Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 11.04.1984 [PERSON] , згідно ордера №2264 на жиле приміщення, була надана 1-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира надана в користування [PERSON] на той час і членам її сім`ї, в тому числі [PERSON] , її сину. В 1986 році за згодою [PERSON] , в квартирі була ще зареєстрована її рідна сестра [PERSON] , в якої на той час не було місця реєстрації, яка була необхідна для подальшого працевлаштування в м. Києві. Між сестрами була домовленість про те, що як тільки відповідач вирішить питання з працевлаштування, дана особа добровільно подасть документи на зняття з реєстрації місця проживання. В 2012 році помирає бабуся позивача [PERSON] - [PERSON] , батько позивача [PERSON] звертається до відповідача з усним проханням про добровільне зняття з реєстрації місця проживання, обґрунтовуючи це тим, що вона ніколи не проживала за вищевказаною адресою та не сплачує комунальні послуги. З 2013 року місцем реєстрації та постійного проживання позивача є адреса: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, він несе тягар з утримання квартири з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача, що створює додаткове фінансове навантаження щодо утримання квартири, оскільки певний перелік послуг за житлово-комунальні послуги нараховується у відповідності до кількості осіб, що зареєстровані у квартирі. З огляду на зазначене, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 23.02.2022 викликано у судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] 25.05.2022 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Головань О.І. надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів цивільної справи, а саме копії квитанцій про оплату комунальних послуг за 2019-2021 року. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрито, призначено справу до розгляду по суті. 16.06.2022 до суду надійшли письмові пояснення свідка [PERSON] , в яких остання зазначила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1986 року. Зазначити, що є сусідкою позивача [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час. [PERSON] за місцем проживання позивача вона не бачила жодного разу. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Заперечень щодо винесення заочного рішення не висловила. Водночас до суду подала заяву, в якій просить судовий збір з [PERSON] на користь позивача не стягувати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та оголошенням на офіційному сайті судової влади, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не направила, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача. За твердженням свідка, відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] та ніколи не проживача, позивач перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинить. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка та дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів управління обліку і розподілу житлової площі [PERSON] видано ордер на житлове приміщення № 2264 від 11.04.1984, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] було надана в користування [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] (син). Рішенням КМДА номер будинку зазначений в ордері було змінено з №18 на №10. Зазначена квартира не приватизована і відноситься до комунального житлового фонду. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.1998, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва (а.с.5). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 26.11.2012 Відділом реєстрації смерті у м.Києві (а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 10.12.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.9). З матеріалів вбачається, що згідно паспортних даних місце реєстрації позивача: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.05.1985 по теперішній час (а.с.17). Отже, на цей час у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та відповідача рідної сестри [PERSON] - [PERSON] . Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання у квартирі за місцем реєстрації місця проживання від 21.11.2021, більше 30 років, який підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до отриманих позивачем відповідей з Оболонського УП ГУНП в м. Києві на його звернення, вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає та із заявами про вчинення перешкод у користуванні зазначеним житловим приміщенням до Оболонського УП ГУНП в м. Києві не зверталася (а.с.10-11). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] та ніколи не проживача, позивач перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинить. З долучених квитанцій про сплату, убачається, що позивачем за період з 2019 по 2021 роки понесено витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS] . Отже, установлено, що відповідач зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак протягом тривалого часу не користується квартирою, не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в її утриманні, житлом не цікавиться. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ордер це по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавилася чи цікавиться житловою площею, сплачувала комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин її відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки представник позивача у поданій заяві просить не стягувати судові витрати з відповідача, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України, а саме диспозитивність цивільного судочинства, судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved