Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 07 серпня 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них народився син [PERSON] . Але шлюбні відносини з дружиною фактично припинились наприкінці 2021 року, від тоді вони проживають окремо один від одного. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає. Позивач також вказував на ті обставини, що його син наразі проживають разом з ним, в житловому приміщенні, в якому для дітей створені усі необхідні для життя умови, а дружина переїхала до м. Люботин, де й проживає у житловому приміщенні, яке їй не належить, та не цікавиться життям сина. Дитина бажає проживати саме з батьком, що відповідає його інтересам. Тому він звернувся до суду, аби офіційно визначити місце проживання свого сина з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву визнання позову та пред`явлених до неї вимог в повному обсязі та проведення\~ розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 07 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим 07 серпня 2015 року відділом державної РАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 28 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають за різними адресами та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились наприкінці 2021 року та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися вони не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір сторін розірвати шлюб є остаточним та не суперечить їх інтересам. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, тому задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Дитина сторін у справі [PERSON] наразі проживають разом з батьком [PERSON] , який є позивачем по даній справі, і бажає в подальшому проживати саме з батьком. Ця обставина визнана відповідачем [PERSON] , тому суд вважає її встановленою. Відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і дітей, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання сина разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимоги позивача про визначення місця проживання сина разом з батьком та визнала ту обставину, що дитина фактично проживає з батьком, який створив для нього необхідні умови. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. З огляду на встановлені обставини того, що дитина безперервно проживає з батьком, який створив для неї належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. На підстави викладеного, суд задовольняє вимогу позивача та визначає місце проживання дитини разом з ним.

Outcome: approved