіту від 15.07.2010 року. Позивач зазначив, що пропустив встановлений діючим законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки не знав про існування заповіту, посвідченого на його ім`я, про це його ніхто не повідомив. Про існування цього заповіту він дізнався поза межами строку для прийняття спадщини і одразу ж звернувся до суду з позовною заявою. Посилаючись на зазначені обставини просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання чинності рішення суду для подання заяви на прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, від представника адвоката Заярної М.А. надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу в її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом, в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, відзиву на позов не надала, але направила на адресу суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд встановив наступні факти, та відповідні правовідносини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Згідно до положень ст.ст.1223,1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Cудом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про її смерть серія [NUMBER] , внаслідок чого відкрилась спадщина. На підтвердження того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , суду була надана копія заповіту від 14.12.2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Єдемською-Фастовець О.О., р № 2785. Згідно вказаного заповіту, [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,7200 га ( кадастровий № 2322184900:02:001:0036) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області. позивачці [PERSON] . Судом встановлено, що позивач на момент відкриття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на протязі шестимісячного строку зі дня відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, оскільки йому не було відомо про існування заповіту. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Із матеріалів спадкової справи, наданої суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що [PERSON] звернувся з заявою про приняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] після спливу шестимісячного строку, в звязку з чим йому було видане Роз`яснення. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року\~передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 , від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16 , які мають враховуватися місцевими загальними судами при застосуванні аналогічних норм матеріального права. ВСУ також зробив висновок, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зокрема, при вирішенні цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. У правових висновках у справі № 6-496цс17 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховний Суд України висловив правову позицію щодо поважності причин пропуску для прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю спадкоємця про наявність заповіту. Судом було встановлено, що позивач не мав змоги звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у звязку з тим, що він не знав про наявність такого заповіту, крім того, суд бере до уваги згоду з позовними вимогами відповідачки [PERSON] , а тому суд вважає, що причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] може бути визнана судом поважною. \~ \~ \~ \~Врахувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом, як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, суд дійшов висновку про необхідність врахування такої волі спадкодавця, як прояву свободи заповіту, з урахуванням наявності поважних причин пропуску, передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved