Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. Посилався на те, що 15.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №051-2008-2461, відповідно до якого остання отримала кредит на суму 20000 доларів США строком до 10.07.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 15.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №051-2008-2461-Р/1, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання усіх зобов`язань [PERSON] у повному обсязі як солідарні із позичальником боржники. У зв`язку з тим, що боржник неналежно виконувала умови кредитного договору, 31.05.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/7686/15ц було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №051-2008-2461 від 15.07.2008 року, яка станом на 06.08.2015 року складала 13985,68 доларів США, що складається із суми основного боргу за кредитним договором у розмірі 13333,60 доларів США та відсотків за користування кредитом у розмірі 562,08 доларів США. На час звернення до суду з даним позовом рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31.05.2016 року виконано не було. Зазначив, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Вважає, що на підставі ст.625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних за період з 15.09.2018 року по 14.09.2021 року. Оскільки основне зобов`язання виражене в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому вважає, що три проценти річних підлягають стягненню саме у доларах США. Згідно розрахунку заборгованості станом на 14.09.2021 року три проценти річних становлять 1236, 64 долари США. Просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на корись АТ «Універсал Банк» три проценти річних за період з 15.09.2018 року по 19.09.2021 року у розмірі 1236,64 долари США та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 13.04.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позов. У відзиві останній заперечував проти заявлених позовних вимог. Вказував на те, що період з 15.09.2018 року по 31.03.2019 року знаходиться поза межами трьохрічного строку позовної давності. Тому вимоги за вказаний період задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Окрім того, вважає, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволенню не підлягають, оскільки протягом 2016-2021 років невиконання рішення суду відбулось із вини банку, а не Крайковських. У діях відповідачів відсутнє неналежне виконання своїх зобов`язань. Не очікуючи примусового виконання рішення суду від 31.05.2016 року, [PERSON] мала намір добровільно його виконати шляхом часткового погашення, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до Відділення «Універсал банку» з приводу погашення заборгованості. Проте, працівники банку їй повідомили про додаткове нарахування штрафних санкцій та пені після ухвалення рішення суду, у зв`язку з чим погасити заборгованість по рішенню суду вона зможе лише, коли погасить весь інший борг. Будь-які платежі від Крайковських АТ «Універсал Банк» прийматимуть виключно в першу чергу на зарахування нової заборгованості. Із такими діями банку відповідач не погодилася, просила скасувати нараховані штрафні санкції після рішення суду та закрити кредит після погашення заборгованості по рішенню суду. Також [PERSON] просила надати їй можливість погасити кредитну заборгованість в розмірі 13895,68 доларів США рівними частинами протягом двох років, проте жодної відповіді не отримала. Вважає, що позивач фактично створив умови неможливості погашення боргу по рішенню суду від 31.05.2016 року. Виконавче провадження по рішенню суду від 31.05.2016 року було відкрито 22.09.2021 року. До цього часу жодних заходів по виконанню рішення суду позивач не вживав. Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. Так, 15.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №051-2008-2461, відповідно до якого остання отримала кредит на суму 20000 доларів США строком до 10.07.2028 року (а.с.7-10). З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 15.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №051-2008-2461-Р/1, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання усіх зобов`язань [PERSON] у повному обсязі як солідарні із позичальником (а.с.13-14). У зв`язку з тим, що боржник неналежно виконувала умови кредитного договору, 31.05.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/7686/15ц було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №051-2008-2461 від 15.07.2008 року, яка станом на 06.08.2015 року складала 13985,68 доларів США, що складається із суми основного боргу за кредитним договором у розмірі 13333,60 доларів США та відсотків за користування кредитом у розмірі 562,08 доларів США. Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 610, пункт 4 частини\~першоїстатті\~611 ЦК України). За змістом статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.\~Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, а також забезпечення прав та інтересів кредитора в охоронних правовідносинах регламентовано\~частиною другою\~статті 625 ЦК України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підстави припинення зобов`язання визначені\~главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Одночасно суд зауважує, що підстави, зазначені у статтях\~599,\~600,\~601,\~604 - 609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень\~ст.625 ЦК України\~та вважає, що має право на нарахування трьох процентів річних, передбачених статтею. Так, відповідно до положень\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Саме такі правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Таким чином, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті\~526,\~599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як було встановлено судом, постановою приватного виконавця Кондрюка К.О. від 22.09.2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №727/7686/15ц, виданого 29.07.2016 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 15.07.2008 року у розмірі 13895,68 доларів США (а.с.29-30). З наданого суду розрахунку заборгованості трьох процентів річних видно, що позивачем нараховано три проценти річних на суму заборгованості за рішенням у суду у розмірі 13740,41 доларів США. При цьому вказано, що сплачено по рішенню суду за період з 31.05.2016 року по 14.09.2021 року 155,27 доларів США (а.с.6). Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказував на те, що протягом 2016-2021 років невиконання рішення суду відбулось із вини банку, а не Крайковських. У діях відповідачів відсутнє неналежне виконання своїх зобов`язань. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд зауважує, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Суд зауважує, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] з моменту ухвалення 31.05.2016 року рішення суду у справі №727/7686/15ц по даний час не погасили заборгованість, стягнуту судовим рішенням у розмірі 13985,68 доларів США. Аргументи представника відповідача про те, що банк на її неодноразові звернення щодо добровільного погашення заборгованості повідомляв про необхідність сплати додатково нарахованих штрафних санкцій та пені суд відхиляє, оскільки вказані обставини не були підтверджені належними доказами. Окрім того, зазначена обставина не перешкоджала відповідачам здійснювати погашення заборгованості на розрахунковий рахунок банку із зазначенням призначення платежу: на погашення заборгованості по рішенню суду від 31.05.2016 року. Суд враховує, що саме відповідачі зобов`язані виконати рішення суду та могли це зробити в добровільному порядку. Таким чином, судом встановлено, що рішення суду у справі №727/7686/15ц через шість років після його ухвалення залишається невиконаним. Будь-яких доказів на спростування зазначеної обставини суду надано не було. Не може бути підставою для відмови в позові відсутність вини відповідачів у невиконанні рішення суду. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду зазначила в своїй постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (пункт 6.40 постанови). Частина третя\~статті 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга\~статті 80 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані. Разом із тим, представником відповідача в поданому до суду відзиві було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом лише 30.03.2022 року (а.с. 22), в той час як просить стягнути три проценти річних за період з 15.09.2018 року по 14.09.2021 року у розмірі 1236,64 доларів США. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Разом із тим, позивач звернувся до суду позовом лише 30.03.2022 року, а отже у частині позовних вимог про стягнення трьох процентів річних за період з 15.09.2018 року по 30.03.2019 року спливла позовна давність, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Згідно проведеного розрахунку трьох процентів річних за період з 30.03.2019 року по 14.09.2021 року на залишок суми стягнення 13740,41 доларів США, розмір заборгованості становить 1015 доларів США. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial