Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

07.02.2022 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про визнання відсутнім права на спадкування за законом у [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у м.Запоріжжі. Ухвалою суду від 08.02.2022р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, відповідачеві встановлений строк для надання відзиву. 03.03.2022 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов, згідно якого позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позову. 11.05.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з відповіддю на відзив, на яку подані заперечення. Ухвалою суду від 06.06.2022 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що з померлим [PERSON] вони зареєстрували шлюб у 2007 році та стали мешкати у її квартирі. Шлюбні відносини до смерті не припиняли, мали єдиний бюджет, вели господарство. За життя у чоловіка мав місце спір з відповідачем щодо його власності, за яку він отримав компенсацію. ЇЇ чоловік іншого місця мешкання не мав, з її квартири його було доставлено до лікарні, де через два дні він помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді грошових коштів , відкритих на рахунках на ім`я чоловіка , які накопилися за рахунок пенсій та інших вкладень, які вона бажає оформити у спадок. Відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, з померлим на час відкриття спадщини не мешкав, але нотаріус визнає за ним право на спадкування, оскільки спадкодавець був зареєстрований за однією адресою з відповідачем. Наразі постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не виносилася, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Просить позов задовольнити, встановити факт постійного проживання її чоловіка з нею за адресою: [ADDRESS] , у період з 2007 р. до дня смерті - [INFO] та також встановити відсутність у відповідача права на спадкування після смерті батька. Представник позивача вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами, що найменше, до дня, коли [PERSON] було доставлено з квартири позивачки у лікарню, де через два дні останній помер; крім того, вважає, що позивачкою було вибрано належний спосіб захисту її прав, оскільки відповідач не мешкав зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини до нотконтори не звертався, але нотаріус вважає, що останній має право на спадкування, бо він був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою. Оскільки свідоцтво на право на спадщину нотаріусом не видавалося, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилася, рішення суду буде визначальним для оформлення спадщини нотаріусом. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що надані позивачем докази беззаперечно не доводять факт спільного проживання спадкоємця з його дружиною, крім того, вважає, що позивачкою обраний не вірний спосіб захисту в частині заявлених вимог щодо визнання у відповідача відсутності права на спадкування за законом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Третя особа: приватний нотаріус Якіб`юк Ю.А. в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю. Треті особи : [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про розгляд справи сповіщені у встановленому порядку. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з сестрою позивачки на ім`я [PERSON] , через неї він познайомився з [PERSON] - позивачкою по справі, а приблизно з 2015 року - також з її чоловіком на ім`я [PERSON] . Вони частенько зустрічалися з їхньою родиною, то у [PERSON] , то у нього вдома, інколи- у них. Мешкали вони постійно у квартирі [ADDRESS] . Між ними були теплі стосунки, вони їздили відпочивати. [PERSON] зробив в цій квартирі ремонт на кухні, робив шафи та ліжко, він цікавився його роботою. Інколи вони спілкувалися за телефонним зв`язком, він розумів, що той знаходиться у квартирі з позивачкою. Коли він був у них вдома, [PERSON] поводився як господар, був добре орієнтований, знав, що де знаходиться, користувався усіма речами. [PERSON] помер у лікарні, поховали його на « Капустяном » кладовищі, похованням займалася позивачка. З родичів [PERSON] були присутні його матір та сестра з чоловіком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по сусідству з позивачкою в квартирі 202 . ЇЇ чоловіка [PERSON] вона знає приблизно з 2008-2009 року, вони з [PERSON] мешкали по сусідству в квартирі 203 . Приблизно останні два-три роки потому, вона у квартиру позивачки не заходила, але часто зустрічалась з нею та померлим «у дверях». Жили вони дружно, разом відпочивали, робили покупки, [PERSON] робив ремонт. [PERSON] відчиняв двері власним ключем, вів себе як постійний мешканець, інколи відвідував збори мешканців будинку. ІІ чоловік [PERSON] допомагав [PERSON] , коли його забирала «швидка» у лікарню, бо він майже не пересувався. «Швидка» його забирала за місцем мешкання позивачки. Потім вона дізналася, що він помер у лікарні. На похованні не була. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає в квартирі [ADDRESS] по сусідству з позивачкою. Позивачка мешкала в квартирі 203 з чоловіком, якого звали « [PERSON] », прізвище яког йому невідомо. [PERSON] вів господарство, робив капітальний ремонт, виносив сміття, купував меблі. В останній час [PERSON] важко було пересуватися. Коли він у середині липня 2021 року захворів, він допомагав йому добратися до карети «швидкої допомоги», яка забирала його за місцем мешкання [PERSON] , бо в нього віднімалися ноги. Пізніш він зустрів позивачку, яка повідомила, що [PERSON] помер у лікарні. Він вважає, що [PERSON] постійно мешкав з позивачкою, він його пам`ятає понад 10 років, на тиждень вони зустрічалися по декілька разів за різних обставин, вели розмови на побутові теми, зокрема, за лікування, політику, тощо. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, допитаних свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що, [PERSON] -позивачка по справі та [PERSON] , який є батьком відповідача [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та довідкою про причину смерті, якою є гострий коронарний синдром. До дня смерті [INFO] - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - за місцем мешкання відповідача [PERSON] . Як вбачається з пояснень сторін між сторонами виникли правовідносини з приводу набуття та оформлення прав та обов`язків в порядку спадкування майна після померлого [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив, тому спадкування належного [PERSON] майна відбувається за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До спадкоємців першої черги спадкодавця [PERSON] входять наступні особи: [PERSON] - матір спадкодавця; [PERSON] , - дружина спадкодавця, [PERSON] - син спадкодавця; [PERSON] - син спадкодавця. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. за заявою позивачки [PERSON] 6 вересня 2021 року була заведена спадкова справа № 60/2021. Як вбачається з матеріалів спадкової справи ( а.п.56-69) - станом на час виготовлення копії спадкової справи - 16.02.2020 року, крім [PERSON] , інші спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталися; свідоцтво про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не видавалося; постанови про вчинення (відмову вчинення) нотаріальної дії не виносилися. Згідно інформації, отриманої на запит нотаріуса, вбачається, що до складу спадкового майна входять грошові кошти в розмірі 370,80 доларів США, 27,28 та 9,21 грн. на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк» на ім`я померлого [PERSON] ; заповідальні розпорядження відсутні. Також нотаріусом зроблені запити до ОК «Кейс», до компанії «ZEZMAN», АТ «Юнікс», АТ «ТАСКОМБАНК» щодо наявності спадкового майна. Згідно відповіді АТ «Юнікс Банк» від 04.02.2022 року вбачається, що грошові кошти на рахунку померлого [PERSON] відсутні. Відповіді на запити від ОК «Кейс», компанії «ZEZMAN», АТ «ТАСКОМБАНК» на час виготовлення копії спадкової справи не надходили. За доводами позивачки, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб 'юк Ю.А. вважає [PERSON] таким, що прийняв спадщину, так як на момент смерті спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] були зареєстровані в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що дійсно 21.09.2021 року нотаріусом було зроблено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації [PERSON] та осіб, які на день смерті [INFO] були зареєстровані разом з померлою особою із зазначенням родинних зав`язків, на який було отримано відповідь, що за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , в період з 20.01.2020 року по 28.08.20 року (помер [INFO] ), разом з ним на день смерті був зареєстрований [PERSON] . Відповідно до ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] , будучи зареєстрований за однією адресою на час смерті зі спадкодавцем, з заявою про прийняття спадщини або з заявою про відмову від спадщини (на час отримання судом витребуваної копії спадкової справи) не звертався. Таким чином, вважаючи презумпцію співпадіння постійного місця проживання з місцем реєстрації, саме від встановлення місця постійного проживання померлого [PERSON] , безумовно, залежить визначення кола осіб, які мають право на спадщину, в залежності від способу реалізації прийняття спадщини, зокрема шляхом подачі заяви про прийняття спадщини або прийняття неї шляхом спільного проживання спадкоємця та спадкодавця на момент відкриття спадщини. Позивачкою заявлені вимоги, в яких вона просить встановити факт, що [PERSON] постійно проживав з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у період з 2007 року до 19.07.2021 року. У судовому порядку можуть бути встановлені також юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у тому числі і факт постійного проживання з особою за певною адресою. Відповідно до ст. 2 ч 1 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір міст проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом ". Згідно ч.4,5 ст.82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебувала цивільна справа ЄУН № 337/989/20, Провадження № 2/337/901/2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про вселення та встановлення порядку користування квартирою, та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на квартиру, виплату грошової компенсації та визнання права власності. Згідно мотивувальної частини ухваленого судом рішення від 19 червня 2020 року вбачається, що судом були встановлені стосовно [PERSON] - спадкодавця наступні обставини, а саме: -абз.37 - згідно з копією паспорту позивач [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі з 28.03.1996р. по 26.09.2002р., з 08.10.2002р. по 20.01.2020р. був зареєстрований в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 20.01.2020р. по т.ч. знову зареєстрований в спірній квартирі( [ADDRESS] ). -абз.38 - однак фактично позивач [PERSON] в спірній квартирі ( [ADDRESS] ) не проживає з 2004р. по т.ч. -абз.43 - також судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03.11.2007р. по т.ч. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . -абз 60 - позивач ( [PERSON] ) же після розірвання шлюбу з [PERSON] добровільно виїхав зі спірної квартири ( [ADDRESS] ) в 2004р. і до листопада 2019р. наміру проживати в ній не виявляв. З 2002р. по 2020р. був зареєстрований і з 2004р. по 2007р. фактично проживав в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , яке було виділено йому за місцем роботи. Як пояснив в судовому засіданні позивач, він знявся з реєстрації за вказаною адресою в січні 2020р. за власним бажанням у зв`язку з наміром зареєструватися в спірній квартирі і вирішити питання щодо свого вселення в неї. Рішенням суду від 19.20.2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування квартирою ( [ADDRESS] ) відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на квартиру, виплату грошової компенсації та визнання права власності - задоволений частково. Припинено право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 160 725,00грн, яка внесена на депозитний рахунок [PERSON] , згідно з квитанцією АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № 26258226 від 14.04.2020р. Крім того, визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку припинення права власності [PERSON] на частку квартири; визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку припинення права власності [PERSON] на частку квартири. [PERSON] , відповідач по справі, приймав безпосередню участь при розгляді справи ЄУН № 337/989/20, Провадження № 2/337/901/2020, в загальному порядку зазначені обставини не спростував, зазначати адресу, за якою, за його доводами) міг би мешкати померлий батько, не став, доказів на спростування доводів щодо немешкання батька з ним не надав. Натомість, позовні вимоги, заявлені позивачкою підтверджуються наданими письмовими доказами , які відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, а саме: -копією листа начальника Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області від 22.09.2020 , адресованої на ім`я [PERSON] на адресу : [ADDRESS] ( а.п.22) - копією Акцепту на укладання Угоди банківського рахунку, укладеного 19 березня 202 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] , в якому останній зазначив в якості своєї адреси проживання квартиру [ADDRESS] -копією протоколу замовлення сервісних послуг за адресою [ADDRESS] , підписаним 31 березня 2021 року між «Воля-Кабель» та [PERSON] , - копією заяви [PERSON] на ім`я директора КНП «Міська лікарні №6, від 12.07.2021 року, в якій зазначено адресу мешкання : [ADDRESS] - копією декларації № 0001-0333ТК-НЕАО, в якій [PERSON] зазначив місце фактичного проживання: [ADDRESS] , а позивачку - [PERSON] в якості своєї довіреної особи для повідомлення у разі настання екстреного випадку -копією листа начальника КНП «Міська лікарні№ 6» від 13.07.20 року «про розгляд звернення», направленого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Клопотань про дослідження оригіналів зазначених документів від учасників справи не надходило. Зазначені письмові докази, які містять певну інформацію щодо адреси мешкання спадкоємця на час виготовлення таких документів, в цілому узгоджуються з показами допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які логічні, послідовні, доповнюють одне одного та не містять суттєвих суперечок, узгоджуються з показами позивачки та дослідженими письмовими доказами та доповнюють їх, не спростовані жодним доказом з боку відповідача, а тому сумнівів у суду не викликають. За результатами судового розгляду, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: partial