Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку і присадибної земельної ділянки в [ADDRESS] , проживає та зареєстрований у цьому будинку, де з 2010 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , але вони з початку 2017 року проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] із [PERSON] спільне господарство не веде, за будинком не доглядає, за електрику та газопостачання кошти не сплачує. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] із проханням добровільно знятись з реєстрації у будинку [ADDRESS] , але - безрезультатно. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації за місцем проживання. Ухвалою суду від 01.04.2022 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та в якості третьої особи орган опіки та піклування Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву із проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки невідомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи, від неї не надходило, у визначений судом строк відзиву на позов не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом оголошення на офіційному веб-порталі Косівського районного суду «Судова влада» відповідно до вимог п. 2 ч.7 та ч.11 ст.128 ЦПК України, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи подав до суду заяву із проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Отже, суд вважає за можливе в порядку ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що житловий будинок в с. Уторопи, присілок Царина, Косівського району, Івано-Франківської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 1999 року №38 виданого на підставі рішення Уторопської сільської ради (а.с.8). Згідно державного акту серії ЯД №869925 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Уторопи, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.7). Згідно рішення від 17.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено на проживання біля матері. (а.с.9-11). Згідно довідки Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №103 від 17 лютого 2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстровані в господарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.13) в господарстві [PERSON] зареєстрована колишня невістка [PERSON] та онук [PERSON] , але фактично вже більше 5 років не проживають на території села. Згідно довідки Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 22.03.2022 року №1/3 [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.24). У відповідності до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. А згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У своєму позові позивач вказує на те, що досудове врегулювання спору виявилося безрезультатним. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 107 ЖК передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи бувшим членом сім`ї позивача, не проживає в належному останньому житловому будинку понад рік разом із сином [PERSON] , місце проживання якого визначено із [PERSON] за рішенням суду і він самостійно не може визначати своє місце проживання в силу свого віку їх слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. За ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі за текстом «Закон») місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає. За змістом ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону особа зобов`язана зареєструватися за місцем проживання, підставою для зміни місця реєстрації може бути рішення суду про втрату права користування житлом. Спірний будинок не є у розумінні вказаного закону місцем проживання відповідачів, тому вони підлягають зняттю з реєстрації у цьому будинку. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] в зв`язку із тим, що з 2017 року вони там фактично не проживають, що слугуватиме підставою для зняття їх з реєстраційного обліку у спірному будинку. На підставі ст. ст. 72, 107 Житлового Кодексу України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: partial