Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між нею та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 26.06.2006 р. було укладено кредитний договір № 258, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 145 000,00 доларів США на придбання квартири, термін користування - до 26.05.2021 р. В ході розгляду справи за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Морган Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу позивач дізналась про те, що 20.11.2017 р. відбувся електронний аукціон з продажу лоту права вимоги за кредитним договором № 258 від 26.05.2006 р. за результатами якого, переможцем стало ТОВ «ФК «Морган Кепітал». За результатами розгляду справи судом 10.03.2020 р. винесено рішення, ким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2020 р. скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто на користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 258 від 26.05.2006 р. у розмірі 25 173,64 доларів США, а також пеню за прострочення зобов`язання по сплаті відсотків за період з 31.08.2017 р. по 31.08.2018 р. у сумі 12 347,44 грн. Ознайомившись зі змістом договору про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги від 20.11.2017 р. і додатків до нього, позивач вважає, що останній не відповідає вимогам діючого законодавства. ТОВ «ФК «Морган Кепітал» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором, оскільки не має ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Зміст оскаржуваного договору містить ознаки факторингу , оскільки фактично відбулось фінансування однієї особи іншою. Також наявні підстави для висновку що під час укладення відповідачами оспорюваного правочину, було порушено положення ч. 3 ст. 512 ЦК України, згідно з якою кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це не передбачено договором або законом. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 18.12.2017 р. укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» недійсним. Провадження у справі відкрито 26.03.2021 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України ви рішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомили. Відзиви на позов у встановленому законом порядку представниками ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» в адресу суду не направлялись. За таких обставин,з огляду на положення ст. 223,280 ЦПК України та згоду сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши доводи [PERSON] та її представника, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Встановлено, що 26.05.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 258 за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 145 000,00 доларів США терміном користування до 26 травня 2021 року. Я свідчать матеріали справи, у вересні 2018 р. ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 258 від 26.05.2006 р. у розмірі 25 748,02 доларів США. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2020 р. у задоволенні позову ТОВ «ФК «Морган Кепітал» було відмовлено. 12.11.2020 р. Київським апеляційним судом винесено постанову, яким рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове яким заявлені вимоги задоволено - стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» заборгованість за кредитним договором № 258 від 26.05.2006 р. Як пояснила [PERSON] та її представник, під час розгляду вищезазначеної справи, і дана обставина не спростовувалась відповідачами, позивачу стало відомо про укладення між ПАТ «ВіЕйБі Банк», який є правонаступником ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» 18.12.2017 р. було укладено договір № 173 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги. Так, як свідчать матеріали справи за додатком № 1 оспорюваного договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» права вимоги за договором № 258 від 26.05.2006 р. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Представник позивача зазначає, що договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 18.12.2017 р. не відповідає вимогам закону, а отже має бути визнаний недійсним в частині передачі новому кредитору вимог за кредитним договором, укладеним між банком та ТОВ «ФК «Морган Кепітал». За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) за ч. 1 ст. 1077 ЦК України. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов?язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду 16.03.2021 р. у справі № 906/11741/18. Також Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. Не заперечувалась в судовому засіданні стороною позивача, і дана обставина встановлена Київським апеляційним судом під час розгляду справи за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2020 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що в ПАТ «ВеЕйБі Банк» на момент укладення оскаржуваного договору розпочалась процедура ліквідації банківської установи. Отже, на день укладення договору № 173 відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом, як це визначено ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За положеннями ч. 6 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) можуть бути реалізовані на відкритих торгах (аукціонах), шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Як вбачається зі спірного договору, останній було укладено на підставі положень ст.ст. 6,512,627 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-10-25-000155-с від 20.11.2017 р. Як свідчить п. 4 договору № 173 про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги від 18.12.2017 р. сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п. 6.5. цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Підсумовуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. За своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 р. у справі № 906/11741/18. Зважаючи на вищенаведене, оскаржуваний [PERSON] договір не є договором факторингу. Крім того, суд не може покласти в основу рішення не може бути покладене твердження представника позивача щодо необхідності укладання спірної угоди виключно з особою яка має право надавати фінансові послуги і має ліцензію на здійснення валютних операцій, з огляду на таке. У справі № 906/11741/18Велика Палата Верховного Суду відступила від загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі N 465/646/11 (провадження N 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Щодо посилання стороною позивача на позицію висловлену Верховним Судом в ході розгляду справи № 464/2900/11, а саме неможливості набуття права вимоги за валютним кредитним договором установою за відсутності генеральної та/або індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення операцій з іноземною валютою, то як вбачається з тексту постанови від 16.12.2020 р. суд касаційної інстанції погодився з висновками попередніх інстанцій, що між сторонами було укладено договір факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті) і потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Вимогами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, як це визначено ст. 514 ЦК України. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом, відповідно до ч. 3 ст. 512 ЦК України. Суд цілком погоджується з твердженнями сторони позивача, що валюта договору є істотною умовою кредитного договору і сторона немає право, з огляду на приписи ст. 514 ЦК України змінювати валюту платежу. Проте, висновки щодо порушення положень ч. 3 ст. 512 ЦК України суд не може взяти до уваги з огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, природу оскаржуваного договору та вищенаведені висновки Верховного Суду. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, з якими законодавець передбачає можливість визнання угод недійсними, а тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed