Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

[PERSON] , в особі представників адвокатів Федоренко Р.В. та Сологуб Д.О., звернувся до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. з уточненим позовом до Держави України в особі: Державного Казначейства України, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання незаконним повідомленням про підозру та інших процесуальних дій держави України в особі органу дізнання, слідчого, прокурора, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури. В обгрнутування позову вказує, що 03.03.2014 року Південне відділення поліції Кам`янського відділу Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровській області, яке перебуває в структурному підпорядкуванні Кам`янському відділу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області зареєструвало під № 12014040780000347 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження та під процесуальним керівництвом прокуратури Баглійського району м. Кам`янське (Дніпродзержинська), яка перебувала в структурному підпорядкуванні Дніпродзержинській місцевій прокуратурі прокуратури Дніпропетровської області, розпочато досудове слідство за обвинуваченням - [PERSON] за ч.1 ст. 366 КК України, а саме: внесення завідомо неправдивих відомостей до декларацій і інших звітних документів ТОВ «НВП «Еконіс-Центр» з січня 2010 року по березень 2011 року. Службове підроблення, згідно 4.2 ст.12, п.2 ч.1 ст.49 та ч.1 ст.366 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки. Тобто, на момент реєстрації кримінального провадження строки давності вже були закінчені, він взагалі уже не міг бути притягнений до кримінальної відповідальності і, значить реєстрація кримінального провадження відбулася протиправно. Не зважаючи на викладене, 09.04.2014р. у приміщенні офісу ТОВ «НВП Еконіс-Центр» проведений обшук з вилученням всіх оригіналів фінансово-господарських документів підприємства. Після обшуку його систематично викликали до Південного відділення поліції та прокуратури Баглійського району і замість проведення слідчих дій слідчі і прокурори вчиняли виснажливі понад дві години допити, всіляко його принижували, морально тиснули, вдавались до погроз, обіцяли покласти край його сімейному бізнесу, притягнути до відповідальності не тільки його, а і всіх його родичів, що і було виконано. Так, із-за вилучення документів по екологічним експертизам було зірвано виконання ТОВ «НВП Еконіс-Центр» контрактів і, як слідство, не укладання їх в подальшому, а 16.03.2015р. було зареєстровано кримінальне провадження № 12014040780001980 у відношенні директора ТОВ НВП «Еконіс-Центр» [PERSON] за тими же самими діянням, періодом і статтею. Із-за тривалого перебування в стресовій ситуації, викликаною і спровокованою протиправною поведінкою слідчих і прокурорів, у нього критично загострилося захворювання органів травлення і 22.04.2014р. [PERSON] з діагнозом «Калькульозний холецистит» для проведення хірургічної операції було госпіталізовано до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня. Проте, із-за погроз слідчих і прокурорів та побоювання за своїх рідних він був вимушений перервати підготовку до операції, прибути з м. Запоріжжя до м. Кам`янське (колишня назва м. Дніпродзержинськ) щоб знову з`являтись до Південного відділення поліції та прокуратури Баглійського району на виснажливі допити з моральним тиском та погрозами розправи. 25.04.2014р. йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.366 КК України. Зазначене тривале тримання його слідчими і прокурорами в стресовій ситуацій спровокувало незворотні процеси його захворювання. 29.04.2014р. із-за викладеного і з метою збереження життя він був вимушений відмовитись від лікування у профільному КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» і терміново лягти на невідкладну операцію до ХВ КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №9» ДОР». В цей же день безпосередньо в лікарні перед операцією йому було пред`явлено обвинувальний акт у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.366 КК України. 30.04.2014р. йому в ХВ КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №9» ДОР» проведено хірургічну операцію: лапароскопія, холицестектомія і до 05.05.2014р. він відновлював стан здоров`я на стаціонарі. 07.05.2014р. Обвинувальний акт надійшов до Баглійського районного суду. 08.05.2014р. розпочався судовий розгляд кримінального провадження, а з ним відновилися приниження, моральний тиск і погрози слідчих та прокурорів в його адресу. З 06.05.2014р. по 29.05.2014р. відбувалось його відновлювальне лікування після операційного втручання на органах травлення та морально-психологічного стану в ДП «Санаторій Новомосковський». Однак, в частині лікування його депресивного стану воно не мало ефекту, адже триваючі приниження, погрози і моральний тиск слідчих та прокурорів, навіть, і в зазначений період, за телефоном і безпосередньо в санаторії, їх вимагання відмовитись від слухання справи в суді в загальному порядку і закрити її за сплином строків давності загострювали його хворобливий психічний стан. З 30.05.2014р. по 20.06.2014р. із-за загострення нервового стресу, викликаного протиправною поведінкою слідчих і прокурорів він був вимушений стаціонарно лікуватись в КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1» ДОР» з діагнозом «F43.21 - «Пролонгована депресивна реакція обумовлена розладом адаптації: легкий депресивний стан у відповідь на тривале нараження стресовій ситуації, але триваюче не більш 2 років». Після лікування він став приймати участь у судовому розгляді кримінального провадження, під час якого сторона звинувачення біля року не могла визначитися із колом осіб - свідків, яких необхідно було допитати. Потім, жодна скарга, жодне клопотання, жодна заява сторони захисту, у тому числі, про проведення експертизи, не задовольнялася і навпаки, будь-яка найменша примха прокурора виконувалась миттєво. Так, наприклад, провадження було зупинене строком до півроку для проведення експертизи, призначеної на прохання прокурора, яку провести не можливо було в принципі із-за спливу строків давності і відсутності вилучених під час обшуку документів. 16.07.2014р. в зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я із-за протиправних дій слідчих і прокурорів він вимушений був звільнитись з ТОВ «НВП «Еконіс-центр» та піти на пенсію. 16.03.2015р. був проведений повторний обшук в офісі ТОВ «НВП «Еконіс-центр». 10.08.2015р., тобто тільки через рік і один місяць вимушеного прогулу, після достатнього відновлення здоров`я та в зв`язку з тим, що вся робота ТОВ «НВП «Еконіс-центр» будується на його діяльності як екологічного експерта, він поновив роботу на підприємстві. 17.09.2015р. після допиту свідків дослідили письмові докази і розпочали готуватись до судових дебатів, які відбулися тільки через 1 рік і 4 місяці, а саме - 19.01.2017р. В зазначений час звинувачення надавало до суду додаткові докази, викликало заново всіх свідків, заявило клопотання витребувати у підприємства документи, які були вилучені під час обшуку і які мали бути в матеріалах справи, або всього-навсього - просила надати можливість прокурору кілька неділь поспілкуватись зі своїм керівництвом, щоб визначитись з наступним приводом затягування судового розгляду. Проте, надати докази і довести висунуті йому обвинувачення, прокурор так і не зміг. 15.02.2017 року у кримінальному провадженні №12014040780000347 від 03.03.2014р. за обвинуваченням - [PERSON] за ч.1 ст. 366 КК України Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська (справа №207/2198/14-к, суддя Тюлюнова В.Г.) ухвалено виправдувальний вирок. [PERSON] визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. 24.05.2017 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу залишено без задоволення, вказаний вирок залишено в силі. 26.03.2019 року постановою Верховного суду ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином, він перебував під слідством і судом з 03.03.2014 року по 26.03.2019 року, тобто 5 років, або - 60 місяців, у тому числі, з 16.07.2014 року по 10.08.2015 року, тобто - 1 рік і 1 місяць, або 13 місяців у вимушеному прогулі, і протягом цього часу порушувались його нормальні життєві зв`язки, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми. Своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава України в особі органу дізнання і досудового слідства - Південного відділення поліції Кам`янського відділу ГУ НП у Дніпропетровській області, який перебуває в структурному підпорядкуванні Кам`янському відділу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області та в особі органів прокуратури - прокуратури Баглійського району м. Кам`янського (Дніпродзержинська), яка перебувала в структурному підпорядкуванні Дніпродзержинської місцевої прокуратури, завдала - [PERSON] значної матеріальної і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконним пред`явленням обвинувачення та інших процесуальних дій, що обмежували його права, як громадянина. Заробіток, втрачений внаслідок незаконних дій слідчих і прокурорів, не може бути меншим за мінімальну заробітну плату відповідного періоду. Як вище зазначалось, вимушений прогул тривав з 16.07.2014 року по 10.08.2015 року. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2014р. по 31.08.2015р. складала 1218,00 грн. Таким чином, мінімальний заробіток, що підлягає відшкодуванню складає: 13 місяців х 1218,00 грн. = 15 834,00 грн.. Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за статтею в сфері господарської діяльності і пред`явленням обвинувачення у вчиненні службового підроблення було зганьблено його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та його діловій репутації, як фахівця еколога, та його сімейного підприємства - ТОВ «НВП «Еконіс-центр». В ті дні всі ділові партнери були проінформовані слідством про його паталогічно-кримінальні нахили. У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом впродовж п`яти років було повністю паралізовано всі можливі (і не тільки нормальні) життєві зв`язки. Фактично його було повністю усунуто від активного громадського життя. Під час перебування під слідством і судом стан його здоров`я знизився до критичного. Існувала реальна загроза його життю. Він переніс операцію, яку вимушено було проведено не в спеціалізованому медичному закладі, а в першому, що трапився. Більше цього, всупереч всім існуючим відомчим інструкціям та міжнародно-правовим зобов`язанням держави України поважати право кожного на життя і здоров`я (ст. 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини ст.27 Конституції України), [PERSON] слідство зірвало підготовку до операції у спеціалізованому медичному закладі, не дозволяло йому перебувати в лікарні м. Запоріжжя, а обвинувачення вручалось майже непритомному хворому за кілька годин до доволі складної хірургічної операції. Для виведення його з депресивного стану, який виник як реакція на тривале тримання його слідчими і прокурорами в стресовій ситуації, знадобилась термінова госпіталізація, яка тривала в умовах спеціалізованого психіатричного медичного стаціонару протягом 21 доби. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій в Постанові від 04.12.2019р. у справі № 468/901/17 та ч.3 ст. 13 Закону, проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, визначений законом розмір відшкодування моральної шкоди складає: 6 000, 00 грн. х 60 місяців = 360 000, 00 (триста шістдесят тисяч) грн. При цьому, як вважає Верховний суд, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. В даній справі, найбільш непоправним негативним наслідком для [PERSON] слід назвати страх який залишиться із ним назавжди. Страх громадянина перед власною державою. Адже всі вище зазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів дізнання, досудового слідства, прокуратури не були наслідком слідчої помилки. В державі, яка називає себе європейською, десятки державних службовців, поліцейських, прокурорів були задіяні у привселюдній безсоромній нарузі над правом, використовуючи його для переслідування законослухняної людини і громадянина на виконання примхи прокурора Баглійського району. Наявна впевненість, що ніхто із них не понесе жодної відповідальності і все їм зійде з рук, а у нього на все життя залишиться гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого правоохоронні органи з будь-яких мотивів можуть запросто знищити як особу (фізично), так і особистість (морально). Саме з цих міркувань та урахуванням тривалості в 5 років порушення його прав, він виходив визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, який він оцінює в щонайменше 1 500 000, 00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень. Враховуючи інтенсивність та глибину сприйняття всіх психотравмуючих факторів, що супроводжували неправосудне переслідування [PERSON] , а також ті негативні наслідки погіршення його стану здоров`я, він нізащо би не погодився відчути пережитий моральний і душевний біль вдруге за названу та будь-яку іншу суму. Вартість наданої йому в кримінальному провадженні професійної юридичної (правничої допомоги із захисту [PERSON] та його прав протягом п`яти років на досудовому слідстві, у суді перше інстанції, в апеляційному та касаційному судах склала 61 400, 00 грн. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, то розмір відшкодовуваної моральної шкоди з урахуванням обставин справи в межах, згідно ст.12 та ст.13 Закону визначає в своїй ухвалі суд, що розглядає справу у першій інстанції Під час вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні суд не вправі ухвалити рішення про відмову в його задоволенні у зв`язку зі спливом позовної давності за правилами ЦК. Такий висновок зробив ВС в постанові від 20.08.2019р. по справі №652/219/17. Судові рішення, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями досудового слідства, прокуратури здійснюється Державним казначейством України, згідно п.35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03.08.2011 року № 845, підлягають виконанню за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/201 1, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] неможливо, тому що це не передбачено чинним законодавством, у Єдиному казначейському рахунку не передбачені такі витрати, як: відшкодування шкоди, такі дії є незаконним та таким що суперечать діючому законодавству. З поданої позовної заяви не зрозуміло, які саме вимоги висуваються до ДКСУ, не зазначено, чим саме ДКСУ завдало шкоду позивачу. Так, позовні вимоги не містять жодного посилання на те, якими саме діями чи бездіяльністю Державною казначейською службою України було завдано шкоду Позивачу, не наведено жодного доказу якими самими діями (бездіяльністю) Державна казначейська служба України порушила права Позивача, не має жодного обґрунтування чи доказу вини ДКСУ. Між Державною казначейською службою України та Позивачем взагалі відсутні будь-які правовідносини, тобто ДКСУ не порушувало права, свободи чи інтереси Позивача. Задоволення позовних вимог у зазначеній справі може вплинути на доходну частину Державного бюджету України, що може суттєво завдати втрати Державному бюджету. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що позивач не надав до суду будь-яких доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними. Слідчі органу досудового розслідування, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №12014040780000347, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків в наслідок досудового розслідування кримінального провадження №12014040780000347. Вважає, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 03.03.2014 року до часу набрання вироком законної сили, тобто до 24.05.2017 року, що складає 38 місяців. Вважаємо, що розрахунок відшкодування моральної шкоди повинен виходити із розмірів мінімальної заробітної плати чинних на період перебування особи під слідством чи судом, а тому загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає - 60 698 грн.. З метою доведення права на відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі позивачем не надано будь-яких доказів порушення соціальних зв`язків саме в такому об`ємі під час його перебування під слідством і судом, а також пов`язаного з цим погіршення стану здоров`я. Так, розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1 500 000, 00 гри., але не менш ніж 360 000, 00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується відшкодування заробітку, та інших грошових доходів, які втрачено внаслідок незаконних дій в розмірі 15 834, 00 грн., та сума сплачена у зв`язку з поданням юридичної допомоги в кримінальному провадженні 61 400 грн., зазначила, що Позивач не надав до суду підтверджень звернення із відповідною заявою протягом шести місяців до органів визначених пунктом 11 Положення № 6/5/3/41 за захистом свого порушеного права як щодо відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, копію якої він надав, його звільнено з посади 16.07.2021 року здійснено у зв`язку з виходом на пенсію. Також, зазначає, що запобіжний захід під час досудового розслідування [PERSON] не обирався, він не відсторонювався від роботи, зміна в робочих стосунках відбулась не в наслідок порушення щодо позивача кримінальної справи. Вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів причинного зв`язку між своїм звільненням і незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, внаслідок яких він був виправданий. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що 25.04.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та 30.04.2014 обвинувальний акт направлено до суду. За результатами розгляду кримінального провадження, вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2017 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 вирок суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.03.2019, вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року відносно [PERSON] залишено без змін, касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, під кримінальним переслідуванням позивач перебував у період з 25.04.2014 (дата повідомлення [PERSON] про підозру) до 24.05.2017 (дата ухвалення Апеляційним судом Дніпровської області ухвали про залишення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2017 без змін, (набрання ним чинності), тобто повних 3 роки 1 місяць, що становить 37 місяці, а не 60 місяців, як зазначає позивач, що є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів. Крім того на думку представника відповідача, належним відповідачем у справі має бути Держава. Розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню [PERSON] , становить 222 000 грн. за період з 25.04.2014 до 24.05.2017 (37 місяців х 6000 грн.), а не 360 000 грн., як зазначає у своїй позовній заяві позивач. Обґрунтовуючи необхідність стягнення втраченого заробітку, позивачем чітко зазначено, що він звільнився з роботи у зв`язку із виходом на пенсію. При цьому, будь-яких доказів того, що він був відсторонений від роботи (посади) саме у зв`язку з діями посадових осіб органів досудового розслідування позивачем не надано. Також прокурором було зазначено, що суд цивільної юрисдикції позбавлений можливості вирішувати питання щодо законності (протиправності) дій органів досудового розслідування чи прокурора при здійсненні повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення обшуків, виїмки та накладення арешту на майно, визнання незаконним пред`явлення обвинувачення та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні. Вислухавши пояснення учасників справи, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У судовому засіданні встановлено, що 03.03.2014 року Південне відділення поліції Кам`янського відділу Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровській області, яке перебуває в структурному підпорядкуванні Кам`янському відділу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області зареєструвало під № 12014040780000347 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Відповідно до копії Ухвали Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 01.04.2014 року та копії протоколу обшуку від 09.04.2014 року по даному кримінальному провадженні в приміщенні офісу ТОВ «НВП Еконіс-Центр» було проведено обшук з вилученням всіх оригіналів фінансово-господарських документів підприємства.(а.с.35-43). Згідно Епікризу №4283/657 наданого КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №9» ДОР [PERSON] знаходився в ХВ КЗ «ДМЛ №9» ДОР в період з 29.04.2014 р. по 05.05.2014 р. з діагнозом «Калькульозний холецистит» для проведення хірургічної операції було госпіталізовано до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня, яку було проведено 30.04.2014 року.(а.с.69-71). 25.04.2014р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.366 КК України.(а.с.53-57). 29.04.2014р. [PERSON] було пред`явлено обвинувальний акт у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.366 КК України.(а.с.58-68). 07.05.2014р. обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України було направлено до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл.. З 06.05.2014р. по 29.05.2014р. [PERSON] перебував на відновлювальному лікуванні після операційного втручання на органах травлення та морально-психологічного стану в ДП «Санаторій Новомосковський».(а.с.72-77). З 30.05.2014р. по 20.06.2014р. із-за загострення нервового стресу, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1» ДОР» з діагнозом «F43.21 - «Пролонгована депресивна реакція обумовлена розладом адаптації: легкий депресивний стан у відповідь на тривале нараження стресовій ситуації, але триваюче не більш 2 років».(а.с.78-81). 16.07.2014р. [PERSON] звільнився з посади інженера з природокористування ТОВ «НВП «Еконіс-центр» у зв`язку із виходом на пенсію.(а.с.83-84). 15.02.2017 року Вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. [PERSON] у кримінальному провадженні №12014040780000347 від 03.03.2014р. за ч.1 ст. 366 КК України визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.(а.с.7-16). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року апеляційну скаргу прокурор Дніпродзержинської обласної прокуратури залишено без задоволення, вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 15.02.2017 року залишено без змін.(а.с.17-28). Постановою Колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 26.03.2019 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.(а.с.29-34). 20.04.2014 року між [PERSON] та адвокатом Федоренко Р.В. було укладено Договір про надання правової допомоги за умовами якого адвокат Федоренко Р.В. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, здійснення якої підтверджується Актами надання послуг, Рахунками на оплату та квитанціями до прибуткового касового ордеру про здійснення [PERSON] оплати послуг адвокату Федоренко Р.В. на загальну суму 61 400,00 грн. (а.с.85-96) За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини 1 статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі і на осіб, кримінальне провадження відносно яких закрите. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Тобто заперечення прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури в частині того, що позов має бути поданий не до Дніпропетровської обласної прокуратури, а до Держави Україна є хибним та таким, що не відповідає вимогам вищевказаного Закону, ст. 1176 ЦК України, ст. 130 КПК України. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Тож, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що заперечення представника Державної казначейської служби України в частині того, що стягнення шкоди з Державної казначейської служби України не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, є хибним. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованому йому злочині, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку, порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Відповідно до положення ч.5 ст.12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за статтею в сфері господарської діяльності і пред`явленням обвинувачення у вчиненні службового підроблення було зганьблено його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та його діловій репутації, як фахівця еколога, та його сімейного підприємства - ТОВ «НВП «Еконіс-центр». В ті дні всі ділові партнери були проінформовані слідством про його паталогічно-кримінальні нахили. У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом впродовж п`яти років було повністю паралізовано всі можливі (і не тільки нормальні) життєві зв`язки. Фактично його було повністю усунуто від активного громадського життя. Під час перебування під слідством і судом стан його здоров`я знизився до критичного. Існувала реальна загроза його життю. Він переніс операцію, яку вимушено було проведено не в спеціалізованому медичному закладі, а в першому, що трапився. Більше цього, всупереч всім існуючим відомчим інструкціям та міжнародно-правовим зобов`язанням держави України поважати право кожного на життя і здоров`я, йому слідство зірвало підготовку до операції у спеціалізованому медичному закладі, не дозволяло йому перебувати в лікарні м. Запоріжжя, а обвинувачення вручалось майже непритомному хворому за кілька годин до доволі складної хірургічної операції. Для виведення його з депресивного стану, який виник як реакція на тривале тримання його слідчими і прокурорами в стресовій ситуації, знадобилась термінова госпіталізація, яка тривала в умовах спеціалізованого психіатричного медичного стаціонару протягом 21 доби. Також він був вимушений звернутись за правничою допомогою, яка завдала йому також значних затрат. Розмір заподіяної моральної шкоди, в уточнених позовних вимогах, позивач оцінив в 1 500 000,00 грн., яка складається з: 6000 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 60 (кількість місяців перебування під слідством та судом), але не менше ніж 360 000,00 грн.. Розмір суми, сплаченої позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні складає 61 400,00 грн.. Згідно із ч.4 ст.3 Закону № 266/94-ВР громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. А отже, позовні вимоги в частині відшкодування суми, сплаченої [PERSON] у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні, що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 20.04.2014 Актами надання послуг, Рахунками на оплату та квитанціями до прибуткового касового ордеру про здійснення [PERSON] оплати послуг адвокату Федоренко Р.В. в сумі 61 400,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.2, 3 ст.13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із ч.ч.5,6 ст.4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2022 року, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500,00 грн. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує (виходячи з позовних вимог) з моменту вручення [PERSON] підозри у вчиненні кримінального правопорушення 25.04.2014 року по 24.05.2017 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду), а тому на думку суду загальний строк складає повних 37 місяці. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Вищевикладене дає підстави суду вважати не доведеним факт наявності у позивача моральної шкоди у вказаному в уточненому позові розмірі - 1 500 000,00 грн., тому як, згідно розрахунку: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 37 (кількість місяців перебування під слідством та судом), що складає 240 500,00 грн. При цьому, як вважає Верховний суд, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що відшкодування в розмірі 390 000,00 грн. відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Стосовно позовної вимоги в частині стягнення заробітку та інших грошових доходів, які втрачено внаслідок незаконних дій в розмірі 15 834, 00 грн. Відповідно до ст.3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягають, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Обґрунтовуючи необхідність стягнення втраченого заробітку, [PERSON] зазначає, що 16.07.2014р. в зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я із-за протиправних дій слідчих і прокурорів він був вимушений звільнитись з ТОВ «НВП «Еконіс-центр» та піти на пенсію. При цьому, будь-яких доказів того, що він був відсторонений від роботи (посади) саме у зв`язку з діями посадових осіб органів досудового розслідування позивачем не надано. А отже дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Окремо суд зазначає про позовну вимогу, заявлену у уточненій позовній заяві про визнання по зареєстрованому 03.03.2014 р. в ЄРДР кримінальному провадженню за №12014040780000347 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України незаконними повідомленнями про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконним проведення обшуків, виїмки, незаконним накладення арешту на майно, незаконним пред`явленням обвинувачення та інших процесуальних дій держави України в особі дізнання, слідчого та прокурора. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З аналізу норм Цивільного процесуального кодексу України вбачається, та ст.19 ЦПК України вбачається, що в порядку цивільного судочинства судом розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Проте, питання визнання незаконними процесуальних дій у кримінальному провадженні врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України. Так, згідно з п.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Глава 26 КПК України визначає порядок, спосіб та строки оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Отже, з наведеного вбачається, що суд цивільної юрисдикції позбавлений можливості вирішувати питання щодо законності (протиправності) дій органів досудового розслідування чи прокурора при здійсненні повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення обшуків, виїмки та накладення арешту на майно, визнання незаконним пред`явлення обвинувачення та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а у разі неможливості закриття проваження суд відмоляє у задоволенні таких позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, уточнена позовна вимога в частині визнання по зареєстрованому 03.03.2014 р. в ЄРДР кримінальному провадженню за №12014040780000347 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України незаконними повідомленнями про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконним проведення обшуків, виїмки, незаконним накладення арешту на майно, незаконним пред`явленням обвинувачення та інших процесуальних дій держави України в особі дізнання, слідчого та прокурора - не підлягає задоволенню в повному обсязі, адже вона цілком суперечить нормам Цивільно процесуального законодавства України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4- 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 21.01.2021 року між Адвокатським об`єднанням "Федоренко, Сологуб і партнери" в особі Голови об`єднання Федоренко Р.В та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги №36/фо-0121, за умовами якого адвокати та їх помічники на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, перелік якої наведено у п. 2 Договору та порядком і формою розрахунків, вартість яких зазначені в Додатковій угоді №1 до Договору №36/фо-0121 від 21.01.2021 року (а.с.97-99). Крім того, матеріали справи містять ордер адвоката на надання правничої допомоги, Акт надання послуг №23 від 12.02.2021 року на суму 5 000,00 грн., Рахунок на оплату №23 від 09.02.2021 року на суму 5 000,00 грн. та Меморіальний ордер №@2PL568771 від 09.02.2021 року на суму 5 000,00 грн.. (а.с.100-103). Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесених витрат на правову допомогу під час розгляду справи № 207/448/21 ще на суму 5 000,00 грн., адже в уточненій позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати на професійну правничу допомогу за цивільним позовом в сумі 10 000,00 грн.. Таким чином, стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, лише в сумі 5 000,00грн.. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду моральну шкоду у сумі 390 000 гривень 00 копійок, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у сумі 61 400 гривень 00 копійок, судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 гривень 00 копійок. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial