Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Преставник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою, якою просить стягнути з селянського фермерського господарства «Славутич» , ідентифікаційний код- 3215043, місцезнаходження: с. Перегонівка, Голованівський район, Кіровоградська область на користь [PERSON] 26 914 грн. 20 коп. у якості відшкодування вартості користування протягом 2013-2015 років земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер кадастровий номер- 3521486000:02:000:0233 площею 3,7252 га, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області на підставі договору оренди землі, який було визнано недійсним та стягнути з селянського фермерського господарства «Славутич» на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. Позов мотивовано тим, що позивачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер- 3521486000:02:000:0233, площею 3.7252 га, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Успадкована позивачем вказана земельна ділянка була предметом договору оренди земельної ділянки, укладеного 04.04.2013 року між його покійним батьком [PERSON] та селянським фермерським господарством «Славутич», який був зареєстрований державним реєстратором Голованівського РУЮ Топольник О.М. 18.11.2013 року (номер запису про інше речове право 3431584). Вважаючи, що покійний батько позивача не міг укласти вказаний договір оренди землі, [PERSON] звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовом до СФГ «Славутич» про визнання цього договору недійсним. За наслідками розгляду позову [PERSON] 11.09.2015 року Голованівським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення по справі № 386/386/15-ц, яке набрало сили 11.02.2016 року. Згідно вказаного рішення позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано недійсним договір оренди землі від 04.04.2013 року, який був укладений між [PERSON] та селянським фермерським господарством «Славутич». Позивач вважає, що безпідставне зайняття та використання СФГ «Славутич» належної йому земельної ділянки протягом 2013-2015 років суперечить вимогам закону, відповідач до теперішнього часу не відшкодував позивачеві належні йому кошти за безпідставне користування його земельною ділянкою. Згідно відповіді відділу агропромислового розвитку Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області № 01-19/38 від 31.01.2019 року на адвокатський запит від 24.01.2019року, середній розмір фактично виплаченої орендної плати за 1 га землі по Голованівському району станом на 2018 рік складає 2408,30 грн. Виходячи з викладеного, вартість користування відповідачем належною позивачеві земельною ділянкою станом на дату звернення до суду із позовом складає 8971,40 грн. На рік (2408,30 грн. х3,7252 га). За таких обставин позивач вважає, що відповідач має сплатити на його користь по 8971,40 грн. за кожен рік користування належною йому земельною ділянкою, починаючи з 2013 року по 2015 рік включно, що складає 26914 грн. 20 коп. (8971,40 грн. х 3 роки). Ухвалою суду від 27.03.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Представником відповідача 16.05.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, який одночасно направив позивачу. Відзив обґрунтовує тим, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки недійсний правочин не може створювати обов`язки зобов`язального характеру, так як він визнається ним з моменту його вчинення, крім наслідків недійсності визначених ЦК України. Зазначає, що до моменту визнання договору оренди землі недійсним, який був укладений між відповідачем та [PERSON] , останній отримував орендну плату за договором за 2013 рік 4255 грн., також за цим договором після успадкування земельної ділянки орендну плату отримав і позивач у розмірі 4532,36 грн. Просить відмовити в задоволенні позову. Крім цього, представник відповідача разом з відзивом подав клопотання про поновлення строків для подання відзиву, в якому зазначає, що ухвала про відкриття провадження відповідачем отримана 01.04.2019, тобто останнім днем подання відзиву відповідачем є 16.04.2019. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] 10.04.2019 був призначений [PERSON] комісією на посаду голови окружної виборчої комісії територіального виборчого округу №101, де виконував свої обов`язки до 13.05.2019. В зв`язку з вище викладеним просить вважати строк для подання відзиву таким, що пропущений з поважних причин та поновити відповідачу строк для подання відзиву по справі. Також, представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, обгрунтовуючи тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину без поважних причин, оскільки йому було відомо про винесене рішення суду по справі №386/386/15-ц за позовом [PERSON] до СФГ «Славутич» про визнання договору оренди землі від 04.04.2013 недійсним з моменту його винесення, з тексту рішення вбачається що в момент його винесення позивач був присутнім на засіданні. Дане рішення суду набуло законної сили 11.02.2016, що визнається позивачем у позовній заяві, а позовна заява про застосування наслідків недійсності правочину подана до суду 25.03.2019. Отже, позивачу було відомо про наявність рішення, яке набрало законної сили в справі №386/386/15-ц. Просить відмовити у задоволенні позову на підставі пропущення строку позовної давності. На підставі ст. 126, 127 ЦПК України відзив не прийнято до розгляду судом, оскільки строк для подання відзиву відповідачем суд вважає таким, що пропущений без поважних причин так як ухвала суду про відкриття провадження отримана відповідачем 01.04.2019, тобто останнім днем для подання відзиву відповідачем рахується 16.04.2019.Однак, з 01.04.2019 по 10.04.2019 до дня призначення представника відповідача головою окружної виборчої комісії ТВО №101 у представника відповідача було достатньо часу для подання до суду відзиву на позовну заяву. 06.09.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 18.08.2020\~за клопотанням\~представника позивача\~судом постановлено\~ухвалу про\~витребування у\~Голованівському районному\~секторі УДМС\~в Кіровоградській\~області -\~оригінал заяви\~ [PERSON] [INFO] \~про отримання\~паспорта гр.\~України -\~форма 1,\~(ЕА\~649809,\~ 07.12.1999\~р.,\~Голованівський РВ\~УМВС України\~в Кіровоградській\~області,\~місце проживання\~с.\~Перегонівка Голованівського\~району Кіровоградської\~області);\~у Головному\~управлінні Пенсійного\~фонду України\~в Кіровоградській\~області - пенсійну справу [PERSON] , [INFO] , (місце проживання с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області);\~у Кіровоградській дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» - журнали (відомості) з підписами [PERSON] , [INFO] , (місце проживання с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області), про отримання ним пенсії в період 2012 -2013 років, а також за січень, лютий та березень 2014 року.. На виконання ухвали суду від 18.08.2020 Голованівським РС УДМС в Кіровоградській області надано витребуваний доказ 07.02.2020 та 29.10.2020, Кіровоградською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» - 08.09.2020, Головним управлінням ПФУ в Кіровоградській області - 16.09.2020. Ухвалою суду від 01.11.2021 провадження у зазначеній справі було зупинено в зв`язку з призначенням посмертної судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 15.11.2021 до суду надійшло клопотання експерта Кіровоградського науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України Луговської О.В., в якому експерт для проведення експертизи просить уточнити, які з числа наданих на дослідження зразків, підпису [PERSON] виконані ним особисто, чи можливо дана особа мала декілька варіантів підпису (із обов`язковим вказаним граф та назв документів де вони розташовані); надати вільні зразки підпису [PERSON] на 5-10-ти документах, максимально наближених за часом складання до досліджуваних документів (2010-2013 роки) (із обов`язковим вказаним граф та назв документів де вони розташовані). Ухвалою суду від 17.11.2021 поновлено провадження та призначено підготовче засідання з метою розгляду клопотання експерта. 30.11.2021 ухвалою суду клопотання експерта задоволено, провадження у зазначеній справі було зупинено на час проведення судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Ухвалою суду від 08.02.2022 поновлено провадження та призначено судове засідання, оскільки ухвала суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи, виконана згідно висновку експерта №СЕ-19/112-21/9696-ПЧ від 28.01.2022. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідками про доставку позивачу та його представнику 19.05.2022 SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с. 84-85 т. 2), 13.06.2022 від представника позивача та позивача до суду надійшли заяви, в яких просять справу розглядути без їх участі, зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просятьть його задовольнити (а.с. 88-90 т. 2). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується розпискою про отримання представником відповідача 20.05.2022 судової повістки (а.с. 86 т. 2), 13.06.2022 представник відповідача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його та просить відмовити у задоволенні позову, подав до суду відзив, який не прийнято судом. Враховуючи норми ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновок експерта вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 3521486000:02:000:0233 площею розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яку позивач отримав у спадок після смерті [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого 21.11.2014 в реєстрі №1731 державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Голованівського району Кіровоградської області та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29841382 від 21.11.2014 (а.с. 10- 11 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію іншого речового права №13001262 від 18.11.2013 та копії договору оренди землі без номера, який був укладений 04.04.2013 між [PERSON] та СФГ «Славутич» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 3521486000:02:000:0233 площею розташованої на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, строк дії договору 10 років, оренда плата за договором становить не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.12-14 т. 1). Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2015 у справі № 386/386/15-ц позовні вимоги [PERSON] до СФГ «Славутич» про визнання договору оренди землі недійсним задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 04.04.2013, укладений між [PERSON] та СФГ «Славутич», яке набрало законної сили 11.02.2016 (а.с.15 т. 1). Відповідно до листа Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області №01-19/38 від 31.01.2019 середній розмір орендної плати на 1 га, який передбачено договорами оренди складав в 2017 році 2026,2 грн., в 2018 2225,3 грн., фактично виплачено в 2017 році-2030 грн., в 2018 2408,3 грн. (а.с.17 т. 1). Відповідно до прибуткового касового ордеру №312 від 09.12.2014 та видаткового касового ордеру від 19.12.2014 [PERSON] за оренду земельного паю 2014 року отримав 3941,18 грн. та сплачено ним прибутковий податок 591,18 грн. (а.с.238,239 т. 1) Як вбачається з копії відомості №1 на видачу орендної плати по СФГ «Славутич» за 2013 рік [PERSON] отримав 3700 грн (а.с. 241-242 т. 1). Згідно до копії відомості №2 на внесення прибуткового податку по СФГ «Славутич» за 2013 рік [PERSON] вніс 555 грн. (а.с.244-245 т. 1). Однак твердження представника відповідача про отримання орендної плати за договором оренди землі від 04.04.2013 [PERSON] спростовується висновком експерта №СЕ-19/112-21/9696-ПЧ від 28.01.2022, в якому зазначено, що досліджені підписи, розташовані в колонці «підпис про отримання» навпроти графи «14 [PERSON] » у відомості №2 на видачу орендної плати по СФГ «Славутич» за 2013 рік та в колонці «підпис про отримання» навпроти графи «14 [PERSON] » у відомості №1 на внесення прибуткового податку по СФГ «Славутич» за 2013 рік ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою, тобто останній не отримував орендної плати за зазначений договір оренди землі. Отже, із розрахунку, наданого позивачем вбачається, що позивач [PERSON] втратив дохід у виді орендної плати на дату звернення до суду 8971,40 грн. на рік (2408,30 грн. * 3,7252 га)., тобто за період починаючи з 2013 року по 2015 рік включно 26914 грн. 20 коп. (8971,40 грн. * 3 роки). Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, є слідством такої протиправної поведінки. Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. Таким чином, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. За приписами частини першої статті 390\~ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Відповідно до ч. 1 ст.\~1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Земельний кодекс\~України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Особливості земельних правовідносин врегульовано Земельним кодексом\~України (частина перша статті 3 ЗК України). Відповідно до частини 2 статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до п. ґ. ч. 3 ст.\~152\~ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відшкодування заподіяних збитків. Згідно зі статтею 206\~ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У частині першій статті 93\~ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України), В силу статті 125\~ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно із частиною першою статті 79\~ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За приписами статті 3\~Закону України\~«Про оренду\~землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Відповідно до висновку Верховного Суду України у справі №6-2588цс15 у випадку використання земельної ділянки без укладеного договору оренди землі, власник земельної ділянки має право на стягнення збитків у формі неодержаних доходів. Верховний Суд України у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-2588цс15 сформував правовий висновок, що з аналізу ст. 157 ЗК України, п.п. 1, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 19.04.1993\~року №\~284 вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Отже, у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст.\~157\~ЗК України та Порядком, а саме відшкодування збитків власникам земельних ділянок. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 18.05.2016 у справі № 194гс1, від 28.01.2015 у справі 3-210гс14 та Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 909/45/17, у постанові від 02.07.2018 № 909/42/17. Відповідно до п. д ст.\~156\~ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок недодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.\~28\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, зокрема, вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Відповідно до ст.\~157\~ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2014 року судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152\~ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. N 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Згідно з частиною 2 статті 58\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути і підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Представник відповідача не заперечив факту використання спірної земельної ділянки, яка належить позивачу, вказав, що [PERSON] у 2013 році було отримано орендну плату у розмірі 4255 грн., та [PERSON] у розмірі 4532,36 грн., що спростовується висновком експерта, тобто підтвердив факт використання земельної ділянки. Окремо слід зазначити, що відповідач здійснював користування земельною ділянкою на підставі правочину, який рішенням суду від 11.09.2016 та яке набрало чинності 11.02.2016 визнано недійсним. Отже, суд аналізуючи зазначені вище норми матеріального права приходить до висновку, що у випадку не укладення договору оренди (не продовження його дії на новий строк), суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст.157\~ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам. Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-2588цс15. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 р. у справі №923/2075/15, від 09.12.2014 р. у справі №5023/4983/12). Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з елементів цивільна відповідальність не настає. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи. Згідно з положеннями ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази, що надаються сторонами до суду мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до приписів ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно частини 1 статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). Велика Палата Верховного Суду\~\~при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення Верховного Суду України, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата. При визначенні способу захисту порушеного права суд застосував правову позицію Великої\~\~Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, де зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17). На підставі викладених норм матеріального права за наслідком судового розгляду судом встановлено, що в діях СФГ «Славутич» наявний склад цивільного правопорушення, який полягає у користуванні земельною ділянкою без належної правової підстави, що спричинило майнову шкоду власнику [PERSON] . Преюдиціальні обставини стосовно протиправного землекористування були встановлені в межах іншої цивільної справи про договору оренди недійсним, що підтверджує наявність причино-наслідкового зв`язку, необхідного для доказування заподіяних збитків, та унеможливило отримання позивачем доходу у виді орендної плати, який беззаперечно мав бути би отриманий, якщо б право позивача порушено не було б відповідачем, тобто вину останнього. Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з СФГ «Славутич» збитків у розмірі 26914 грн. 20 коп. , які виникли внаслідок фактичного користування землею без укладення орендних правовідносин із власником земельної ділянки за період 2013-2015 роки, які суд визнає збитками у формі неодержаних доходів у виді неотриманої орендної плати за 2013-2015 роки, що підлягають відшкодуванню на підставі статей 156, 157 ЗК України. Вимога представника відповідача щодо застосування строку давності задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду набрало чинності лише 11.02.2016, копію зазначеного рішення суду позивачу було надіслано 25.02.2016, тобто рішення суду позивач отримав в березні місяці 2016 року після чого звернувся до суду, а отже строк давності позивачем не пропущено. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення\~\~02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Позивачем у позові заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді судовий збір 768 грн. 40 коп. Згідно квитанції №52822 від 22.03.2019, позивачем за подачу до суду позову в даній справі сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., а з квитанції №10 від 21.01.2022 - за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 2250 грн. 24 коп., що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved