Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

У січні 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.01.2017 року у розмірі 7766,84 грн. та судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.01.2017 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Станом на 24.02.2020 року заборгованість відповідача становить 7766,84 грн. з яких: 7766,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № б/н від 26.01.2017 р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 12). Як вбачається із Розрахунку заборгованості, [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 23.11.2021 р. виникла заборгованість за кредитом у розмірі 7766,84 грн., яка складається з: 7766,84 грн. заборгованість за тіло кредиту (а.с. 9). Відповідно до ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 77). При цьому, позов кредитором АТ КБ «ПриватБанк» було пред`явлено до відповідача [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Так, положеннями ст. 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаними з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Разом з тим, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11). Таким чином доводи позову про припинення правовідносин за кредитним договором на підставі ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 608 ЦК України суд вважає необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно з частинами 2, 3 ст.1281ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяці в з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. З повідомлення Другої київської державної нотаріальної контори вбачається, що була заведена спадкова справа до майна померлого [PERSON] , на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», але відомостей про те, що відповідач прийняла спадщину матеріали справи не містять. Звернувшись до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором як спадкоємця позичальника [PERSON] позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, а також щодо вартості такого майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті позичальника, в межах вартості якого у них виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора згідно зі ст. 1282 ЦК України. Також не встановлений склад спадщини, яку прийняв відповідач після смерті [PERSON] , оскільки закон пов`язує обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а розмір цієї спадщини не встановлений. Отже, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу свого позову, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю у зв`язку з його недоведеністю (ст. 81 ЦПК України) та передчасністю пред`явлення (ст. 1281 ЦК України).

Outcome: dismissed