Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

22 вересня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 2011 по 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] . Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач перестав піклуватися про сина, не відвідує його, проживає у США та погрожував їй забрати сина. Також відповідач не надає їй дозволу на виїзд сина за кордон. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмовому відзиві позов заперечив. Третя особа у судове засідання свого представника не направила. У письмовій заяві просить суд слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд врахувати висновок органу опіки та піклування. Заслухавши присутніх учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у період з 27 вересня 2011 року по 13 червня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3-5). Наразі син проживає з позивачем у с. Колмів Луцького району Волинської області, а відповідач - у США. Згідно з висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області, цей орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача (а.с. 60). Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставин у справі, суд зазначає таке. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши надані стороною позивача відомості про участь відповідача у вихованні та утриманні дитини суд дійшов висновку, що нею не доведено наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина. Так, саме по собі роздільне проживання батька у Сполучених Штатах Америки, громадянином яких є відповідач, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. З наданих самим позивачем відомостей слідує, що батько періодично спілкується з дитиною, купував їй подарунки, тобто, не втратив інтерес брати участь у вихованні дитини. Наявна у відповідача заборгованість за аліментами була незначною (6 300,00 грн.), виникла лише у вересні 2020 року та була погашена відповідачем в ході розгляду цієї справи. До цього, починаючи з квітня 2016 року та по серпень 2020 року, відповідач стабільно сплачував аліменти (а.с.54-56, 71). Будь-яких відомостей, які б негативно характеризували особу відповідача, позивач суду не надала. Крім того, сторона позивача не надала суду жодних підтверджень того, що дитина негативно ставиться до батька, хоча їй на момент розгляду справи виповнилося повних 9 років, отже, вона за рівним свого розвитку, може сформувати певну думку з цього приводу. Орган опіки та піклування під час надання свого висновку також ухилився від з`ясування ставлення дитини до батька і жодних пояснень з цього приводу суду не надав. Так само, маючи відомості про те, що наразі відповідач проживає у США, де створив нову сім`ю (як зазначено у самому висновку), орган опіки та піклування не вжив заходів для виклику його на своє засідання, а з незрозумілих причин направляв йому виклик за останнім місцем проживання в Україні, де зараз він не мешкає та не міг бути належним чином ознайомлений з вирішенням питання щодо позбавлення його батьківських прав. З наведених вище мотивів та на підставі приписів ч.6 ст.19 СК України, суд визнає наданий висновок органу опіки та піклування стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав необґрунтованим та відхиляє його. Самі по собі позитивні характеристики матері, в тому числі з місця навчання дитини, створення нею належних умов для проживання дитини, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Фактично, і це слідує із самого тексту позову, позбавлення батьківських прав відповідача позивачу потрібно для спрощення виїзду на постійне місце проживання дитини за кордон, оскільки між ними існує спір з цього приводу. Суд підкреслює, що позивач не позбавлена права пред`явити позов про надання такого дозволу в судовому порядку. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довела суду наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за нею.

Outcome: dismissed