Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання позивача членом сім`ї наймача [PERSON] та про зобов`язання виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати дозвіл на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою [ADDRESS] після померлого [PERSON] на [PERSON] , визнавши її наймачем. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] 09.04.2010 р. за згодою наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою, набула право користуватись вказаним житловим приміщенням та проживала разом із ним однією сім`єю, за вказаною адресою вона мешкає до цього часу. [PERSON] був головним наймачем квартири [ADDRESS] згідно рішення №611/1 від 20.12.1996 р. Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради. [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] та тітка [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] - брат позивача, після смерті [PERSON] родичів, окрім [PERSON] , не залишилось. З 09.04.2010 р. позивач проживала у вищевказаній квартирі на правах члена сім`ї квартиронаймача та продовжує там проживати після його смерті. [PERSON] проживає за місцем реєстрації, користується та утримує вищевказану квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги. У зв`язку зі смертю основного квартиронаймача - [PERSON] , [PERSON] 24.06.2021 р. звернулась до Дніпровської міської ради з приводу надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Але, листом «Про розгляд заяви» Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.10.2021р. за №3/16/4880 позивач отримала відмову у зміні умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Підставою відмови у рішенні вказано, що [PERSON] не надала документів, які підтверджують родинні стосунки з померлим наймачем [PERSON] . Позивач вважає відмову незаконною. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що місце проживання позивача з 09.04.2010 р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №3158 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 11). За даною адресою також зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 20.12.1996 р. №611/1 «Про зміну договорів найму житлових приміщень та переоформлення особових рахунків» вирішено зробити зміни в договорах найму житлових приміщень, укласти їх х такими громадянами: [PERSON] на 2 - кімнатну квартиру [ADDRESS] у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] - батька заявника, сім`я 2 особи: [PERSON] - наймач, [PERSON] - мати, що підтверджується відповідним рішенням (а.с. 8). Заявою від 24.06.2021 р. позивач звернулася до голови міської ради Філатова Б.А. із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 19.10.2021 р. відповіддю за вих. №3/16 - 4880 Дніпровська міська рада, розглянув заяву, повідомила про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача (а.с. 10). Відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с. 12). Відповідно до відповіді з КП «ДМБТІ» від 08.06.2021 р. №6968 (а.с. .13) житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету від 10.08.1990 р. №492, про що видано реєстраційне посвідчення від 18.08.1990 р. та зроблено запис в реєстрову книгу №23 за реєстровим номером №1298 (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 18); [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 19), витрати на поховання вказаних осіб були понесені позивачем, що підтверджується квитанцією, лікарським свідоцтвом про смерть тощо. Витрати по утриманню майна несе позивач, що підтверджується відповідними квитанціями по особовому рахунку. Процесуальні дії у справі наступні: -ухвалою суду від 14.06.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки надали аналогічні пояснення та свідчили, що позивач є їх сусідкою, постійно мешкає в кв. [ADDRESS] , на даний час проживає одна за вказаною адресою. Позивач є племінницею [PERSON] та двоюрідною сестрою [PERSON] , які померли та [PERSON] їх поховала; вони жили однією сім`єю. Позивач підтримує квартиру в належному стані, в більшій частині несла витрати по оплаті комунальних послуг. Коли [PERSON] була жива, [PERSON] обіцяла тітці доглядати [PERSON] , оскільки останній мав залежність та зловживав алкогольними напоями; не маючи власних коштів на їх придбання, він не відмовлявся, коли його пригощали, що усугубляло його хворобливий стан (епілепсія). Інших родичів дана родина не мала. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту житлових прав позивача, зокрема, захисту прав позивача, як наймача житлового приміщення, та регулюються ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 18, 61, 64, 65, ч. 1 ст. 103, ст. 106 ЖК Української РСР. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Статтею 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Виходячи з роз`яснень, наданих в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 61 ЖК України, житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Однак, у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно ст. 18 ЖК України, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території згідно ст. 144 Конституції України. За ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до положень ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Поняття члена сім`ї, яке застосовується у Сімейному кодексі України, не можна ототожнювати з поняттям члена сім`ї наймача за Житловим кодексом УРСР. Можуть бути визнані членами сім`ї наймача інші особи, які постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До таких осіб, як правило, належать родичі та особи, які перебувають із наймачем у родинних стосунках. Але слід враховувати, що спільне проживання і ведення спільного господарства не завжди свідчать про наявність єдиної сім`ї, зокрема, зазначені у другій групі особи можуть бути визнані членами сім`ї наймача з урахуванням конкретних обставин, якщо вони ведуть спільне господарство (загальні витрати), надають взаємну допомогу, а також інші обставини, які свідчать про наявність родинних стосунків (узагальнення практики розгляду судами окремих категорій спорів, що виникають із договору найму жилого приміщення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних га кримінальних справ). Відповідно до ч. 1ст. 103 Житлового кодексу Української РСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Статтею 106 ЖК Української РСР визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Таким чином, надання документів, які підтверджують родинні стосунки з наймачем квартири, який помер, з боку члена сім`ї останнього для визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача не вимагається. Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року справа № 1-8/99 визначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Є. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року («С. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява №21722/11, § 170). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)). Отже, виходячи з вищенаведеного, суд погоджується із слушністю доводі позивача щодо наявності правових підстав для укладення із нею договору найму відповідно до вимог ч. 1 ст. 106 ЖК України, у зв`язку з чим вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому порушені права позивача підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем при зверненні до суду. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved