Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

20 липня 2021 року, представник позивачів звернувся до Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд, стягнути з\~\~відповідача [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України (р/рUA888201720343100001000006080) виплачену одноразову грошову допомогу та премію у розмірі 14251,66\~грн., а також судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 2270 грн. Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2021 р. матеріали вказаної цивільної справи надіслано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області у зв`язку з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації відповідача на території Овідіопольського району Одеської області, які були отримані вказаним судом 25.01.2022 р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 р. розподілені в проовадження судді Гандзій Д.М. (а.с. 36,38,41). Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 р. вказані матеріали цивільної справи були прийняті до свого провадження з відкриттям провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 42-43). Представник позивача Білгород Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов, який просив задовольнити та слухати справу за його відсутності з посиланням на Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 р. та виконанням бойових завдань, спрямованих на відсіч збройної агресії з боку росії та веденням війни, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 54,55). Відповідачі в жодні судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за останньою відомою позивачам і суду адресою місця реєстрації (проживання, перебування), що підтверджується довідкою ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області від 09.12.2021 р., відповідно до якої, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 18.11.2016 р. за адресою : [ADDRESS] та зворотними поштовими повідомленнями з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надав (а.с. 36,45-46,50-51,57-58). Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку в підготовчому судовому засіданні, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст.ст. 191,281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 1213 Цивільного кодексу України визначено, що набувач зобов?язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов?язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 02.07.2019 року № 286-ОС «По особовому складу» відповідача [PERSON] було прийнято на військову службу за контрактом осіб сержантського складу та укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України терміном на 3 (три) роки з 02.07.2019 року (а.с. 5). Відповідно до розділу 4 частини 5 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» - одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям після укладення ними першого контракту з особами, які приймаються на посади сержантського складу. Грошова допомога виплачується в розмірі восьми прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених законом на 01 січня календарного року та після дня набрання чинності першим контрактом, передбаченим пунктом 23 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, на підставі наказів відповідних начальників(командирів)органів Держприкордонслужби про призначення на посаду та вступ до виконання обов?язків за цією посадою. Відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 12.07.2019 року № 303-ОС «Про встановлення виплату надбавок, винагород, премії та інших видів грошового забезпечення листопаді 2019 року», відповідачу [PERSON] була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі восьми прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених законом на 01 січня календарного року (а.с. 6-8). Відповідно до особистої картки грошового забезпечення [PERSON] , одноразова грошова допомога була виплачена у серпні 2019 року та складала 17289 грн. (а.с. 10). Відповідно до розділу 4 частини 5 п. 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», у разі звільнення військовослужбовців\~з\~військової служби до закінчення строку служби за першим контрактом зв?язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем,\~обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов?язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», через службову невідповідність у зв?язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку - одноразова грошова допомога підлягає стягненню з них у сумі, обчисленій, ураховуючи кількість повних календарних місяців пропорційно часу, як залишився до закінчення дії контракту. Відповідно до пп. 11 п. 14 р. 3\~вищевказаного Наказу,\~премія не виплачується\~військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за службовою невідповідністю, у зв?язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнено до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення). Відповідно до особової картки грошового забезпечення премія була виплачена у розмірі 3962,50 гривень у грудні 2019 року (а.с. 10). Відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 30.12.2020 року № 625-ОС «По особовому складу» з відповідачем [PERSON] було розірвано контракт\~та звільнено його з військової служби за статтею 26 частиною 5 пунктом 2 підпунктом «ж» (у зв?язку систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) у запас Збройних Сил України та переведено на строкову військову службу (а.с. 9). Відповідачу [PERSON] було доведено розрахунок відшкодування одноразової грошової допомоги після укладання ним першого контракту (з урахуванням пропорційного часу проходження служби), відповідно до якого сума відшкодування складає 14251,66 грн., тобто вжито заходів досудового врегулювання спору відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що підтверджується відповідним актом Також\~відповідачу надано можливість добровільно відшкодувати зазначені кошти до 30.12.2020 року, про що свідчить його підпис у відповідному акті (а.с. 11-16). Між тим, відповідач звільнений 30.12.2020 року, але станом на теперішній час, вказані вище грошові кошти ним сплачені не були. Таким чином враховуючи, що відповідачем не було сплачено безпідставно набуті кошти, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачів, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в сумі 2270 грн., сплачених позивачем при подачі позову і підтверджених документально (а.с. 53).

Outcome: approved