Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

28.04.2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги 03.06.2021 року, просив визнати недійсною його заяву від 28.12.2020 року про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] та автомобіль марки Gelly MR-7151А, 2008 року випуску, що видані 23.03.2021 року на ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на спадкове майно за відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] та автомобіль марки Gelly MR-7151А, 2008 року випуску. Позивач є власником іншої 1/2 ідеальної частини зазначеного житлового будинку. Відповідач незаконно заволодів документами, що посвідчують право власності на вказаний будинок, та отримав свідоцтва про право власності за законом на все майно покійної [PERSON] . Підставою для видачі таких свідоцтв стала подана ним 28.12.2020 року заява про відмову від спадщини померлої дружини, посвідчена нотаріально. Наголошує, що на момент вчинення даного правочину він в силу свого віку, перенесених захворювань, юридичної необізнаності помилився щодо правових наслідків правочину, оскільки не мав наміру відмовлятися від спадщини після смерті дружини і вважав, що підписує документи, необхідні саме для прийняття спадщини. Також не пам`ятає, щоб нотаріус роз`яснював йому, який документ надається для підпису та юридичні наслідки підписання даного документу. Після смерті дружини він продовжує проживати в будинку. Вказаний будинок збудований за його кошти за час шлюбу з покійною дружиною. Натомість відповідач має інше житло. Він є позивачу нерідним сином, з ним склалися неприязні відносини і він переслідує єдину мету: позбавити його частки у спадщині та створити умови, які ускладнять його спокійне проживання. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. 28.04.2021 року ухвалою суду частково задоволена заява позивача про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки Gelly MR-7151А, 2008 року випуску, шасі [NUMBER] до набрання законної сили рішенням суду у справі № 285/2178/21. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 13.05.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 03.06.2021 року судом прийнята до розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог, відкладено судове засідання, надана можливість стороні відповідача підготувати відзив на збільшені позовні вимоги. У відзиві від 17.06.2021 року відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову повністю. Свої заперечення мотивували тим, що позивач звернувся до суду з захистом непорушеного права, до матеріалів справи не долучив ключового доказу - копії заяви про відмову від спадщини від 28.12.2020 року. Також відсутні підстави для прийняття заяви про уточнення позовних вимог до суду. Крім того, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Посилання позивача на помилку, як підставу для визнання правочину недійсним, є безпідставним і не доведеним жодним доказом. Правом подачі відповіді на відзив позивач не скористався. Також у підготовчому судовому засіданні 08.07.2021 року за клопотанням позивача призначена судова психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлені питання про стан психічного здоров`я позивача на момент підписання заяви про відмову від спадщини. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Після надходження висновку експерта у травні 2022 року провадження по справі поновлене, підготовче судове засідання призначене на 02.06.2022 року. 02.06.2022 року справа призначена до судового розгляду на 20.06.2022 року. Позивач в судовому засіданні 20.06.2022 року позов просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові. Наголосив, що заяву про відмову від спадщини підписав у поганому самопочутті, не міг прочитати текст, бо піднявся тиск. Після смерті дружини в нього була глибока депресія аж до березня 2021 року. Ініціативу звернутися до нотаріуса проявив рідний брат відповідача [PERSON] , який також відмовився від своєї частки у спадщині на користь відповідача. Наразі він, хоча і є пенсіонером, працює слюсарем у КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго". З роботою справляється добре. Був випадок, що він закрив будинок на інший ключ, якого не мав відповідач. З приводу неправомірних дій відповідача звертався до поліції. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. Пояснила, що відповідач повністю усвідомлював значення своїх дій при написанні заяви про відмову від спадщини після смерті дружини. Про вказане, зокрема, свідчить висновок судово-психіатричного експерта. Проте у березні 2021 року виник конфлікт між позивачем та синами покійної дружини з того приводу, що він привів у помешкання іншу жінку. З того часу позивач не допускає відповідача до житлового будинку. Наразі в суді на розгляді перебуває справа про усунення перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] . Приватний нотаріус Плюйко В.П. у письмових поясненнях при розгляді справи поклався на розсуд суду. Судове засідання просив провести без його присутності. Одночасно наголосив, що при вчиненні нотаріальної дії щодо [PERSON] він діяв виключно відповідно до вимог чинного законодавства, у межах своєї компетенції та повноважень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , сестра померлої [PERSON] , повідомила, що їй стало відомо, що діти її покійної сестри [PERSON] і [PERSON] домовились з чоловіком [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] подадуть нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини з тим, щоб частину будинку матері отримав саме [PERSON] , який є молодшим сином та не має власного житла. Земельна ділянка по [ADDRESS] належала їх з [PERSON] покійним батькам. Коли [PERSON] одружилась з [PERSON] , то той наполіг, щоб збудований ними будинок на вказаній землі був зареєстрований за ними порівну. На теперішній час [PERSON] не живе у частині зазначеного будинку, бо має конфлікт з [PERSON] . Свідок [PERSON] , брат відповідача [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що після смерті матері [PERSON] він разом з братом [PERSON] та [PERSON] домовились про те, що половину будинку, що належала матері, слід віддати меншому брату [PERSON] . Він повідомив [PERSON] , що зранку 28.12.2020 року він їде до нотаріуса писати відмову від спадщини. У визначений час [PERSON] сам на власному транспорті прибув до нотаріуса. Їх у приміщенні було троє: він, брат [PERSON] та [PERSON] . Коридор у приміщенні був маленький, двері до кабінету нотаріуса відчинені. Він зайшов першим, нотаріус пояснив йому значення відмови від спадщини, дав документи, щоб перевірити їх на відсутність помилок. Потім зайшов [PERSON] , йому нотаріус говорив таке саме. Це він чув тому, що коридор у приміщенні маленький і двері до кабінету нотаріуса були відчинені. Після подання заяви вони втрьох вийшли на вулиці, вони з братом подякували [PERSON] за його позицію. Він поїхав на роботу за кордон та пізніше, у березні 2022 року, дружина повідомила йому, що [PERSON] привів до будинку матері іншу жінку, вона там господарює, розпоряджається маминими речами. З цього приводу між ними виник конфлікт, оскільки братам тяжко було усвідомлювати, що після смерті мами не пройшло і шести місяців, а в її будинку вже хазяйнує інша господиня. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Дружина позивача та матір відповідача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Покійна [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 26.11.2010 року мала у власності 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Gelly MR-7151А, 2008 року випуску, шасі [NUMBER] . Інша 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] з 26.11.2010 року належить позивачу [PERSON] . 28.12.2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйка В.П. з заявою, в якій повідомив, що йому відомо, що він є спадкоємцем після смерті дружини [PERSON] , проте від спадщини, що залишилась після її смерті, він відмовляється, в тому числі від обов`язкової частки у спадщині. Відмову від прийняття спадщини відкликати не буде. Також нотаріусом йому роз`яснено зміст ст. 60 Сімейного кодексу України і він відмовився від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки все майно, яке зареєстроване за померлою [PERSON] є її особистою приватною власністю (а.с. 134). Того ж дня [INFO] син померлої [PERSON] також подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини (а.с. 139 зв.б.). Відповідач [PERSON] 28.12.2020 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . 23.03.2021 року [PERSON] отримав два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно свідоцтв спадщина складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та автомобіля марки Gelly MR-7151А, 2008 року випуску, шасі [NUMBER] (а.с. 148). Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 08.02.2022 року, проведеного за клопотанням позивача, [PERSON] , 1956 року народження, на момент написання заяви від 28.12.2020 року про відмову від спадщини психічним захворюванням не страждав. Також [PERSON] на момент написання заяви від 28.12.2020 року про відмову від спадщини міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виявлені у [PERSON] в наявних медичних документах, діагнози та хвороби не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент написання заяви від 28.12.2020 року про відмову від спадщини (а.с. 121-123). Вирішуючи питання про визнання недійсним відмови [PERSON] від спадщини від 28.12.2020 року як одностороннього правочину, суд аналізує наступні норми права. Згідно із положеннями статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Також волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин згідно положень ст. 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 1273 ЦК Україниспадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно з частиною п`ятою статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно положень статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У постанові пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 містяться роз`яснення щодо застосування, зокрема, ст.ст. 229 ЦК України. Зокрема, у п. 19 зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем не доведено наявність помилки щодо природи правочину, оскільки [PERSON] особисто прибув до нотаріуса і, отримавши роз`яснення, добровільно підписав саме заяву про відмову від спадщини з усіх підстав, свідомо позбавивши себе права на частку у спадщині. Бездоказовою суд вважає позицію [PERSON] , що підписуючи заяву про відмову від спадщини він думав, що він вчиняє дії, направлені на прийняття спадщини після смерті дружини. В заяві чітко зазначено про відмову від спадщини після смерті дружини з тих мотивів, що все майно, яке зареєстроване за покійною [PERSON] є її особистою приватною власністю. Крім того, згідно положень ст. 1273 ЦК України [PERSON] протягом шести місяців з дня смерті дружини мав право відкликати свою заяву про відмову від спадщини, але не скористався таким правом протягом трьох місяців (за період з 28.12.2020 року до 21 березня 2021 року), звернувшись з вказаним позовом до суду лише 28 квітня 2021 року. Також відповідно до частини першої статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Перевіривши матеріали справи та доводи позивача суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він в момент підписання заяви про відмову від спадщини не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). На протилежне вказують висновки судово-психіатричної експертизи, де експерти чітко зазначають, що на момент написання заяви про відмову від спадщини [PERSON] , з урахуванням наявних хвороб та діагнозів, психічними захворюваннями не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також суд приймає до уваги характеристику позивача за місцем роботи, де зазначено, що на момент розгляду справи, будучи пенсіонером за віком, [PERSON] продовжує працювати на посаді слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго". [PERSON] має відповідний допуск до роботи, робочі обов`язки виконує в повному обсязі, без ніяких зауважень, постійно працює над підвищенням кваліфікації. Після смерті дружини перебував у пригніченому стані, проте на якості роботи це жодним чином не позначалось (а.с. 76-118). Також 05.04.2021 року позивач з власноручною заявою звертався до правоохоронних органів з метою притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та нотаріуса Плюйка В.П. (а.с. 9-10). Тобто, аналізуючи зазначені документи суд приходить до переконання, що [PERSON] на момент написання заяви про відмову від спадщини мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Крім того, позивач з власної волі, на власному транспорті прибув до нотаріуса, особисто подав заяву про відмову від спадщини, ознайомився з її змістом, власноручно підписав у присутності нотаріуса. Тому матеріали справи не містять інформації, а позивач не довів, що його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак судом не встановлено, а позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що заява про відмову від спадщини від 28.12.2020 року ним була подана під впливом помилки, чи під час вчинення правочину [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, тому у задоволенні вимог про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною слід відмовити. Оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсною заяви [PERSON] від 28.12.2020 року про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тому відсутні підстави і для задоволення похідних вимог про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , що видані 23.03.2021 року на ім`я відповідача [PERSON] , та скасування державної реєстрації права власності на спадкове майно за відповідачем. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження по справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Підстави для компенсації позивачу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: dismissed