Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] про захист прав споживачів, та визнання недійсними кредитних договорів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, [PERSON] , звертався до ТОВ «Манівео швидка фінансова швидка допомога», ТОВ «Маніфою», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінтаргет», ТОВ ФК «Н. А Груп», ТОВ «Міолан», в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем із проханням надати грошові кошти: 11.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швика фінансова допомога» було укладено договір №546424235 відповідно до якого [PERSON] було отримано позику у розмірі 1900,00 грн., однак того ж дня укладали декілька додаткових угод про збільшення кредиту у розмірі 3000,00 грн. 5100,00 грн. 7100,00 грн. та 12.04.2021 року додаткову угоду у розмірі 4900 грн. Загалом сума для повернення становить 31350 грн. 12.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Маніфою» було укладено електронний договір позики №2106496 відповідно до якого він отримав позику у розмірі 12000,00 грн. терміном повернення кредиту до 09.05.2021 року. Відповідачем було нараховано проценти разом з позикою 18447,00 грн. 13.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3992161 відповідно до якого йому було надано позику у розмірі 5500,00 грн., однак станом на 10.05.2021 року заборгованість становила 8180,43 грн. 14.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет» було укладено договір №580806 відповідно до якого йому було надано позику у розмірі 6000,00 грн. терміном повернення кредиту до 13.07.2021 року. Відповідачем станом на 13.07.2021 року було нараховано 18060,00 грн. 15.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансовою компанією «Н.А.Груп» було укладено договір №3193410559 відповідно до якого він отримав позику у розмірі 4000,00 грн. терміном повернення кредиту до 12.05.2021 року. Ним було пропущено цей термін на що відповідачем було нараховано станом на 13.07.2021 року 12280,00 грн. з яких : 4000,00 грн. - сам кредит; 8280,00 грн. - відсотки за користування кредитом. Вказаний розмір нарахованих відсотків не є остаточним. 19.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Міолан» було укладено договір про споживчий кредит №4912177 відповідно до якого він отримав позику у розмірі 15000,00 грн. строком на 15 днів. Через невиконання умов договору станом на 16.06.2021 року заборгованість становила 51712, 50 грн., яка складається з: простроченої заборгованості зі сплати кредиту 15000,00 грн.; прострочена заборгованість зі сплати комісії 1650, 00 грн.; прострочена заборгованість зі сплати відсотків 35 062,50 грн. З огляду на те, що в Україні почався карантин, зменшився дохід позивача, він був вимушений звернутися задля допомоги. Однак, як я пізніше зрозумів відповідачі скористалися його становищем нарахували йому борги занадто великі та економічно необгрунтовані відсотки, які він не може повернути. Деякий час, він намагався повертати кошти, але дізнався що сплачую лише з відсотки. На сьогоднішній день виникла дуже велика та непід`ємна для нього заборгованість по кожному кредиту, яка щоденно росте. Здійснюючи оформлення кредиту он-лайн за лічені хвилини, він не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки. Відповідачі при отриманні кредитів не надали якісної інформації щодо кредитного договору, що є по своїй суті нечесною підприємницькою діяльністю. Наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що діють виключно на його шкоду, як споживача за вказаними договорами. Він, як особа, яка не володіє спеціальними знаннями в банківській діяльності, не був здатний отримати всю повну та достовірну інформацію та позбавлений часу для прийняття виваженого рішення. Відповідачі ввели його в оману, не надавши інформацію про умови кредитування, а тому вважає, що в нього є наявні підстави для визнання недійсними кредитних договорів, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. 24.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені. Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. 24.05.2022 року представник відповідача ТОВ «МАНІФОЮ» звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні його позову до ТОВ «МАНІФОЮ» про захист прав споживачів. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що ТОВ « Маніфою» не визнає позовні вимоги [PERSON] повністю, а також не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем з наступних підстав. Так, ТОВ «МАНІФОЮ» при укладенні Договору позики № 2106496 від 12.04.2021 року було проінформовано [PERSON] щодо фінансової послуги відповідно до вимог законодавства, діючого станом на дату укладення Договору, до того ж було надано повний проект Договору перед його підписанням, можливість його вивчити, поставити будь-які питання та відмовитися від послуги. У свою чергу, позивачем було повністю прийнято всі запропоновані умови без зауважень. Положення Договору позики № 2106496 не суперечать чинному законодавству. Зазначають, що позивачем не надано істотних доводів щодо несправедливості умов договору позики, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду Позивачу або недійсності Договору позики № 2106496. З цих підстав, просили у задоволенні позову [PERSON] про захист прав споживачів відмовити повністю. 25.05.2022 року до суду надійшов відзив представника ТОВ «Авентус Україна», згідно якого, справу просили розглянути у їх відсутність, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначили, що позивач є клієнтом товариства з 14.03.2021, був повідомлений про розміри відсоткової ставки за кредитом. Крім того, перед укладенням Кредитного договору, товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті надало клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де серед іншого міститься інформації про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання,розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Так, перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з правилами, паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. 10.06.2022 року від представника відповідача ТОВ «МІЛОАН» надійшов відзив. Згідно відзиву позов не визнають, просять відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, та зазначено що ТОВ «Мілоан» ознайомлює клієнта з усіма умовами кредитування перед підписанням Кредитного договору в тому числі, але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальна частина договору, яка влючає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користуванням кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариства, правами та обов`язками позичальника тощо. Зазначає, що 19.04.2021 року між сторонами було укладено договорі про надання фінансового кредити № 4912177 на суму 15000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користуванням кредитними коштами строком на 15 календарних днів, у строк до 04.05.2021 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту позивача, зазначеній в анкеті заявці в Особистому кабінеті позивача, банк. У відзиві зазначено, що вказаний договір було укладено в електроній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-саті Товариства miloan.ua. Відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в Правилах заяву про надання кредиту Позичальнику тим самим підтверджує свою згоду на укладання договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається на електронну пошту. Крім того, у відзиві зазначено, що використання відповідачем коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від Товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоду на укладення цього Кредитного договору, свідчить про безумовне прийняття позичальником пропозиції Товариства укласти Кредитний договір та укладення вказаного кредитного договору. Представники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Фінтаргет», ТОВ «Фінансова компанія «Н.А. Груп» в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені, відзиву не надали. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою (свідоцтво про реєстрацію № ФК 1198 від 07.05.2019 року), яка здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії на надання коштів у позику і на умовах фінансовго кредиту, згідно з зареєстрованими Нацкомфінпослуг правилами та типовим договором позики. Як встановлено судом, на офіційному сайті ТОВ «МАНІФОЮ» в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ». 12.04.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі товаристваміж сторонами було укладено договір позики № 2106496, відповідно до якого сторони погодили про надання[PERSON] грошових коштів в сумі 12000 грн. 00 коп. у позику строком на 27 днів, на умовах повернення, платності та строковості. Згідно з цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежи, повязані з виконанням уцього договору (п.2.1 договору). Відповідно до п. 8.3.3, п.8.3.5,п.8.3.6 Договору позики, Позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ « Маніфою», які є невід`ємною частиною Договору. Вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики. Згідно Графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору позики, проценти за користування позикою в межах строку становлять 6447,60 грн. ( а.с. 20-24). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору). За ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір з додатками, укладений між сторонами договір в електронній формі, що містить електронний підпис позивача та представника Товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний договір позики було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису. Згідно з п. 2.6 договору позики № 2106496 від 12.04.2021 позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання договору. 13.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3992161 (а.с. 25-28). Відповідно до умов договору, укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якого забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, небхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п.1.1 Договору). На умовах, встановлених Договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 5500,00 гривень. Строк кредиту 27 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90 %, застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3. Договору Перед укладанням цього Договору, позивачу була в чіткій та розумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту( відповідно до ст.. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; Вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що розміщена на Веб-сайті та затверджені наказом, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, позивач. через Особистий кабінет на Веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було надіслано позивачеві за допомогою засобів зв`язку на телефонний номер позивача одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який позивачем і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Суд вважає, що позивач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи його одноразовим ідентифікатором. Позивач не заперечував, отримання кредитних коштів на картковий рахунок. 19.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (індивідуальна частина) № 4912177. Згідно з умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк 15 днів з 19.04.2021 року п.1.3; грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 15000 грн у валюті: українська гривня п.1.2.; а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комію за надання кредиту та проценти за коритування кредитом до 04.05.2021 року. У розділі 6 договору «Порядок укладаення договору» зазначено, що цей Кредитний договір було укладено в електроній формі в Особистому кабінеті позичальника, що строверний на веб-саті Товариства miloan.ua. Відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в Правилах заяву про надання кредиту Позичальнику тим самим пітверджує свою згоду на укладання договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається на елетронну пошту. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового індетифікатора, який надсилається Товаристом електронним повідомленням (SMS)на мобільний телефон позичальника, а Позичальник викорнитовує йогодля підписання кредитного договору в Особистому кабінеті а саті miloan.ua. Використання вдіповдіачем коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від Товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоду на укладення цього Кредитного договору, свічить про безумовне прийняття позичальником пропозиції Товариства укласти Кредитний договір та укладення вказаного кредитного договору. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договро, а саме карковий рахунок надіслало грошові кошти у розмірі 15000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 44141222 від 19.04.2021 року. Таким чином, позивач фактично використовує кредитні кошти та здійснює платежі з погашення заборгованості. На офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 11.04.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (за договором - Товариство) та [PERSON] (за договором - Позичальник) укладено кредитний договір № 546424235, за умовами якого Товариство надало Позичальнику грошові кошти в сумі 1900 грн., а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом ( а.с. 9-16). Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14.04.2021 року між ТОВ «Фінтаргет» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір № 580806 надання коштів у позику за програмою споживчого кредитування (споживче кредитування), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 6000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п. 1.4 цього договору кредит надається строком до13.07.2021 року (включно), але не менше ніж на один день. Строк дії договору починається з моменту його укладення сторонами і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Правовідносини за цим договором також регулюються Правилами надання коштів в позику за програмою споживчого кредитування ТОВ «Фінтаргет», а також Законом України «Про споживче кредитування». Кошти в сумі 6000,00 грн. за умовами укладеного між сторонами договору були перераховані позивачу, що не заперечувалось останнім, а відтак відповідачем умови договору були виконані. Позивач вказує, що при укладенні договору відповідач не надав йому повної інформації про умови надання кредиту, фактично ввів його в оману, в т.ч. і щодо сплати процентів, а тому наявні підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Сторона відповідача в обґрунтування заперечень на позов зазначала про те, що договір було укладено у відповідності до вимог закону та доводи сторони позивача є безпідставними. 15.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансовою компанією «Н.А.Груп» було укладено договір № 3193410559 відповідно до якого він отримав позику у розмірі 4000,00 грн. терміном повернення кредиту до 12.05.2021 року ( а.с. 42-44) Позивач вказує, що при укладенні договору відповідач не надав йому повної інформації про умови надання кредиту, фактично ввів його в оману, в т.ч. і щодо сплати процентів, а тому наявні підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорювані договіри про надання позики підписані позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Втім, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено. На переконання суду, саме позивач ініціював укладення даних договорів, оформивши заявки на сайтах товариства, підписавши договори з використанням аналогового підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваних договорах, повністю відповідають паспортним даним позивача. Суду не було надано доказів на спростування зазначеного. Крім того, не заслуговують на увагу і твердження позивача про введення його в оману під час укладення договорів, оскільки, зазначене має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Також варто вказати, що правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину (ст. 230 ЦК). Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природа правочину, права та обов`язки сторін, такі властивості речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням (ст. 229 ЦК), так і обставин, що знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву й мети правочину. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, повідомлення нею про будь-які обставини, яких насправді нема (повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів на право власності на продавану річ, на право вчинення такого правочину), так і у вигляді свідомого замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину. Суб`єктом введення в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним нема. Верховний Суд у постанові від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16 зазначив, що за змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (постанова від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Суд не вбачає підстав для визнання спірних договів недійсними, оскільки, останні, вчинені з підстав повного виконання сторонами умов договору з дотриманням основних засад вчинення правочинів та у відповідності до вимог діючого законодавства України, про що свідчать наявні у справі докази. Обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, та позивачем не доведено факт застосування відповідачами обману під час укладення спірних договорі фінансового кредиту, не доведено факту неправильного сприйняття ним фактичних обставин щодо умов укладення спірних договорів, тобто помилки щодо умов договорів. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, та порушення прав позивача, як споживача послуг, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed