Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2500 дол. США в гривневому еквіваленті на день прийняття рішення суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.04.2020 року відповідачка отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 2500 дол. США, на підтвердження чого склала розписку від 12.04.2020 року. Відповідно до договору позики відповідачка зобов`язалася повернути суму боргу до 12.10.2020 року. Станом на день звернення до суду із даною позовної заявою грошові кошти відповідачкою не повернуті. Відповідно до курсу НБУ України на день подання позову сума заборгованості складає 67\~990 грн. З огляду на викладене, позивача просить стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики у розмірі 2500 дол. США в гривневому еквіваленті на день прийняття рішення суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення, однак пояснила суду, що у відповідачки на даний час не має фінансової можливості сплачувати борг. Згідно ч.2\~ст.281\~розгляд справи\~і ухвалення\~рішення проводяться\~за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047\~ч.2\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 12.04.2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у борг у розмірі 2500 грн., які зобов`язалася повернути 12.10.2020 року, що підтверджується розпискою від 12.04.2020 року (а.с.4). Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з умов договору позики відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути борг до 12.10.2020 року. Відповідачкою на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 2500 дол. США не повернута, що підтверджується наявністю розписки у позивача та не заперечується представником відповідачки. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Позивачем вказано, що сума боргу за договором позики у розмірі 2500 дол. США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 67\~990 грн. (2500 х 27,196), на підтвердження чого надано довідку Відділення в м.Ізмаїлі філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м.Одесі від 16.12.2021 року, відповідно до якої курс долара США до гривні станом на 16.12.2021 року за 1 долар США становить 27,196 грн. Отже, оскільки відповідачка свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконала, грошові кошти позивачу не повернуто, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню, виходячи з диспозитивності судового процесу, з останньої на користь позивача підлягає стягненню 2500 дол. США. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1\~ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідачка позовні вимоги визнала, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу в розмірі 2500 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 67\~990 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved