Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2835000 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі укладено договір позики, оформлений борговою розпискою у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої позичальник отримав в борг грошові кошти у розмірі 105000 доларів США, що еквівалентно 2835000 грн. на період до 10 жовтня 2020 року. Однак, до цього часу відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань і отримані грошові кошти не повернув. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 22.06.2021 суддею Дубенського міськрайонного суду Панчуком М.В. справу прийнято ло розгляду та розпочато підготовче провадження. У зв`язку із закінченням повноважень судді Панчука М.В., 28.09.2021 справу передано в провадження судді Жуковської О.Ю. та 04.10.2021 прийнято суддею до розгляду, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження. 23.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Бурма О.В. в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 138). Відповідач неодноразово повідомлявся належним чином судом про час і місце розгляду справи: шляхом телефонограми, направлення смс повістки, поштою (конверти повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за письмовою відмовою одержувача»), через оголошення на сайті судової влади. Проте в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, двічі подавав заяви про перенесення слухання справи, відзиву не подав (а.с. 75, 76, 78, 79, 86, 88, 90, 96, 98, 100, 105, 108, 114, 119, 127). Суд розглядає справу за їх відсутності згідно п.1 ч.3 та ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України та проводить заочний розгляд справи в порядку ст.280-282 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно оригіналу боргової розписки від 10.10.2019, яка надана позикодавцем 27.09.2021, [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Дубенським РВ УМВС в Рівненській області 23.08.2012, отримав від [PERSON] , суму в розмірі 105000 доларів США та зобов`язується повернути до 10.10.2020 (а.с.64). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, ч.2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, ч.1 та ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками - ст. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором - ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного СудуУкраїни у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Згідно статей 192, 524 та 533 ЦК України, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. При цьому, чинне законодавство не містить заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Наявність оригінала боргової розписки в позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача, зазначених ним у позові або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості приймається судом як достовірний. Боргова розписка від 10.10.2019 підтверджує факт укладення договору позики між сторонами і отримання коштів [PERSON] , як наслідок виникнення у нього обов`язку в їх поверненні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11350 грн. (а.с.4), тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача, в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved