Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що має статус ветерана внутрішніх справ. 11.08.2021 року, близько 07-32 г., у м.Дніпрі він користувався автобусним маршрутом загального користування №43 з посадочної площадки (автобусної зупинки), що розташована на пл.Успенській. При посадці він пред`явив водію автобусу посвідчення ветерана внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив йому у пільговому проїзді, мотивуючи відмову тим, що даний автобусний рейс є соціальним, без пільг. Стосовно соціального рейсу ніяких ознак як у салоні автобусу, так і з зовні, не було. В зв`язку з цим, він був змушений оплатити проїзд вартістю 6 грн. 50 коп., на підтвердження чого йому було видано проїзний квиток серії СМВЕ №000752, перевізником у якому було зазначено ТОВ «С.М.І.Т.», а вартість квитка 6 грн., що не відповідала оплаченої ним послузі в розмірі 6 грн. 50 коп. Автобус мав д.н.з. [NUMBER] . 12.08.2021 року він звернувся до Придніпровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Дніпропетровській області зі скаргою на водія. 19.08.2021 року ним було отримано відповідь, в якій управлінням було підтверджено проведення рейдової перевірки маршруту №43, за результатами якої встановлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним перевізником ТОВ «С.М.І.Т.». Крім цього, виконавець повідомив позивача, що листом від 18.08.2021 року відповідач застосував до водія дисциплінарне стягнення, а також було проведено позаплановий інструктаж. 13.08.2021 року позивач також звернувся зі скаргою на дії водія до відповідача, однак відповіді на скаргу не отримав. Посилаючись на вказані обставини, незаконну відмову йому у пільговому проїзді, позивач просив визнати дії відповідача щодо відмови у пільговому проїзді протиправними, стягнути з відповідача на його користь вартість проїзду в сумі 6 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 400 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2021 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданому відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту неправомірності дій відповідача, безпосереднього пред`явлення відповідного посвідчення водію, відмови у пільговому проїзді 11.08.2021 року на маршруті №43. Долучена до позову копія квитка серії [NUMBER] на 6 грн., є неналежним та недопустимим доказом того, що 11.08.2021 року на автобусному маршруті №43 позивачу було відмовлено у пільговому проїзді, оскільки з вказаного квитка не вбачається коли саме він видавався, кому, ким та на якому автобусному маршруті. При цьому, до відзиву додається копія квитково-касового листа серії ААР №016460 від 11.08.2021 року, тобто в день виходу автобусу з д.н.з. [NUMBER] на рейс маршруту №43, згідно якого водію [PERSON] видавались квитки серії СМБУ, початкові № [NUMBER] , кінцеві №006999. Таким чином, квиток серії [NUMBER] , водієм автобусу д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не видавався та не відомо за яких умов, де та коли позивачем було отримано останній при проїзді в м.Дніпро. Також відповідач зазначив, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Відповідь на відзив позивачем не подавалась. В призначені судові засіданні сторони не з`явились. Позивач в поданій письмовій заяві просив розглядати справу без його присутності, зазначивши, що ним надано достатньо доказів по справі. Відповідач за неодноразовими викликами явку свого представника не забезпечив, про поважність причин неявки не повідомив. Суд враховує, що справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та їх явка судом обов`язковою не визнавалась. Відповідач був обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, подав відзив на позов, в якому висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог. За вказаних обставин, враховуючи подану позивачем заяву про розгляд справи без його участі, повторну неявку представника відповідача та подачу останнім відзиву на позов, суд, з урахуванням положень ст.ст.211,223,247 ЦПК України, приходить до висновку про можливість подальшого розгляду справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач має статус ветерана органів внутрішніх справ, що підтверджується наданою до позову копію посвідчення № [NUMBER] , виданого Управлінням МВС України в Дніпропетровській області 18.01.2006 року. З огляду на це та у відповідності до п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач має право на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 11.08.2021 року, близько 07-32 г., в м.Дніпрі, під час посадки на автобус маршруту №43, перевізником за яким є ТОВ «С.М.І.Т.», водієм вказаного автобусу йому було відмовлено у пільговому проїзді, внаслідок чого він був вимушений оплатити проїзд, вартістю 6 грн., про що йому було видано проїзний квиток серії СМВЕ №000752. Посилаючись на порушення його прав споживача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а також пільг, встановлених Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», позивач просив суд визнати дії відповідача щодо відмови у пільговому проїзді протиправними, стягнути з відповідача на його користь вартість проїзду в сумі 6 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 400 грн. Згідно ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Згідно п.145 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176, автомобільний перевізник зобов`язаний: забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд; компенсувати шкоду, заподіяну автомобільним перевізником та/або екіпажем здоров`ю та майну пасажирів. \~ \~ \~ \~Частинами 1,2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.п.5,6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під\~час укладення,\~зміни,\~виконання та\~припинення договорів\~щодо отримання\~(придбання,\~замовлення тощо)\~продукції,\~а також\~при використанні\~продукції,\~яка реалізується\~на території\~України,\~для задоволення\~своїх особистих\~потреб мають\~право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що на підтвердження викладених у позові обставин, щодо відмови у пільговому проїзді 11.08.2021 року автобусним маршрутом №43, позивачем було надано копію квитка серії [NUMBER] , перевізник ТОВ «С.М.І.Т.», вартістю 6 грн. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, вказаний квиток не містить інформації щодо дати його видачі та автобусного маршруту. Згідно наданої відповідачем до відзиву копії квитково-касового листа серії ААР №016460 від 11.08.2021 року, тобто в день виходу автобусу з д.н.з. [NUMBER] на рейс маршруту №43, вбачається, що водію вказаного автобусу [PERSON] видавались квитки вартістю 6,50 грн. серії СМБУ, початкові №006851, кінцеві №006999, а також квитки вартістю 10 грн., серії СМАУ, початкові номери 120376, кінцеві №120999. Номери квитків після роботи, відповідно №006944 та №120680. За вказаних обставин, представлена позивачем копія квитка серії [NUMBER] не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту його проїзду 11.08.2021 року автобусом з д.н.з. [NUMBER] , за маршрутом №43, перевізником в особі ТОВ «С.М.І.Т.». Окрім цього, суд враховує, що позивачем не представлену суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження наявності в нього на момент посадки до автобусу відповідного посвідчення та його пред`явлення водію, а також відмови останнього у реалізації права позивача на пільговий проїзд. Листом від 19.08.2021 року Придніпровського міжрегіонального управління УКРТРАНСБЕЗПЕКИ ДСУ з безпеки на транспорті від 19.08.2021 року за результатами розгляду скарги [PERSON] на відмову у пільговому проїзді 11.08.2021 року за маршрутом №43, останнього було повідомлено про встановлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним перевізником ТОВ «С.М.І.Т.», складання за цими фактами акту, проведення роз`яснювальної роботи з персоналом автомобільного перевізника. Також у відповіді зазначено, що згідно листа ТОВ «С.М.І.Т.» від 18.08.2021 року повідомлено Управління, що водію, який працював під час виникнення ситуації зазначеної у скарзі, оголошена сувора догана та проведено позаплановий інструктаж. Зі змісту вказаного листа Придніпровського міжрегіонального управління УКРТРАНСБЕЗПЕКИ ДСУ від 19.08.2021 року вбачається, що останнє не містить відомостей щодо про те, що за наслідками проведеної перевірки було виявлено та підтверджено саме факт відмови [PERSON] у пільговому проїзді 11.08.2021 року за маршрутом №43, а не інші порушення, що мали місце та були виявлені безпосередньо під час перевірки. Відповідний акт, складений за результатами перевірки із зафіксованими в них порушеннями, на який робиться посилання в листі від 19.08.2021 року, позивачем суду представлено не було та клопотань про його витребування не заявлялось. Також відсутні відомості щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст.133-1 КУпАП за порушення правил надання послуг з перевезення пасажирів, за викладеними позивачем обставинами. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту порушення правил перевезення пасажирів відповідачем, а саме: факту проїзду ним 11.08.2021 року автобусним маршрутом №43, наявності в нього на момент посадки пенсійного посвідчення, його пред`явлення водію автобуса, відмови останнього у пільговому проїзді. В зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також звільнення позивача від сплати судового збору в силу ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed