Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~22 січня 2016 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свої вимог представник посилається на те, що 02.08.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір DNL0GF62245195. Згідно умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 32250,00 доларів США на термін до 02.08.2025р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідач не виконав в повній мірі свої зобов`язання у зв`язку з чим станом на 24.12.2015 року склалась заборгованість у розмірі 23110,38 доларів США, що складається з 19388,23 долари США заборгованість за кредитом; 2455,43 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 564,82 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом; 701,90 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вимога, що була пред`явлена до відповідачів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 23110,38 долари США, що за курсом 22,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2015 року складає 531307,64 грн. за кредитним договором № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі. 03 лютого 2016 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду на 19.02.2016 року на 13.00 год. (а.с. 30). 03.06.2016 року [PERSON] звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2016 року про відкриття провадження у справі (а.с.67-69). 13.06.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2016 року залишено без змін. (а.с. 80-81). 18.01.2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було зупинено до розгляду по суті Жотвневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи №201/16665/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору (а.с 176). 16.01.2018 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про поновлення провадження по справі. 16.01.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було поновлено ( а.с. 181). 12.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду із клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку з подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2017 року про залишення позову без розгляду. 03.04.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було зупинено до розгляду по суті цивільної справи №201/16665/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору (а.с.207-209). 08.12.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було поновлено (а.с.224) 15.02.2022 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом представник позивача просить стягнути з відповідачів заборгованість з 02.08.2005 року по 29.12.2015 року у розмірі 146,24 долари США. Також, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач за період з 21.01.2016 року по 21.01.2019 року має заборгованість 1598,68 доларів США що становить 3% річних від простроченої суми. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за період з 02.08.2005 року по 29.12.2015 року у розмірі 146,24 долари США, що за курсом 28,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.02.2022 року складає 4140,05 грн. станом на 02.02.2022 року та складається з 78,64 долари США заборгованість за кредитом за період з 02.08.2005 по 29.12.2015 та 67,60 доллари США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02.08.2005 по 29.12.2015; заборгованість за період з 21.01.2016 на 21.01.2019 у розмірі 1598,68 долари США, що за курсом 28,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.02.2022 року складає 45258,63 грн. станом на 02.02.2022, яка складається з наступного 1598,68 долари США 3% річних від простроченої суми, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі. 16.02.2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] закрито. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GF62245195 (а.с.12-13) В забезпечення виконання зобов`язань за договором DNL0GF62245195 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки ( а.с.14) 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ. Зазначена обставина встановлена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2021 року по справі №201/16665/16-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, що набрало законної сили (т.3 а.с.35-41). 14.04.2016 року « [PERSON] №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». (т.2 а.с.139-164). Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовною заявою 22.01.2016 року, тобто до моменту відступлення « [PERSON] №1 ПІ-ЕЛ-СІ» права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», що дає можливість прийти до логічного висновку, що останній на момент подання позову не мав права вимоги до відповідача та не входив до кола осіб, що можуть звернутися до суду із зазначеним позовом в розумінні положень ст.16 ЦК України. Крім того, відповідач посилається на ті обставини, що кошти, які сплачувались ним протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені із вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року. Позивач також посилається на ті обставини, що кошти на рахунок «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ» не сплачував, а на кредитному рахунку [NUMBER] , що використовується позивачем для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції, які не передбачені кредитним договором.(т.2 а.с.2-133) Частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно до інформації щодо руху коштів, яка міститься у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту [PERSON] , що була надана позивачем, вбачається, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 02.08.2005 року № DNL0GF62245195 не належало ПАТ КБ «Приватбанк» в силу його відступлення на користь третьої особи « [PERSON] №1 ПІ-ЕЛ-СІ». Відповідно до статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичним особам, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України, та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Так, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не входить до переліку фінансових установ ( не є кредитною установою) внесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» ( Ukraine Mortgage Loan Finance no.1 plc) місцезнаходження якої: Пелліпар Хаус, 1-й поверх 9 Клоук Лейн, Лондон, EC4R 2 RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2 RU, United Kingdom of Greate Britain and Northern Ireland) не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. В судовому засіданні встановлено, що за період з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року [PERSON] сплачував кошти на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії, що підтверджується випискою за рахунку . Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. \~ \~ \~ \~Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. \~ \~ \~ \~Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Так, суд критично ставиться до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 02.02.2022 року, оскільки він не відображає операцій з неодноразового продажу прав вимоги до [PERSON] .. Інших належних доказів щодо спростування вищезазначених обставин суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються.

Outcome: dismissed