Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

02 грудня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 16 вересня 2020 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 90_0125, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65 600, 00 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 21 липня 2021 року становить 60 640, 75 грн., з яких: сума простроченого кредиту (основного боргу) - 59 040, 02 грн.; сума прострочених нарахованих відсотків - 7 014, 75 грн.; сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу та прострочених відсоткам - 395, 48 грн.; втрати від інфляції по кредиту та відсоткам - 1 205, 25 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2021 року цивільну справу № 753/24618/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 08 грудня 2021 року 16 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. Ухвалою від 20 грудня 2021 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року у справі було призначено судове засідання на 13 червня 2022 року на 10:00 год. У судове засідання 13 червня 2022 представник позивача не з`явився, подав заяву (вх. №19434 про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повістка адресована їй повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній", окрім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону, який зазначено у позовній заяві. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Позовна заява з додатками та всі процесуальні документи надсилались відповідача за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, ухвалою суду від 13 червня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи, проти чого й не заперечував позивач. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року між АТ "Державний ощадний банк України" (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит №90_0125, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 65 600,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 вересня 2025 року. Процентна ставка за користування кредитом - 56% річних. Згідно з пунктом 3.2.1. кредитного договору банк здійснив надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до пункту 3.3.3. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1093,33 грн та сплату процентів, нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 15 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з жовтня 2020 року (а.с.5-10). Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається із виписки по рахунку відповідача, 16 вересня 2020 року їй було перераховано кредит в розмірі 65600 грн. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у порушення п.п. 3.3.3, 4.3.2 договору, встановлених термінів повернення наданого кредиту (основної суми) та сплати відсотків за кредит не дотримався, в зв`язку з чим у відповідача почала утворюватись заборгованість за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит від від 16 вересня 2020 року, станом на 21 липня 2021 року становить 60 640, 75 грн., з яких: сума простроченого кредиту (основного боргу) - 59 040, 02 грн.; сума прострочених нарахованих відсотків - 7 014, 75 грн.; сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу та прострочених відсоткам - 395, 48 грн.; втрати від інфляції по кредиту та відсоткам - 1 205, 25 грн. (а.с. 15-16). Згідно з положенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право АТ "Державний ощадний банк України" вимагати дострокове повернення кредиту за договором про споживчий кредит від № 90_0125 від 16 вересня 2020 року у випадку прострочення позичальником сплати щомісячних платежів на строк понад 58 календарних днів передбачена пунктами 3.10.2.2, 4.2.2 зазначеного договору. З аналізу норм статті 1048, частини другої статті 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором про споживчий кредит від № 90_0125 від 16 вересня 2022 шляхом пред`явлення позову до суду. Доводи позивача підтверджені дослідженими доказами: розрахунком заборгованості, договором про споживчий кредит від 16 вересня 2020 року № 90_0125, кредитною заявою від 10 вересня 2020 року № 1102185914. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Втрати позивача від інфляції становлять 1205, 25 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 12305, 25 грн. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано заявлені до нього позивачем вимоги, не надано доказів на погашення заборгованості, що виникла за укладеним між сторонами договором, враховуючи здійсненні судом висновки щодо розрахунку позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість в цій частині вимог розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, боржником [PERSON] до суду надано не було. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved