Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Майстер Україна» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 416986,56 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді директора Старокостянтинівської філії ТОВ «Блок Майстер Україна» і був звільнений з займаної посади з 26.10.2020 року за власним бажанням. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.07.2021 р. з відповідача була стягнута компенсація за невикористану відпустку в розмірі 56849,52 гривень. Позивач посилається на те, що відповідач відшкодував зазначену суму лише 14.12.2021 р., а отже він має право на компенсацію за несвоєчасно виплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 416986,56 гривень, виходячи із розміру середньоденного заробітку в сумі 1447,78 гривень за весь час затримки. 06.05.2022 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.06.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач вже використав своє право на застосування відповідальності до відповідача у виді стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки і подвійне стягнення середнього заробітку буде неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Крім того, відповідач зазначив, що позивач пропустив встановлений ст.233 КЗпП України строк для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку, що є самостійною підставою для відмови у позові. На думку відповідача, позивач зловживає своїми правами на звернення до суду та намагається завдати збитки відповідачу. 20.06.2022 р. позивачем подано відповідь на відзив, згідно яких позивач вважає безпідставними аргументи відповідача щодо зловживання правами з боку позивача, а пропуск строку позовної давності був пропущений в зв`язку з введенням в України військового стану. Справа розглядається відповідно до положень ст.ст. 274-279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням загальних зборі учасників ТОВ «Блок Майстер Україна», оформленого протоколом № 26/02-2018 від 26.02.2018 р. було створено Старокостянтинівську філію ТОВ «Блок Майстер Україна» і [PERSON] було призначено на посаду директора Філії. На підставі наказу директора Товариства № 342-к від 26.10.2020 р. позивача було звільнено з займаної посади з 26.10.2020 р. за власним бажанням. Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області у справі № 683/136/21 від 01.07.2021 р. з ТОВ «Блок Майстер Україна» на користь [PERSON] було стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 56849,52 гривень, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 1574,67 гривень, моральну шкоду в розмірі 12000 гривень. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.12.2021 р. рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.07.2021 р. змінено і зменшено стягнення з ТОВ «Блок Майстер Україна» на користь [PERSON] суми середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки до 1447,78 гривень та моральну шкоду до 3000 гривень. Змінено розподіл судових витрат. В решті рішення залишено без змін. Судами при розгляді справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Блок Майстер Україна» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди було встановлено, що відповідач не в повному обсязі виплати компенсацію позивачу за невикористану відпустку, а саме не була сплачена компенсація за 52 дні, а також порушив строки видачі трудової книжки на один день. Зазначені обставини, встановлені судовим рішенням в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної справи. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку за весь час затримки, тобто з моменту звільнення по день фактичної виплати такої компенсації на підставі рішення суду (12.12.2021 р.). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом 21.01.2021 р. [PERSON] звертався до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Вимог про стягнення середнього заробітку в зв`язку з затримкою виплати компенсації за невикористану відпустку позивач не заявляв. Між сторонами існував спір щодо розміру такої компенсації, який був встановлений на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.07.2021 р., яке набрало законної сили 01.12.2021 р., і зазначені суми були сплачені відповідачем 12.12.2021 р. Тобто, вимоги позивача щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки виплат компенсації за невикористану відпустку з моменту звільнення не узгоджуються з вимогами трудового законодавства. Крім того, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні не можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.01.2017 р. у справі № 6-2912цс16, постанові Верховного Суду від 05.08.2020 р. у справі № 686/20491/18. Позивач вже скористався своїм правом на компенсацію йому середнього заробітку за порушення його трудових прав при звільненні, а саме стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. А отже, пред`явлення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виплти компенсації за невикористану відпустку при тому ж звільненні є способом подвійного стягнення та покладення подвійної відповідальності на роботодавця. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed