Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивачка звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою в якій просить визнати недійсним договір дарування, укладений 20 травня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений Страшовською Н.В., секретарем виконкому Раневицької сільської ради за р. № 34. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її рідна тітка, [PERSON] . Ще за життя її тітка, [PERSON] , склала заповіт від 12.03.1997 року в її користь, яким «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла» їй, позивачу по справі. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В.. внаслідок чого була заведена спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Приватний нотаріус Спариняк Л.В. не змогла видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з тим що відсутні правовстановлюючі документи. Вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно (1/2 житлового будинку). Відповідно до Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2021 року у справі №442/6251/20 судом вирішено: «Визнати за позивачем [PERSON] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на частку у праві власності на житловий будинок (загальною площею - 71,7 кв.м., житлове:- площею - 40,0 кв.м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами, яка знаходився за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення оскаржується у Львівському апеляційному суді. Після отримання нею Ухвали Львівського апеляційного суду та інших копій документів вона дізналась про оскаржуваний договір, який на даний період часу просить визнати недійсним. Позивач, допитана в судовому засіданні як свідок, суду пояснила, що є матір`ю відповідача - [PERSON] і звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом 10.12.2021 року про визнання недійсним договору дарування, укладеного 20 травня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок, який належав [PERSON] на праві особистої власності, що знаходиться в [ADDRESS] ) на земельній ділянці сільської ради площею 0,28га. Вважає, що Ѕ житлового будинку за вище вказаною адресою належав її тітці [PERSON] , яка проживала в ньому до дня своєї смерті, до [INFO] , і відповідно її право порушено, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом, який 12.03.1997 склала [PERSON] на її користь. В цьому заповіті [PERSON] заповіла на її користь все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Про існування договору дарування, укладеного 20 травня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] , їй стало відомо лише із апеляційної скарги [PERSON] на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28.01.2021 у справі № 442/6251/20, згідно якого було визнано за позивачкою у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на Ѕ частку у праві власності на житловий будинок (загальною площею 71, 7 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходився за адресою [ADDRESS] . Однак на даний час рішення не набрало законної сили, оскільки це рішення оскаржив [PERSON] . З відповідачем у неї неприязні відносини, а тому звернулась до суду з даним позовом, і про оскаржуваний нею договір їй відомо нічого не було. Представник позивача [PERSON] адвокат Паращак Н.Б. підтримав вимоги своєї довірительки, вказав, що позов є підставним, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ловінська С.С. в передбачені законом терміни подала суду відзив на позовну заяву, та в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, які викладенні у відзиві, просила суд відмовити в його задоволені. Заслухавши думку учасників судового засідання, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 20 травня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок, який належав [PERSON] на праві особистої власності, що знаходиться в [ADDRESS] ) на земельній ділянці сільської ради площею 0,28га. Згідно пункту 1 цього договору цей житловий будинок належав дарителю [PERSON] на підставі запису погосподарської книги за № 128 та на основі довідки № 716 від 19.05.1992. Згідно п.2 договору дарування дар оцінений в сумі 23026,00 крб.00коп. Інвентаризаційна (страхова) оцінка становить 23026-00крб. згідно п.3 договору. Даритель свідчить, що згаданий житловий будинок до цього часу нікому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі і під забороною не перебуває. Цей договір посвідчений секретарем виконкому Раневицької сільської ради, а також перевірено належність гр. [PERSON] житлового будинку, що відчужувався. Договір зареєстровано в реєстрі за № 34 від 20.05.1992 та стягнуто державне мито. Один примірник договору зберігається у Раневицькій сільській раді. В матеріалах справи міститься копія належно завірена та перевірена судом цього договору, який міститься в архіві Дрогобицької міської ради. Крім того, в погосподарській книзі № 128 також є відмітка про укладення договору дарування від 20.05.1992, та змінено запис в графі [PERSON] , замість «голова» вказано «баба», а в графі [PERSON] замість «внук»- «голова». Згідно журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Раневицької сільської ради за 1992-1997 роки, під № 34 нотаріальної дії від 20.05.1992 є запис щодо посвідчення договору дарування житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] , відмітка про стягнення державного мита за вчинення нотаріальної дії, за техпослуги. Посилання позивача на те, що у дублікаті договору дарування оспорюваного житлового будинку є підпис в графі даритель, спростовується наданими суду копіями договору дарування та виданим дублікатом договору дарування від 29.12.2021, посвідченого Гірчаком І.М., старостою сіл Раневичі, Почаєвичі, Михайлевичі виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області. Дублікат договору дарування виданий замість втраченого для [PERSON] . Цей дублікат має силу оригіналу. Перший примірник дублікату зберігається у виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради. Дублікат зареєстровано в реєстрі за № 6 та стягнуто державне мито. В судовому засіданні були допитані свідки, та встановлено, що позивачці було відомо про існування договору дарування, який був укладений між матір`ю позивачки [PERSON] та її сином [PERSON] . В судовому засіданні була допитана в якості свідка позивачка, яка суду показала, що їй стало відомо про те, що існує договір дарування, укладений між її матір`ю та її сином лише з матеріалів апеляційної скарги [PERSON] на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28.01.2021 у справі № 442/6251/20. Вона зверталася до Раневицької сільської ради у 2007 році, і їй було видано довідку секретарем Раневицької сільської ради І.Крайчик за № 857 від 12.10.2007, згідно якої вбачається, що власниками спірного будинку є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка звернулася у 2020 році до суду про визнання за нею Ѕ права власності на спірний житловий будинок, та доказом у цій справі слугувала довідка №857 від 12.10.2007. Пояснити, чому не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з 1999 року по 2020рік не могла. Підтвердила, що перебуває у неприязних відносинах зі своїм сином [PERSON] . З показів позивачки стає очевидним факт, що позивачка, отримавши довідку № 857 від 12.10.2007, повинна була звернути увагу, на якій підставі належить Ѕ частка житлового будинку її сину [PERSON] . Однак з позовом про визнання за нею права власності вона звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду лише у 2020 році. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає в сусідньому селі Почаєвичі, є двоюрідною сестрою позивачки, її мати є рідною сестрою батька позивачки. Знає, що батько позивачки проживав з [PERSON] , яка була його сестрою, до своєї смерті. Спірний будинок побудували їхні батьки, у яких були ще інші діти - дві дочки та два сини. Після смерті батьків в будинку залишилися проживати [PERSON] та [PERSON] . Будинок є одним цілим, однак мав два входи. [PERSON] жив у своїй половині, а тітка [PERSON] у своїй. Позивачка жила в половині разом із своїми батьками. [PERSON] мала чоловіка, який помер за неї раніше. Про існування договору дарування їй не відомо було. А після 1995року, після одруження [PERSON] між позивачкою та її сином [PERSON] стали неприязні відносини. Свідок [PERSON] суду показав, що є двоюрідним братом позивачки, його мати [PERSON] є рідною сестрою батька позивачки. Йому відомо, що спірний будинок побудував дідо позивачки. Після його смерті будинок перейшов у власність його дружині - бабці позивачки. Після її смерті будинок залишився сину [PERSON] , батькові позивачки. Після смерті останнього будинок перейшов у власність його дружині [PERSON] , матері позивачки. В цьому будинку проживала сестра батька інвалід з дитинства [PERSON] . Дітей не мала, була одружена. Будинок був формально поділений, кожен мав свій номер. Батько позивачки побудував літню кухню для себе та для сестри [PERSON] . Стосунки у позивачки та її сина [PERSON] є неприязні. Свідок [PERSON] показала суду, що працювала в Раневицькій сільській раді секретарем з 10.12.1991 року до грудня 2003року, а згодом головою Раневицької сільської ради - з грудня 2003 року по листопад 2010року. В день укладення договору дарування 20.05.1992 при укладенні цього договору була присутня сама позивачка, яка прийшла разом із своєю матірю [PERSON] та сином [PERSON] , який прибув з лав Радянської Армії у відпустку. Договір дарування укладався на цілий будинок на підставі технічного паспорту, довідки з інвентарбюро, де було вказано, що житловий будинок на [ADDRESS] належав [PERSON] . Їй не відомо, на якій підставі цей будинок належав [PERSON] . Погосподарські книги с. Раневичі були поновлені в 1991 році та передані до Раневицької сільської ради у 1992 році з Болехівської сільської ради. В будинку на той час жили з однієї сторони позивачка, її син [PERSON] , та матір позивачки [PERSON] , а з другої сторони будинку в одній кімнаті проживала [PERSON] , яка була інвалідом, ходила на патерицях. Була одинокою, і з соціального захисту населення отримувла допомогу та догляд. Все господарство на [ADDRESS] належало [PERSON] , про що свідчить запис в погосподарській книзі № 128. Щодо іншого запису в погосподарській книзі, що стосується [PERSON] , то цей запис був зроблений Болехівською сільською радою, на її думку, з метою проведення газу. Вказує, що посвідчувала заповіт, де [PERSON] заповідала все своє майно, яке їй буде належати для позивачки, однак в заповіті про житловий будинок нічого не вказано. І при укладенні цього заповіту вона пояснювала позивачці, що цей заповіт стосується лише майна, яке знаходиться в будинку, а не спірного будинку. Свідок [PERSON] \~також надала\~показання щодо\~довідки від\~12.10.2007\~за №\~857,\~яка була\~видана для\~гр.\~ [PERSON] ,\~де вказано,\~що нібито\~частина будинку\~на [ADDRESS] належала\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] .\~Вона вказала,\~що такої\~довідки вона\~ніколи не\~видавала і\~не могла\~її видати,\~оскільки сама\~посвідчувала договір\~дарування на\~весь житловий\~будинок.\~ \~Підпис в\~цій довідці\~відповідає підпису\~серетаря виконавчого\~комітету Раневицької\~сільської ради,\~яка працювала\~з нею\~на той\~час \~ [PERSON] ,\~тому біля\~слів «сільський\~голова» є\~похила риска.\~Однак їй\~не зрозуміло,\~з яких\~підстав [PERSON] \~могла видати\~цю довідку,\~оскільки вона,\~як і\~всі в\~селі жителі,\~знали,\~що будинок\~належав [PERSON] ,\~ на\~правах власності.\~Крім того,\~ [PERSON] \~була присутня\~при складанні\~актів про\~ \~відсутність проживання\~позивачки та\~її сина\~ [PERSON] \~в будинку\~на [ADDRESS] на\~протязі декількох\~років,\~в яких\~було зазначено,\~що власником\~будинку є\~ [PERSON] \~(акти\~від 29.05.2005,\~02.11.2006,\~26.12.2005). Свідок [PERSON] показала суду, що про факт належності спірного будинку згідно договору дарування був відомий всім жителям у селі Раневичі, в тому числі і позивачці. Про це знала також її мама, бабця, та всі односельчани, відразу ж, як був подарований будинок. Як прийшов [PERSON] з лав армії, то всі в селі обговорювали, що бабця [PERSON] подарувала внуку будинок. Відносини між позивачкою та її сином [PERSON] завжди були хороші, дружні, а зіпсулися відносини після того, як [PERSON] одружився. З моменту отримання в дар житлового будинку [PERSON] повністю утримував цей будинок, оплатив всі борги за комунальні послуги, які виникли у зв`язку з несплатою за газ [PERSON] , робив в ньому ремонтні роботи, замінив вікна на металопластикові та ін. [PERSON] отримувала допомогу від соціального захисту населення як одинока. Встановлено, що договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було укладено в Раневицькій сільській раді, з дотриманням всіх норм цивільного законодавства. Відповідно до статті 243 ЦК УРСР від 1963 року встановлено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Отже, з 20.05.1992 року майно було подароване та передане [PERSON] , про що зазначається в погосподарських книгах, в будинковій книзі та факт реєстрації та проживання [PERSON] у подарованому будинку по теперішній час. У журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Раневицької сільської ради за 1992-1997 під номером нотаріальної дії 34 від 20.05.1992 року, де вказані прізвища та паспортні дані дарувальника і обдарованого, зміст нотаріальної дії «посвідчення договору дарування житлового будинку», та стягнуто державного мита в сумі 1153-80крб, про що видана квитанція за № 123034. Згідно статті 244 ЦК УРСР від 1963року (Форма договору дарування) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовувались правила статті 227 ЦК УРСР від 1963року. Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» № 534-XII (534-12) від 08.12.90) в п.7ч.1 статті 42 (Повноваження, делеговані державою) було передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону здійснює повноваження, делеговані йому державою, а саме - вчиняє нотаріальні дії, реєструє акти громадянського стану відповідно до законодавства. За таких обставин договір дарування житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 20.05.1992, був дотриманий відповідно до норм існуючого на той час законодавства, у письмовій формі, та нотаріально посвідчений, де повноваження нотаріусів були делеговані виконавчому комітету Раневицької сільської ради, та згідно ст.227 Цивільного кодексу УРСР договір зареєстрований в реєстрі у виконкомі сільської ради за № 34, та оплачено 2-50 крб за складання договору, а 1151,30крб за посвідчення договору. Звертаємо увагу суду, що основним питанням при укладенні договору дарування є волевиявлення сторони та таке не спростоване жодними доказами. Договір дарування від імені [PERSON] обдарованому [PERSON] ніким не оскаржувався. З дня посвідчення договору дарування з 20.05.1992 року [PERSON] став власником спірного житлового будинку на [ADDRESS] . Позивачка вказує, що вона є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, який було складено [PERSON] 12.03.1997 в користь позивачки. Сама ж [PERSON] померла [INFO] . Однак у заповіті жодним чином не зазначено, що заповіт складено на будинок чи на його частину, а лише на майно, яке буде належати спадкодавцю на момент смерті. Про існування договору дарування від 20.05.1992 року було відомо всім, без винятку, в тому числі і самій [PERSON] , і позивачці у справі. А [PERSON] з 1992 року по день своєї смерті 1999 не порушувала питання щодо дійсності договору дарування житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . На підставі вище наведеного вважаємо, що права позивачки жодним чином не були порушені. На час виникнення спірних правовідносин, вважаємо, необхідно врахувати вимоги ст. ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР, що діяли. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно статті 75 ЦК УРСР позовна давність у справах, що виникли за час ЦК УРСР застосовується незалежно від заяви сторін. Крім того, позивачка після смерті [PERSON] з 21.01.1999 не зверталася у визначений законом шестимісячний строк для вирішення своїх спадкових прав. Станом на момент складання заповіту та на момент смерті - [INFO] у [PERSON] було відсутнє право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки ще з 20.05.1992 єдиним власником всього житлового будинку [ADDRESS] ) є [PERSON] . [PERSON] , дійсно, проживала у спірному житловому будинку, однак права власності на частину будинку вона не мала. Вона була рідною сестрою основного власника будинку [PERSON] , де після його смерті одноособовим власником будинку стала його дружина [PERSON] , яка і подарувала весь будинок своєму онуку - [PERSON] [PERSON] не мала сімї, та проживала в будинку за дозволом свого брата - [PERSON] , де він надав для проживання їй окрему кімнату площею 12,9 кв.м. та частину коридору, площею 6,1 кв.м, тобто вона тимчасово займала частину жилого будинку площею 19,0кв.м. Тому в технічному паспорті на замовлення [PERSON] і було вказано кв. [ADDRESS] , де визначено було площі нібито квартир: 19,0кв.м та 52,7 кв.м. відповідно. В погосподарській книзі було вказано загальну площу, якою користувалася [PERSON] 15кв.м. Слід зазначити, що і згідно будинкової книги вбачається, що [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] , а з 20.05.1992 власником був [PERSON] . Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачка не могла прийняти як спадщину майно, яке не належало спадкоємцю. Наявність заповіту не дає підстав вважати про існування у заповідача на день смерті майна, в нашому випадку житлового будинку (його частини) на [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України рішеннями від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі застосовуються положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. А отже, згідно існуючого договору дарування від 20.05.1992 єдиним власником всього житлового будинку [ADDRESS] ) є [PERSON] , а відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на вище вказаний будинок не може бути підставою для відібрання у [PERSON] права власності на житловий будинок. Позивач у позові зазначає, що документи, які наявні в матеріалах справи, свідчать про належне володіння спадкодавцем майна, яке йому належало нібито на законних підставах, та має усі необхідні документи відповідно до законодавства. Однак, нами наведено докази, що саме [PERSON] є єдиним власником всього житлового будинку в [ADDRESS] , а факт проживання [PERSON] в будинку разом з [PERSON] та попереднім власником [PERSON] не може бути підставою визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок (його частину). Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином,\~з наведеного\~вище вбачається,\~що єдиним\~власником будинку\~на [ADDRESS] є\~ [PERSON] ,\~а позивачка\~звернулася з\~вимогою про\~скасування договору\~дарування,\~укладеного між\~її матірю\~та її\~сином 20.05.1992,\~через 29\~років 6,5\~місяців,\~тобто із\~спливом трирічного\~строку для\~звернення до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права,\~встановленого ст.75\~ЦК УРСР,\~що є\~підставою для\~відмови в\~позові з\~цих підстав. Крім того, після смерті спадкоємця [PERSON] з моменту відкриття\~спадщини \~з \~21.01.1999\~року і\~до звернення\~до суду\~з цим\~позовом,\~пройшов дуже\~значний час,\~отже позивачка\~навласний розсуд не цікавилась своїми спадковими правами. Зазначене дає підстави вважати, що позивачка також об`єктивно могла довідатися про порушення її спадкових прав, що спірний будинок належить її сину. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed