Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить продовжити йому строк на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , яки помер [INFO] та визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 5,881 га. в акціонерному товаристві закритого типу «Агрофірма Вишевичі», право на яку за життя мав його батько. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проживає в Чернігівській області, яка розташована на значній відстані від місця відкриття спадщини, що стало перешкодою для вчасного прийняття спадщини та звернення до нотаріуса. Також зазначає, що він на час відкриття спадщини не був обізнаний про те, що заповіти відсутні та він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду представник позивача адвокат Бойко В.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача Вишевицька сільська рада, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання не з`явилась, своїм правом на подання пояснень не скористалась. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с.15). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.16). Їх родинні відносини із позивачем - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження від 26.09.1973 року (а.с.18). Згідно довідки № 913 від 17.10.2019 року виданої Вишевицькою сільською радою Радомишльського району [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім померлого в цьому жилому будинку постійно проживали та були зареєстровані на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця: його дружина [PERSON] , його син [PERSON] , його дочка [PERSON] .Крім вище перерахованих більше ніхто постійно не проживав і не був зареєстрований на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців з дня його смерті, в будинку де він був зареєстрований (а.с. 23). З листа Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області № 636/01-16 від 30.07.2021 року слідує, що позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори станом на 30 липня 2021 року не звертався (а.с.47). Судом враховано, що згідно Закону України «Про нотаріат» до 2009 року Свідоцтва про право на спадщину видавались виключно державними нотаріальними конторами. Згідно виписки із по господарської книги за 1996-2000 роки, в будинку за адресою [ADDRESS] постійно проживали: голова сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , його дочка [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 76/2001 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що у відповідності до ст..ст. 529, 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли діти [PERSON] , яка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.07.2002 року, в тому числі і на Ѕ частину права на земельну частку (пай) в акціонерному товаристві закритого типу «Агрофірма Вишевичі» та син [PERSON] (а.с.59). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Вирішуючи питання про застосування норм права суд виходить з наступного: частинами 1, 3 ст. 5 ЦК України (в редакції 2004 року), передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в редакції 2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у томи числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються новим ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] , відкрилася[INFO] , до даних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 525 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визначає першу чергу спадкоємців за законом. Так, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, що викладені в п. 24 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визнання особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України № 565/1145/17. Таким чином, цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Отже, правила частини першої статті 550 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для вирішення питання про продовження строку для прийняття спадщини відсутні. Судом установлено та не заперечується позивачем, що він знав про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті його батька [PERSON] , оскільки він приймав участь у похованні. Однак, із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори у визначений шестимісячний строк не звернувся. Доказів, на підтвердження того, що реєстрація місця проживання в с.Мрин Носівського району Чкрнінівської області унеможливила протягом 6 місяців подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, позивачем не надано. Доводи позивача, про те, що він на час відкриття спадщини не був обізнаний про те, що заповіти відсутні та він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги не можуть свідчити про непереборні обставини, які завадили подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач є сином спадкодавця і у відповідності до вимог ст.. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) він є спадкоємцем першої черги за законом, а тому у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Також не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що нотаріусом не було вжито заходів для перевірки наявності заповіту та встановлення кола осіб всіх спадкоємців, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується довідкою нотаріуса № 636/01-16 від 30.07.2021 року (а.с.47). Інших доказів які б свідчили про причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій пов`язаних із прийняттям спадщини позивачем не надано. Також позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу щодо вступу в управління або володіння спадковим майном або його частиною. Суд не приймає як доказ довідку № 913 від 17.10.2019 року видану Вишевицькою сільською радою Радомишльського району в частині прийняття спадщини в шестимісячний строк саме позивачем [PERSON] , оскільки участь у похованні батька та допомога рідним у організації поминальних обідів не свідчить про фактичний вступив в управління або володіння спадковим майном. Також наявна в довідці № 913 від 17.10.2019 інформація про фактичне прийняття спадщини саме позивачем спростовується іншими доказами у справі. Зокрема згідно виписки із погосподарської книги (а.с. 22), довідки виконкому Вишевицької сільської ради (а.с. 58) та самої довідки № 913 від 17.10.2019 позивач на день смерті та протягом шести місяців після смерті батька разом з ним не проживав. Натомість разом із [PERSON] постійно проживали дружин, дочка та син [PERSON] , які у відповідності до ст.. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 76/2001 до майна померлої [INFO] [PERSON] . За таких обставин, підстави для визнання права на спадкове майно за позивачем також відсутні. Крім того, суд враховує тривалість неподання заяви про прийняття спадщини і після закінчення шестимісячного строку, передбаченого статтею 549 ЦК УРСР, дотримання заявником такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). У справі, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , а позивач звернувся до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини у липні 2021 року, тобто після спливу значного періоду часу, який становить 23 роки. Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Враховуючи презумпцію знання законодавства відповідно до ч.2 ст.68 Конституції України, нездійснення своїх прав у визначені законом строки не свідчить про їх порушення з метою захисту в судовому порядку. З огляду на вище викладене, позивачем не вказано жодної перешкоди чи обставини, що сприяла б пропуску строку для прийняття спадщини з 13.07.1998 року по 15.07.2021 року, а тому суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не створювали для нього об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, а також факт вступу позивачем в управління спадковим майном, не підтверджено жодним доказом, а від так відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Outcome: dismissed