Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу. Позов мотивує\~тим,\~що 03.10.2017 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір №16-39-0108, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 30000,00 грн., зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 02.110.2020, а позичальник зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені Кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. З 01.11.2018 відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого в нього виникла заборгованість: по тілу кредиту в сумі 15334,66 грн., процентам за користування кредитом в сумі 1251,88 грн., а всього 16586,54 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок. За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від АТ «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Платіжними дорученнями №10933 від 30.01.2019 ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ » виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням відповідача в сумі 16586,54 грн. На підставі ст. 993 ЦКУ та ст. 27 Закону України «Про страхування» до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право вимоги до відповідача на виплачену суму. Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021. Відповідно до вищезгаданого договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів (п.2.1, пп. 1.1.3). Боржники - особи, які відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких Первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховим випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальника по укладеному договору добровільного страхування кредитів (п.п. 1.1.1 вищезгаданого договору). Перелік Боржників, до яких Новий кредитор має Права вимоги на визначену суму, зазначені в Реєстрі прав вимог, що наведені в Додатку 1 до Договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021. З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано відповідачу претензію № 10018.12.18-2 від 10.06.2021. Однак, станом на дату подання позовної заяви відповідачем не відшкодовані фактичні витрати в порядку регресу. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на свою користь фактичні витрати в порядку регресу в сумі 16586,54 грн. та судовий збір в сумі 908 грн. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 05.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач ФОП [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась. Однак, 07.02.2022 року від представника позивача адвоката Бартосевича Б.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якій просив також стягнути з відповідача витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 7800 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що у магазині в м. Конотоп він придбав у кредит котел для опалення, в зв`язку з чим 03.10.2017 року в АТ "Ощадбанк" він уклав кредитний договір за державною програмою енергоефективності, за умовами якого отримав кредит в сумі 30000 грн., які були перераховані на рахунок магазину. Однак, на вимогу власниці магазину [PERSON] він сплатив їй 18000 грн. завдатку для замовлення придбаного ним котла, які остання пообіцяла вподальшому сплатити в рахунок погашення його кредиту, а решту кредиту мала компенсувати держава. Приблизно в 2020 році він отримав письмову претензію від ФОП [PERSON] про наявність у нього заборгованості за кредитним договором, яку передав власниці магазину [PERSON] , з вини якої виникла заборгованість, оскільки вона в порушення їхньої домовленості не внесла сплачені ним кошти на погашення кредиту. Так як [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погасила, йому довелося самому сплатити АТ "Ощадбанк" 6600 грн. та на даний час заборгованість перед банком у нього відсутня. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона працює на посаді головного фахівця у філії Сумського обласного управління АТ "Ощадбанк", яка знаходиться у м. Конотоп, та в жовтні 2017 року займалася оформленням кредитного договору з [PERSON] . Кредит брався на придбання твердопаливного котла та був перерахований на рахунок юридичної особи продавця. Під час укладення договору був присутній лише [PERSON] та про його домовленість із власником магазину про погашення кредиту їй нічого не відомо. На даний час заборгованість за кредитним договором відсутня, остання сума була погашена страховою компанією. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, заслухавши доводи відповідача та покази свідка, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.10.2017 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №16-39-0108, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 30000,00 грн., для придбання котлів з використанням будь-яких видів палива та енергії (крім природного газу) та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 02.110.2020, а відповідач зобов`язався повернути кредит у передбачений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4.1, 2.4.2 договору). Згідно п.3.3.3 договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 833,33 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 25.11.2018 року шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування. Укладення вищевказаного кредитного договору відповідачем не оспорюється. 01.12.2018 р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» (страхувальник) та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, відповідно до умов якого банк застрахував свої майнові інтереси, які пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами. Згідно вказаного договору страхування страховим випадком є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника (банку) внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин (п.п.2.1, 4.1 договору). Відповідачем не заперечується, що свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором він не виконував, оскільки вважав, що погашення кредиту буде здійснювати власниця магазину, в якому він придбав котел. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування понад 60 календарних днів, настав страховий випадок, про що банк повідомив страхову компанію, що підтверджується заявою АТ «Державний ощадний банк України» про настання страхового випадку №116.11-18/1479/2019-18/вих. від 03.01.2019 року. За результатами розгляду вищевказаної заяви страхова компанія визнала виникнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем [PERSON] , як страховий випадок та прийняла рішення про виплату на користь банку страхового відшкодування по зобов`язанням відповідача у розмірі 16586,54 грн., що підтверджується страховим актом №Сум10018.12.18-2 від 30.01.2019 року Сплата страхового відшкодування на користь банку на загальну суму 16586,54 грн. підтверджується платіжним дорученням №10933 від 30.01.2019 року. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інші особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення передбачено ст.27 Закону України «Про страхування». Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право вимоги до відповідача щодо виплаченої суми страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (первісний кредитор) та позивачкою ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого страхова компанія як первісний кредитор передала/відступила позивачці як новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, за укладеними договорами добровільного страхування кредитів. Перехід права вимоги до відповідача підтверджується Реєстром прав вимог, що є додатком № 1 до вищевказаного договору. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у відповідності до вимог закону, до ФОП [PERSON] перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16586,54 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №10018.12.18-2 від 10.06.2021 року, однак останній на претензію не відреагував та в добровільному порядку вище зазначену суму коштів не сплатив. Доводи відповідача про те, що заборгованість за кредитним договором виникла з вини власниці магазину [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки саме [PERSON] було укладено кредитний договір №16-39-0108 від 03.10.2017 року та саме він взяв на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, відповідач, будучи позичальником за кредитним договором, не був позбавлений можливості отримувати від банку інформацію про стан заборгованості за договором з метою вжиття заходів для своєчасного її погашення. Сплата відповідачем 24.04.2020 року на рахунок АТ "Ощадбанк" коштів в сумі 6600 грн. не спростовує настання 31.12.2018 року страхового випадку, передбаченого умовами договору добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, право вимоги за яким перейшло до позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь 16586,54 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При подачі позову позивачем було надано докази сплати ним судового збору в сумі 908 грн., який в зв`язку з задоволенням позову підлягає стягненню на його користь із відповідача. Докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 7800 грн., а саме копії договору про надання професійної правничої допомоги, акту-розрахунку приймання-передачі послуг професійної правової допомоги, свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та платіжного доручення, представником позивача було додано до клопотання про розгляд справи без його участі, яке надійшло до суду 07.02.2022 року. Частиною 9 ст.83 ЦПК України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. За наведеного, оскільки представником позивача не було надано суду підтвердження направлення відповідачу копій вищевказаних доказів розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд не бере ці докази до уваги. Таким чином, судові витрати на оплату професійної правничої допомоги стягненню з відповідача не підлягають в зв`язку з не доведенням стороною позивача їх розміру в порядку, встановленому ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved