Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з цією заявою. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,1500 га кадастровий номер 1221486200:05:007:0319 за цією ж адресою. Договір був укладений шляхом проведеного Товарною біржею «Січеславська правова» аукціону. Право власності на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На початку жовтня 2018 року до нього, позивача, звернувся відповідач [PERSON] з проханням надати йому вказаний будинок в оренду, зазначивши, що він знаходиться в скрутному матеріальному становищі. 09.10.2018 року між ним, позивачем, і [PERSON] був укладений договір оренди приміщення №9/10/18. За цим договором він, позивач, надав відповідачеві в безоплатне користування, в оренду, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4.1 умов договору оренди, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Згідно пункту 4.2 договору оренди термін діє договору оренди автоматично пролонгується, якщо сторони не повідомили в письмовій формі про інше. В абзаці другом пункту 5.2 договору оренди зазначено, що орендар має право на укладання нового договору, якщо протягом місяця до закінчення терміну договору сповістить орендодавця про своє бажання продовжити термін оренди. В абзаці 3 пункту 6.1 договору оренди визначено, що орендодавець зобов`язується надати орендарю ( як наймачеві, що має переважне право) за його бажанням об`єкт оренди після закінчення терміну оренди на новий термін, якщо орендар повідомить орендодавця про своє бажання продовжити термін оренди в письмовому вигляді за місяць до закінчення терміну оренди. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року у справі №175/144/19 накладено арешт на його, позивача, нерухоме майно, на вказаний житловий будинок, шляхом заборони вчинення дій, в тому числі, щодо передачі будинку в оренду. Відповідач [PERSON] жодного разу не повідомляв його відповідно до пункту 5.2 договору оренди про продовження договору оренди житлового будинку. Він, [PERSON] , неодноразово повідомляв відповідача про необхідність виселитися з житлового будинку. Але [PERSON] відмовляється виселятися, мотивуючи тим, що між ними укладений договір оренди. Тому позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з нього, оскільки він проживає в ньому без правових підстав. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2020 року [PERSON] задоволено заяву про самовідвід, справа передана для повторного розподілу між суддями Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.18,19 т.1). Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М. від 03.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.25 т.1). Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М. від 14.06.2021 року задоволено заяву про самовідвід, справа передана для повторного розподілу між суддями Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.89 т.1) Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойко О.М. від 22.06.2021 року задоволено заяву про самовідвід, справа передана для повторного розподілу між суддями Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с104 т.1). Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г. від 21.07.2021 року задоволено заяву про самовідвід, справа передана для повторного розподілу між суддями Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.109 т.1). Розпорядженням голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року на підставі пункту 2 частини 1 ст. 31 ЦПК України дана справа передана на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.111). Протоколом автоматизованого розподілу від 29.07.2021 року визначено суддю Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи (а.с.113 т.1). Ухвалою судді від 02.08.2021 року справу прийнято до провадження і призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.115 т.1). Ухвалою суду від 20.01.2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 241 т.1). В судовому засіданні представник позивача, адвокат Янковська Г.В., підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи присутнім в судовому засіданні 30.05.2022 року, позовні вимоги не визнав, вказуючи, що дійсно між ним і позивачем 09.10.2019 року був укладений договір оренди житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому він, відповідач, жодного разу не отримував від [PERSON] письмового повідомлення про припинення вказаного договору, не існує і такого судового рішення. Він, відповідач, сплачує усі комунальні послуги, підтримує будинок у належному стані, здійснює поточний ремонт тощо. Вважає, що проживає у спірному будинку на законних підставах, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року по справі № 175/144/19, якою накладено арешт на нерухоме майно позивача, а саме, на спірний житловий будинок, шляхом заборони, в тому числі, передавати в оренду, стосується, на його думку, інших осіб, а не його, відповідача. Також відповідач вважає, що [PERSON] , ставлячи питання про усунення перешкод у користуванні спірним жилим будинком, не може посилатися на ст. 391 ЦК України, оскільки між ними, як сторонами, існують договірні відносини, про що надано роз`яснення Верховним Судом у справі №6-92цс15. Тому просив у позові відмовити. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майна від 28.09.2018 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,1500 га кадастровий номер 1221486200:05:007:0319 за цією ж адресою. Договір був укладений шляхом проведеного Товарною біржею «Січеславська правова» аукціону. Право власності на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8-13 т.1). 09.10.2018 року між позивачем і [PERSON] був укладений договір оренди приміщення №9/10/18. За цим договором [PERSON] передав [PERSON] в безоплатне користування, в оренду, житловий будинок загальною площею 168,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.14 т.1). В пункті 4.1 договору оренди сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Згідно пункту 4.2 договору оренди термін діє договору оренди автоматично пролонгується, якщо сторони не повідомили в письмовій формі про інше. Відповідно до абзацу другого пункту 5.2 договору оренди орендар має право на укладання нового договору, якщо протягом місяця до закінчення терміну договору сповістить орендодавця про своє бажання продовжити термін оренди Згідно абзацу 3 пункту 6.1 договору оренди орендодавець зобов`язується надати орендарю ( як наймачеві, що має переважне право) за його бажанням об`єкт оренди після закінчення терміну оренди на новий термін, якщо орендар повідомить орендодавця про своє бажання продовжити термін оренди в письмовому вигляді за місяць до закінчення терміну оренди. Встановлено, що [PERSON] , починаючи з грудня 2020 року, неодноразово направлялися листи на адресу [PERSON] з вимогою виселення з будинку позивача, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 178-185 т.1). Згідно з відповіддю директора філії Укрпошти в м. Дніпропетровську [PERSON] було повідомлено про надходження даних відправлень. Оскільки останній не звернувся для отримання, відправлення було повернено за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання (а.с. 196 т.1). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин першої та другої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч.1 ст. 530 ЦК). Положеннями частини першої ст. 627 і частини першої ст. 628 ЦК України визначено свободу сторін в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяці, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 ЦК). Відповідно до частини першої ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який був обумовлено в договорі. За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання на певний строк за плату (ч.1 ст. 810 ЦК). Положенням ст. 169 ЖК України встановлено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до змісту ст. 317,319 ЦК України власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положенням ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановивши під час розгляду справи, що відповідач [PERSON] після вимоги [PERSON] виселитися з будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає останньому у користуванні та розпорядженні цим будинком, відмовляється виселятися з будинку, суд вважає наявними правові підстави для виселення відповідача з зазначеного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що він жодного разу не отримував від [PERSON] вимоги щодо виселення з житлового будинку. В матеріалах справи містяться письмові докази направлення [PERSON] [PERSON] письмових вимог про виселення з будинку. Крім того, даний позов перебуває у провадженні суду з червня 2020 року і відповідач, навіть, з цього часу обізнаний про вимогу позивача звільнити будинок останнього. Слід зазначити, що суд критично ставиться до заперечень відповідача проти позову у зв`язку з тим, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням права володіння, коли право власності може бути порушено без посереднього вилучення майна власника, оскільки між ним, [PERSON] , і позивачем існують договірні відносини. Натомість після закінчення строку дії договору оренди, у разі заперечень, проживання орендатора в квартирі (будинку) вважається протиправним. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача обгунтованими, доведеним і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved