Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У квітні 2021 року [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що 30 березня 2021 року через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивачем був отриманий рекомендований лист із вкладеною в нього постановою про відкриття виконавчого провадження №64947801 від 24 березня 2021 року, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Назаром Васильовичем, про стягнення з позивача заборгованості на користь відповідача на підставі виконавчого напису №7312 від 18 лютого 2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна. Згідно виконавчого напису №7312 від 18 лютого 2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, пропонується стягнення з позивача на користь відповідача за кредитним договором № 630243040 від 25,12.2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем, заборгованості, строк якої настав, за період з 28 серпня 2020 року по 04 січня 2021 року в розмірі 36 913,50 грн. Позивач як на підставу для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що загалом із відповідачем не укладав жодного кредитного договору. Виконавчий напис вчинено на підставі заяви-анкети про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у рамках продукту «Альфа-Максі», при цьому з дня виникнення права вимоги і до дня вчинення оскаржуваного виконавчого напису у стягувача сплив строк, передбачений для його вчинення, а саме передбачений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, позивач стверджує, що виконавчий напис не містить детального розрахунку за кредитним договором №630243040, як наслідок відсутні підстави для безумовного визнання нотаріусом суми заборгованості як безспірної. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року в даній цивільній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та, поряд із цим, вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №7312 від 18.02.2021 року. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 03 червня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи. Відзив, пояснення чи заяви з інших процесуальних питань на адресу суду не надходили. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Треті особи пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не подавали. Крім того, ухвала суду про витребування документів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни залишилась без виконання з невідомих суду обставин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 25 грудня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Альфа-Максі», про акцепт Публічної пропозиції на укладення договору про участь в програмі лояльності Махі/Програм Махі. Із фотозображення банківської картки виданої на ім`я « [PERSON] », вбачається, що клієнту було випущено банківську картку № [NUMBER] строком дії до 12/16. 18 лютого 2021 року року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 7312, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 630243040 від 25.12.2014, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк». Відповідно до змісту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 25.08.2020 року по 04.01.2021. Сума повної заборгованості складає 36913,50 грн. в тому числі заборгованість за сумою кредиту становить - 13158,9 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 23730,8 грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами - 23,80 грн. Крім того, в порядку ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» з боржника підлягає до стягнення 650 грн. за вчинення виконавчого напису. У подальшому, на підставі заяви стягувача про примусове виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64947801 з примусового стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 36913,5 грн. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Слід відмітити, що за відсутності належним чином завірених матеріалів виконавчої справи суд позбавлений можливості підтвердити чи спростувати посилання позивача, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом поза межами строків передбачених ЗУ «Про нотаріат», оскільки фотозображення банківською картки, на яке посилається позивач, не підтверджує що остання були випущена на виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Альфа-Максі» № 630243040 від 25.12.2014, а тому строк дії цієї картки неможливо ототожнювати із умовами кредитного договору № 630243040 від 25.12.2014. Окрім зазначеного, істотні умови кредитного договору № 630243040 від 25.12.2014 невідомі, оскільки сам кредитний договір, як такий, у матеріалах відсутній, а тому перевірити правильність нарахованої у виконавчому написі заборгованості суд позбавлений можливості. Однак, за твердженням позивача, останній заперечує проти розміру нарахованої заборгованості, яку по суті не визнає. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТОВ «Альфа-Банк» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив наявність боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання в позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а, як встановлено судом, заборгованість не є безспірною. Висновки суду щодо розподілу судових витрат У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн. за подання позовної заяви немайнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову. Крім того, позивачем під час звернення із позовною заявою, заявлялась вимога про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, що відповідно до наданого до суду розрахунку складає 35 512,70 грн., про що необхідно зазначити наступне. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Поряд із цим, судом встановлено, що на підтвердження обсягу виконаних робіт, адвокатом не долучено до матеріалів акту приймання-передачі послуг та документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу та/або договору про надання правової допомоги, який засвідчив порядок та розмір сплати гонорару, який позивач має сплатити, тому суд приходить до переконання, що в задоволенні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат у розмірі 35 512,70 грн, що понесені, як витрати на правову допомогу, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial