Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 17.03.2008 року мiж Управлiнням комунальної власностi департаменту економiчної політики Львiвської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна № Ф-6081-8, у відповідності до якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 11,6 кв. м. Даний договір укладений на термін до 16.03.2011 року, проте неодноразово продовжувався, термiн дiї договору закінчився 12.03.2017 року, оскiльки в 2017 роцi позивачем було надіслано повiдомлення про його припинення. Відповідачем при укладенні Договору взято на себе низку зобов`язань, в тому числi своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Проте, незважаючи на вищезазначені умови укладеного договору та законодавства, вiдповiдач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав. Вiдповiдно до довiдки про заборгованість № 4-2302-14525 вiд 14.05.2021 року відповідач має заборгованість за договором № Ф-6081-8 у розмiрi 15840,33 грн. Дана заборгованість по неустойці виникла за період з 01.06.2017 року по 29.11.2017 року (дата повернення приміщення за актом приймання-передачі). Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15\~840 грн. 33 коп. та судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року вказану цивільну справу передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львові від 09.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в останній, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судові засідання не з`явилася, хоча належним чином, неодноразово повідомлялася про час та місце проведення останніх, причин неявки суду не повідомила, відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляла. Згідно з відомостями, наданими Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, а також Департаментом з питань реєстрації КМДА, зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . За цією адресою відповідачеві неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду, з яких судова повістка у перше судове засідання, призначене на 08.02.2022 року, разом з матеріалами позовної заяви отримана відповідачем, про що свідчить повернуте на адресу суду рекомендоване поштове повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення, а решта - повернуті на адресу суду із зазначенням причин повернення "адресат відсутній". Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК\~України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2008 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, укладено договір оренди нерухомого майна № Ф-6081-8, предметом якого є приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 11,6 кв. м., з індексом V, VI та цільовим призначенням об`єкта оренди - для офісу. Положеннями п.п.5.1, 5.2 Договору розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення даного договору методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради №897 від 07.06.2007 року і складає 321,63 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік) та коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. У випадку прострочення по сплаті орендних платежів орендар сплачує пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством. Згідно з умовами п.4.1 Договору строк його дії визначений тривалістю два роки. Водночас відповідно до п.4.3 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідно до Акту приймання-передачі від 29.11.2017 року [PERSON] здала, а ЛКП «Затишне» прийняло нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 11,6 кв.м. Відповідно до довідки №4-2302-14525 від 14.05.2021 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради встановлено, що у [PERSON] наявна заборгованість за договором №Ф-6081-8 від 17.03.2008 року станом на 12.05.2021 року в розмірі 15\~840 грн. 33 коп. Статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з п. 10.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно із ч.1 ст.19 цього ж Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Однак, всупереч умовам укладеного договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представлений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності заборгованості до суду не надходило. Разом із тим, суд звертає увагу на той факт, що розрахунок заборгованості включає в себе термін з 01.06.2017 року по 01.11.2017 року, а позовну заяву позивача зареєстровано в Шевченківському районному суді м. Києва 01.07.2021 року, тобто така подана з пропуском строку, передбаченого ст.ст.257, 258 ЦК України, для звернення до суду із такою вимогою. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тому у даному випадку, враховуючи, що від відповідача, яким отримано матеріали позовної заяви, не надходило заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд не має підстав для застосування позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України\~\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати в розмірі 2270 гривень судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 284, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved