Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Будівельно-конструкторська фірма «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав та припинення права власності. У позовних вимогах Позивач [PERSON] просила: - визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1319; - скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101; - припинити право власності [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101; - скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101; - припинити право власності [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101. Разом із позовом представником позивача було подано клопотання про забезпечення позову. Ухвалою суду від 16.06.2021 року забезпечено позов\~до розгляду справи по суті, а саме: накладено арешт на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101, що належить на праві власності [PERSON] ; та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101). Застосовано зустрічне\~забезпечення позову\~та зобов`язано [PERSON] \~внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. 24.06.2021 року на виконання ухвали суду від 16.06.2021 року представник позивача надав квитанцію про внесення на депозитний рахунок коштів в якості зустрічного забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, був підписаний з підробленим підписом Позивачки, зазначивши, що вказаний договір вона не підписувала та не відступала права вимоги майнових прав на квартиру іншим особам, і що на дату підписання Договору від 02.03.2008 року [PERSON] не перебувала в Україні. При цьому посилається на те, що нею було сплачено все за договором. У зв`язку із чим Позивач вважає Договір про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року неукладеним, а тому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.06.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.07.2021 року. У підготовче засідання призначене на 12.07.2021 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Павельченко І.В. надав заяву про відкладення. Розгляд справи відкладено на 13.09.2021 року. 25.08.2021 року представник [PERSON] адвокат Павельченко І.В. надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Також надав заяву про застосування строків позовної давності. 07.09.2021 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Маршук Ю.С. надійшло клопотання про залучення доказів, відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. У підготовче засідання призначене на 13.09.2021 року з`явився представник [PERSON] адвокат Павельченко І.В., просив суд прийняти відзив на позов. Щодо клопотання представника позивачки про витребування доказів у [PERSON] заперечував, щодо клопотання про витребування доказів, наданому у судовому засіданні, зазначив, що текст вказаного клопотання не отримував, просив залишити це питання відкритим, для висловлення думки, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи та надати строк для подачі заперечень стосовно відповіді на відзив. У підготовче засідання з`явилися представники позивачки [PERSON] та [PERSON] , просили суд прийняти відповідь на відзив. Представник [PERSON] просив задовольнити клопотання про долучення доказів, та долучити до матеріалів справи паспорт [PERSON] . Представник [PERSON] просив поновити строк для подачі клопотання про долучення доказів. Разом із позовом позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів. Також у підготовчому засіданні представник [PERSON] надав суду клопотання про витребування доказів, просив зазначені клопотання задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти задоволення позову у відзиві на позовну заяву посилається на те, що Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Позивач не підписувала Договір про відступлення права вимоги від\~02.03.2008\~року,\~та не\~надано доказів\~на підтвердження\~факту її\~відсутності на\~території України\~в день\~підписання вказаного\~правочину. Також Відповідач [PERSON] посилається на те, що права власності у [PERSON] , а згодом у [PERSON] було набуто добросовісно у передбачений чинним законодавством спосіб. Крім того, Відповідачем [PERSON] було подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, у зв`язку із тим, що жодних дій\~щодо поновлення\~своїх прав,\~внаслідок нібито\~відсутності волевиявлення\~на укладення\~Договору про\~відступлення права\~вимоги від\~02.03.2008\~року Позивачкою\~не вчинено.\~До Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси Ніжегородова\~І.\~В.\~звернулась 14.06.2021\~року із\~вимогами про\~визнання договору\~купівлі-продажу\~від 31.07.2017\~року недійсним,\~скасування рішення\~про державну\~реєстрацію,\~скасування державної\~реєстрації речових\~прав та\~припинення права\~власності,\~тобто поза\~межами строку\~позовної давності. Відповідач [PERSON] просила позов [PERSON] залишити без задоволення. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та прийнято відзив, задоволено клопотання представників позивача та прийнято відповідь на відзив. Задоволено клопотання представників позивачки, поновлено строк на подачу доказів та долучено до матеріалів справи копію паспорту громадянки РФ [PERSON] . Також задоволено клопотання представника відповідача, надано строк для подачі заперечень, розгляд справи відкладено на 11.10.2021 року. Ухвалою суду від 15.09.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. У підготовче засідання призначене на 11.10.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 08.11.2021 року. 12.10.2021 року на виконання ухвали суду від 15.09.2021 року з Юридичного департаменту Одеської міської ради на адресу суду надійшли завірені копії документів реєстраційної справи №1237335251101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 08.11.2021 року представник позивачки адвокат Маршук Ю.С. на електронну адресу суду надав клопотання, в якому просив розгляд справи відкласти у зв`язку з відрядженням. У підготовчому засіданні 08.11.2021 року був присутній представник [PERSON] адвокат Павельченко І.В., проти клопотання представника позивачки про відкладення не заперечував. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки, та у зв`язку з неявкою відповідачки, 3-ої особи та невиконанням ними ухвали суду про витребування доказів, розгляд справи відкладено на 06.12.2021 року. У підготовче засідання призначене на 06.12.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.01.2021 року. 17.01.2022 року представник [PERSON] адвокат Маршук Ю.С. надала суду клопотання про забезпечення доказів. У підготовчому засіданні 17.01.2022 року представники позивачки [PERSON] та [PERSON] подану заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] та БКФ Будінтех ухвала суду від 15.09.2021 року не виконується , витребувані докази добровільно не подаються. Окрім того вважають, що існує ймовірність знищення таких доказів, що буде перешкодою для призначення та проведення відповідної почеркознавчої експертизи. Представник [PERSON] адв. [PERSON] заперечував проти клопотання та просив відмовити, посилаючись на те, що відсутні підстави для забезпечення доказів. Інші учасники процесу у підготовче засідання не з`явились, а тому заслухати їх думку з приводу заявленого клопотання не виявилось можливим. Судом було роз`яснено право представників позивача подати дане клопотання про забезпечення доказів через канцелярію суду та розгляд справи був відкладений для належного сповіщення сторін. Розгляд справи відкладено на 14.02.2022 року. Ухвалою суду від 18.01.2022 року клопотання представника позивачки про забезпечення доказів задоволено частково. У підготовче засідання призначене на 14.02.2022 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Цвігун В.В. надав суду клопотання про відкладення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою суду від 16.02.2022 року підготовче засідання закрито та призначено до судового розгляду по суті 11.03.2022 року. У судове засідання\~11.03.2022\~року був\~присутній представник\~відповідача [PERSON] ,\~інші учасники\~не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 28.04.2022 р. У судове\~засідання 28.04.2022\~року був\~присутній представник\~відповідача [PERSON] ,\~інші учасники\~не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. На електронну адресу суду 28.04.2022 року від представника позивача [PERSON] авд. [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 02.06.2022 р. 25.05.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] авд. [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове\~засідання 02.06.2022\~року був\~присутній представник\~відповідача [PERSON] ,\~інші учасники\~не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 24.06.2022 р. 15.06.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] авд. [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове\~засідання 24.06.2022\~року сторони\~не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника відповідача [PERSON] адв. [PERSON] на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю за наявними матеріалами в справі. Інші учасники справи про час, дату та місце судового засідання були сповіщені належним чином, однак до суду не з`явились; заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляли. Третя особа Будівельно - конструкторська фірма "Будінтех" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про час, дату та місце судового засідання була сповіщена належним чином, однак представник до суду не з`явився; заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляв. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог\~ст. 268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 04.07.2022 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 29 серпня 2005 року у м. Одеса між Позивачем [PERSON] та Будівельно-конструкторською фірмою «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (Забудовник) було укладено Договір пайової участі в будівництві житла № 27/08-05, відповідно умов якого [PERSON] після вводу завершеного будівництва в експлуатацію, повинна була набути право власності на житлову площу, що розташована на 18 поверсі в будинку під будівельним номером [ADDRESS] . Загальна характеристика житлової площі по Договору № 27/08-05 від 29.08.2005 року: секція житлового будинку: 4; парадна: № 7; поверх: 18 (правий); загальна площа: 205,99 кв.м. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 1051 від 29.05.2007 року «Про затвердження акту державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої будівництвом 1 черги будівництва житлового комплексу (блок секції № 1, 2, 3, 4) з підземним паркінгом (під секціями №№1-4) по [ADDRESS] (будівельний номер)» було затверджено акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої будівництвом 1-черги будівництва житлового комплексу (блок-секції №№ 1, 2, 3, 4) з підземним паркінгом (під секціями №№ 1-4) по [ADDRESS] (будівельний номер), а також присвоєно закінченому будівництвом житловому комплексу поштову адресу: [ADDRESS] . 02.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] передала всі права та обов`язки первинного інвестора по Договору пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року в тому числі і право вимоги від Забудовника житлової площі в розмірі 205,99 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , яка повинна бути передана Забудовником новому інвестору [PERSON] в порядку та на умовах Основного договору. 11.10.2010 року між ТОВ «Будінтех» та [PERSON] було укладено Акт приймання-передачі, відповідно до якого БКФ «Будінтех» у виді ТОВ, в особі Генерального директора Розова Костянтина Аркадійовича передало, а інвестор ( [PERSON] ) прийняла 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . 28.04.2017 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на дану квартиру на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 11.10.2010 року, видавник: СКФ «Будінтех», технічний паспорт виданий 28.04.2017 року, видавник ФОП [PERSON] ; договір про відступлення права вимоги, виданий 02.03.2008 року, видавник: СКФ «Будінтех»; договір, серія і номер: 27/08-05, виданий 29.08.2005 року, видавник: СКФ «Будінтех». 31.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу від 31.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, згідно якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність (купила) квартиру під [ADDRESS] , житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 212,3 кв.м. 07.02.2020 року проведено реєстрацію змін площі квартири, загальну площу 212,3 кв.м., житлову площу 80 кв.м. змінено на загальну площу 194,1 кв.м., житлову 111,7 кв.м. Щодо доводів Позивача [PERSON] про те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, вона не підписувала та не відступала права вимоги майнових прав на квартиру іншим особам, і що на дату підписання Договору від 02.03.2008 року [PERSON] не перебувала в Україні суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 6. ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Задача суду встановити чи мав місце факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). На підтвердження факту не підписання вказаного договору про відступлення права вимоги, Позивач посилається на те, що вона була відсутня в Україні у день його укладення та не перетинала державний кордон України у відповідний період. Проте, належних доказів на підтвердження факту відсутності перетину державного кордону України, у період укладення первинного договору відступлення, ані інших доказів на підтвердження доводів стосовно того, що [PERSON] не підписувала вказаний договір Позивач суду не надала. Із паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон\~ [PERSON] , що було надано в якості доказу до суду, неможливо встановити факт відсутності перетину Позивачкою державного кордону України на дату укладення Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року виходячи з наступного. Згідно із статтями 1, 2 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, в редакції станом на 2008 рік, встановлено, що Громадяни держави однієї Сторони можуть вїжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої\~ Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в&apos;їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в&apos;їзді на територію держави перебування. В Додатку 1 до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації встановлено перелік документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, зокрема зазначено: паспорт громадянина Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації, що посвідчує особу громадянина Російської Федерації за межами Російської Федерації. Відповідної інформації Державної прикордонної служби України про відсутність факту перетину Позивачем державного кордону України у зазначений період суду не недано. Інших доводів щодо відсутності волі [PERSON] на укладення Договору про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, окрім нібито відсутності Позивачки на території України не наведено, доказів на підтвердження відповідних обставин не надано. Натомість, Судом встановлено, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за Договором про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року [PERSON] передала [PERSON] всі права та обов`язки первинного інвестора по Договору пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року. Зареєструвавши право власності [PERSON] на вказану квартиру, органи державної реєстрації діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити підстави такої реєстрації, а також відомості щодо особи, за якою відповідна реєстрація здійснюватиметься. 31.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу від 31.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, згідно якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність (купила) квартиру під [ADDRESS] , житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 212,3 кв.м. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії"). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Право власності на нежитлове приміщення було набуте [PERSON] в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур. При цьому [PERSON] , є добросовісним учасником цивільних правовідносин, оскільки під час укладення Договору купівлі-продажу від 31.08.2017\~року розраховувала на їх належність та легітимність. Суд зазначає, що виникненню права власності у [PERSON] , а згодом у [PERSON] , виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття права власності на нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів державної реєстрації. У відповідності до п.6 ст. 3 Цивільного кодексу України, основними принципами та загальними засадами цивільного законодавства є принципи справедливості, добросовісності та розумності. Згідно приписів ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Розумність та добросовісність, таким чином, виступають в якості презумпції реалізації цивільних прав і обов`язків суб`єктами цивільного права У правовій позиції Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у Постанові від 09.12.2019 року по справі 524/5152/15-ц встановлено, що відповідно до ст. 3 ЦК України принципи\~справедливості,\~добросовісності\~та\~розумності\~є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому\~добросовісність\~означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов&apos;язків, що зокрема підтверджується змістом\~частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті\~ЦК України\~зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов&apos;язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов&apos;язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Вказані висновки про застосування норм права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (пункти 37 та 38) та від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 7.22). Отже, [PERSON] при набутті вказаного майна проявила належну розумну обачність, підставно покладалася на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак не може зазнати такого суттєвого втручання у свої права, як позбавлення права власності. Право власності [PERSON] на квартиру під [ADDRESS] становить майно, мирне володіння яким підлягає захисту відповідно до приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності Відповідача на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції. У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". У питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства. (Постанова КГС ВС від 12.06.2019р у справі №916/1986/18.) [PERSON] отримала спірне майно у власність на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, вказаний договір укладено з [PERSON] , право власності якої на квартиру під [ADDRESS] , було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора та внесеного на його підставі запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності [PERSON] на спірний об`єкт виникло після проходження минулим власником належної законодавчої процедури, яка включала в себе реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі чинних договорів, актів, іншої чинної та неоспореної документації, без жодного зауваження з боку органів державної реєстрації, а також наступної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості за собою. Перевіряючи відповідність втручання вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, необхідно констатувати, по-перше, наявність майна в розумінні Конвенції, по-друге, наявність втручання у право мирно володіти майном, по-третє, підстави виправданості втручання і беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру, можна прийти до висновку про те, що право власності у [PERSON] виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання недійсним договорів відчуження майна та припинення права власності становить втручання Позивача у право Відповідача [PERSON] на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають. Такий підхід до застосування практики ЄСПЛ до вирішення питань власності застосовано Верховним судом при розгляді справи №916/1986/18 (пункти 49-51 постанови КГС ВС від 12.06.2019р.) Позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинення права власності [PERSON] на квартиру,; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації речових прав за [PERSON] на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинення права власності [PERSON] на квартиру, є похідними від доводів Позивачки про те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року не є укладеним, а тому задоволенню не підлягають. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності, у заяві зазначено, що [PERSON] звернулась до суду 14.06.2021 року із вимогами про визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, які мали місце у 2017 році. Починаючи із 2005 року з боку Позивача не здійснювалось жодних дій, які б могли свідчити про її зацікавленість належним їй майновими правами на нерухоме майно, як і не було вчинено дій щодо відновлення своїх прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року, який Позивач з її слів, не підписувала. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Ознайомившись із\~заявою про застосування строку позовної давності, суд дійшов до наступного висновку:\~Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~№14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд вважає заявлені позовні вимоги недоведеними, що виключає застосування такої підстави для відмови в позові як пропуск строку позовної давності. Ч. 9 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Суд дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову, що вжито Ухвалою суду від 16.06.2021 року, згідно якої: накладено арешт на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101, що належить на праві власності [PERSON] ; та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1237335251101). Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed