Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.02.2017 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17.02.2020 року шлюб укладений між сторонами розірвано. 19.05.2020 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2019 року та до досягнення дитиною повноліття та утримання дружини [PERSON] до досягнення їх сином [PERSON] , трирічного віку, у розмірі 1/13 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2019 року і до 04.11.2022 року. Відповідач не сплачував аліменти в період з 26.11.2019 року по жовтень 2020 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 22 641,72 грн. на утримання сина [PERSON] , що підтверджується довідкою державного виконавця від 01.12.2021 року та заборгованість у розмірі 15 109,73 грн на утримання дружини [PERSON] , що підтверджується довідкою державного виконавця від 01.12.2021 року, яку просить суд стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022 року визначено головуючого суддю та 20.01.2022 року вищезазначена справа передана судді Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. (а.с. 19-20). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22). Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заяв з запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення судової повістки (а.с. 24, 29), причини неявки суду не відомі. У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19.05.2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2019 року та до досягнення дитиною повноліття та аліментів на утримання дружини [PERSON] до досягнення їх сином [PERSON] , трирічного віку, у розмірі 1/13 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2019 року і до 04.11.2022 року (а.с. 3-6). На виконання зазначеного рішення Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчі листи, які було пред`явлено до виконання до Святошинського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 7,8). Згідно з розрахунком заборгованості № 62843681 державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербак М.В. від 01.12.2021 року боржник [PERSON] з 26 листопада 2019 року сплату аліментів на утримання сина [PERSON] в повному обсязі не проводив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 22 641,72 грн (а.с. 15-16). Згідно з розрахунком заборгованості № 62845871 державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дербак М.В. від 01.12.2021 року боржник [PERSON] з листопада 2019 року сплату аліментів на утримання дружини [PERSON] не проводив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 15 109,73 грн (а.с. 17-18). Вказані розрахунки на момент вирішення даного спору не оскаржені та не визнані необґрунтованими. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-другою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було належними і допустимими доказами доведено факт того, що йому не було відомо про існування судових рішень про стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання та на малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, аліменти сплачував не в повному обсязі, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин суду не надав. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з вимог закону, обставин справи, суд вважає за доцільне застосувати положення ч. 1 ст. 196 СК України, якою встановлено, що розмір неустойки (пені) не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, визначивши розмір пені в сумі 37 751,45 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved