Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

10.02.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18.07.2020 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . До та після реєстрації шлюбі, їх сімейне життя складалось добре, але останнім часом, між ними почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до окремого проживання одне від одного з вересня 2021 року. Після припинення шлюбних відносин, відповідач проживає окремо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям, станом здоров`я та розвитком, не спілкується і не відвідує, у зв`язку з чим позивач просить позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, на електронну пошту суду направив клопотання в якому позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути в його відсутність. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , зазначивши, що дійсно донька проживає з батьком, перебуває на повному його утриманні. Крім того, на даний час, в неї склались такі умови, що вона не має можливості утримувати та доглядати за дитиною. Справу просила розглянути в її відсутність, проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечувала. В підготовче судове засідання представник третьої особи не з`явився, в телефонній розмові повідомили, що не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що 18 липня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 136. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис 249. Відповідно до довідки виданої старостою Дмитрівського старостинського округу Вільногірської міської ради від 01.12.2021 року № 233, [PERSON] дійсно проживає без реєстрації разом з донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . з вересня місяця 2020 року і по теперішній час. Як вбачається з акту № 519 від 30.11.2021 року, депутатом Вільногірської міської ради восьмого скликання [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , що проживають за адресою: [ADDRESS] проведено обстеження родини [PERSON] , яка мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні, зі слів свідків встановлено, що разом з [PERSON] фактично проживає без реєстрації її син [PERSON] та його донька [PERSON] , [INFO] . Дружина [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] з ними не проживає більше одного року та трьох місяців, у вихованні доньки та спілкуванні з нею участі не приймає. Відповідно до заяви від 13.12.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сушановою Т.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1575, [PERSON] не заперечує, щоб інтереси її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . представляв її батько [PERSON] . Відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як зазначила представник органу опіки і піклування в інформаційному листі адресованому до суду, питання стосовно підготовки висновку органу опіки та піклування щодо доцільності\\недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини наразі розглядається, проте, оскільки відповідач вимоги позову визнала, то вони також не заперечують проти їх задоволення. Крім того, як зазначив Верховний суд в Постанові від 06 травня 2020 року, справа № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20, Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Оскільки відповідач повністю самоусунулася від виховання дитини, не спілкується з нею і не проявляє ніякого інтересу до її життя, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved