Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

12 серпня 2021 року [PERSON] через свого представника адвоката Агудалічева О.О. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність [PERSON] , 1\\2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 квітня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який в подальшому розірвано на підставі рішення суду від 23.05.2019 року. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя, на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2013 року була придбана двокімнатна квартира загальною площею 49,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно звіту № 082/08-21 від 06.08.2021 року, вартість квартири становить 720 759,00 грн. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви 06 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29 жовтня 2021 року. Ухвалу про відкриття провадження у справі вручено відповідачу 27 вересня 2021 року. 12 жовтня 2921 року на адресу суду надійшов зустрічний позов від [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що в період шлюбу [PERSON] за особисті кошти, які були отримані за відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори\~ Вигівською О.С. було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вигівською О.С. Покупцем у договорі купівлі-продажу вказано [PERSON] , [PERSON] коштів на придбання спірної квартири не надавав. В період з 2008 року по 2013 рік [PERSON] майже увесь час був безробітним, а тому не мав власного доходу. З періоду укладення шлюбу і по теперішній час [PERSON] самостійно здійснює утримання спірної квартири, сплачує комунальні послуги, робить ремонт. [PERSON] участі в утриманні спірної квартири не приймає. У спірній квартирі [PERSON] проживає разом зі спільною дитиною. За таких обставин, на думку, [PERSON] , спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки придбана нею за власні кошти. До зустрічного позову додано клопотання про витребування доказів із державної фіскальної служби України щодо джерел отримання доходів фізичної особи [PERSON] за період часу з 01.01.2008 по 04.10.2013 та довідку про доходи останнього за вказаний період часу. Також, до зустрічного позову додано клопотання про виклик та допит в якості свідка [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та призначено підготовче засідання на 22 грудня 2021 року. Витребувано докази з Головного управління Державної податкової служби у Київській області та викликано в якості свідка [PERSON] 16 листопада 2021 року від представника позивача за первісним позовом на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов. Відзив обґрунтовано тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про те, що кошти в розмірі 149 070,00 грн. отримані від продажу її особистого майна-однокімнатної квартири, були витрачені саме на придбання спірного нерухомого майна, тому відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . За таких обставин, вказана квартира, на думку позивача за первісним позовом, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Також, від представника позивача за первісним позовом на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів. 01 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача за первісним позов надійшла відповідь на відзив. Відповідь на позов обґрунтована тим, що підтверджено джерело походження особистих коштів на придбання квартири, так як вартість проданої квартири і вартість купленої квартири практично однакова (149 540,00 грн, продано; 149 070,00 грн. куплено). 22 грудня 2021 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 22 грудня 2021 року від відповідача за первісним позовом на адресу суду надійшла заява про вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката після ухвалення рішення у справі. 22 грудня 2021 року представник позивача за первісним позовом, відповідач та її представник за первісним позовом просили суд закрити підготовче засідання у справі та призначити справу до розгляду по суті на 28 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду через неявку сторін в судове засідання, призначене на 28 лютого 2022 року, судовий розгляд у справі відкладено на 15 квітня 2022 року. 15 квітня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача за первісним позовом адвоката Агудалічева О.О. про відкладення розгляду справи, призначеного на 15 квітня 2022 року у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні з 14 квітня 2022 року. За вказаних обставин, судовий розгляд у справі відкладено на 10 червня 2022 року. 18 травня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь з Головного управління Державної податкової служби у Київській області з інформацією про доходи [PERSON] за період з 01.01.2008 року по 04.10.2013 року. В судовому засіданні 10 червня 2022 року представник позивача за первісним позовом підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задоволити, відмовивши в задоволенні зустрічного позову. Представник позивача додатково пояснив, що сторони, перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти придбали спірну квартиру. Вказані обставини підтверджуються нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2013 року, в якому зазначено, що [PERSON] , купуючи квартиру, діє за згодою [PERSON] . Також, [PERSON] , перед укладенням даного договору звернувся з заявою до нотаріуса, в якій вказав, що надає згоду на купівлю квартири і вказана квартира купується за спільні кошти. [PERSON] , не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, так як остання, не пам`ятаючи серій та номерів грошових купюр, отриманих за продаж квартири, яка була в її особистій приватній власності, мала можливість використати вказані кошти на власні потреби, а не на купівлю спірної квартири. [PERSON] , працюючи з 1998 року, та займаючись підприємницькою діяльністю, мав можливість акумулювати половину грошових коштів, необхідних для купівлю вказаної квартири. Від виклику та допиту свідка, заявленого раніше, відповідач за первісним позовом та її представник, в судовому засіданні 10 червня 2022 року, відмовилися. В судовому засіданні 10 червня 2022 року відповідач та її представник за первісним позовом підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задоволити, відмовивши в задоволенні первісного позову. Представник відповідача додатково пояснила, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , вона придбала спірну квартиру за власні кошти, так як 04 жовтня 2013 року продала належну їй на праві власності квартиру і за отриману суму грошових коштів, цього ж дня, в цього ж нотаріуса придбала іншу квартиру, вартість якої є меншою ніж, вартість проданої квартири. [PERSON] , перебуваючи в шлюбі з 2008 року майже ніколи не працював і відповідних доходів не отримував. Відповідач за первісним позовом додатково пояснила, що в нотаріуса [PERSON] проставив свій підпис під надрукованим текстом заяви про надання згоди на купівлю нею квартири. Перебуваючи в шлюбі з нею, [PERSON] погашав борги, які в нього залишилися від першого шлюбу. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони у справі перебували у шлюбі між собою з 29 квітня 2008 року по до його розірвання рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року, яке набрало чинності 25 червня 2019 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] діючи за згодою чоловіка [PERSON] , 04 жовтня 2013 року, згідно договору купівлі-продажу за ціною 149 070,00 грн. придбала двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована за [PERSON] як така, що належить останній на праві спільної сумісної власності. Цього ж дня, [PERSON] за ціною 149 540,00 грн., згідно договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року продала однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 14.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Київобленерго» укладено договір про користування електричною енергією. 14.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Київоблгаз» укладено типовий договір про надання послуг з газопостачання. 21.03.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Білоцерківвода» укладено типовий договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. На ім`я [PERSON] відкрито особові рахунки в Комунальному підприємстві «Білоцерківтепломережа» та в ТОВ «Білоцерківвода». Відповідачем за первісним позовом [PERSON] , долучено до матеріалів справи квитанції про надання послуг за житлово-комунальні послуги, адресовані на її ім`я за адресою спірної квартири та дублікати квитанцій про сплату особисто неї житлово-комунальних послуг за вказаною адресою за період часу з\~ жовтня 2013 року до 23.09.2021 року. [PERSON] , згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, в 2012-2013 роках отримувала державну та соціальну матеріальну допомогу від управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в розмірі 7 508,01 грн., заробітну плату від ТОВ АФ «Глушки» в сумі 1 773,93 грн. та суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 4227,54 грн., кошти від надання майна в лізинг від ТОВ «АФ «Глушки» в сумі 1773,93 грн. та заощадження Ощадбанку в сумі 2 000 грн. [PERSON] , згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків отримав наступні доходи : За період з 1998 року по 2001 рік розмір доходів не назначено; В 2001 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 3 817,73 грн. В 2002 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 1 230,52 грн. В 2003 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 1 624,12 грн. В 2004 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 5 601,91 грн. В 2005 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 9 831,12 грн. В 2006 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 7 470,76 грн. В 2007 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 11 166,37 грн. В 2008 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 11 882,94 грн. В 2009 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 11 371,83 грн. В 2010 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 11 065,34 грн. В 2011 році, з урахуванням утриманого податку, отримав дохід в розмірі 4 284,78 грн. В 2012 році [PERSON] отримав заощадження Ощадбанку в сумі 329,07 грн. В 2013 році [PERSON] доходу не отримував. Представником позивача за первісним позовом надано до суду нотаріально посвідчену заяву до суду [PERSON] від 04 жовтня 2013 року, відповідно до якої він підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбана ними квартира [ADDRESS] , також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з абзацом другим пункту 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески виплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.\~\~ Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17,\~ від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ № 595/324/17. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] придбана під час перебування у шлюбі 04 жовтня 2013 року за ціною 149 070,00 грн. Проте, судом встановлено, що в день купівлі сторонами вказаної квартири, [PERSON] за ціною 149 540,00 грн. продано належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . (а.с.41). Вказане, в свою чергу, підтверджує обставини, викладені в зустрічному позові [PERSON] , що при купівлі спірної квартири, нею було витрачено особисті кошти, виручені від продажу іншої квартири, яка належала їй на праві приватної власності. (а.с.42) Суд не приймає до уваги твердження представника позивача за первісним позовом про те, що грошові кошти за продажу квартири, могли бути використані відповідачем за первісним позовом на інші потреби, так як саме в день продажу [PERSON] квартири, яка належала їй на праві приватної власності, вона придбала іншу квартиру за ціною, яка є меншою ніж ціна, проданої квартири. Договори купівлі-продажу двох квартир було посвідчено 04 жовтня 2013 року державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вигівською О.С. Суд не бере до уваги подану представником позивача за первісним позовом заяву [PERSON] , (а.с.113) про те, що він підтверджує нотаріусу, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю, а придбана ними квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається за час шлюбу, так як дана заява, згідно з ч.3 ст. 65 СК України, є обов`язковою умовою для укладення договору купівлі продажу нерухомого майна. В даній заяві висловлена лише позиція [PERSON] , яка в свою чергу, в даному судовому засіданні була спростована\~ [PERSON] .\~ Безпосередньо, в договорі купівлі-продажу квартири, укладеному [PERSON] (а.с.41), не зазначено, що грошові кошти, за які [PERSON] було придбано квартиру, є спільними коштами подружжя. Також, згідно відомостей, з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, [PERSON] за 2013 рік жодних доходів не отримував, в 2012 році отримав дохід в сумі 329,07 грн., що в свою чергу, спростовує твердження [PERSON] , висловлене в своєму позові, поясненнях в судовому засіданні та заяві, адресованій нотаріусу, про використання для купівлі квартири спільних грошових коштів подружжя. Тому, суд вважає, що відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні спростувала презумпцію спільності майна подружжя. Подібна правова позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 та від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17. За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні первісного позову про поділ спільного майна подружжя та виділ у власність [PERSON] 1\\2 частини квартири [ADDRESS] та задоволити зустрічний позов [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на вказану квартиру. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, повязані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної статті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, судові витрати у справі, понесені позивачем за первісним позовом, покладаються на останнього, а судові витрати у справі, понесені відповідачем за первісним позовом в розмірі 7 207,60 грн. за подачу зустрічного позову (а.с.81) підлягають стягненню на її користь з позивача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed