Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом Київського обласного центру зайнятості від 27.08.2018 року її звільнено з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Як на підставу видачі даного наказу відповідач послався на наказ від 26.04.2018 року № 186-к «Про зміни в організації виробництва і праці в Київському обласному центрі зайнятості», згідно з яким (у зв`язку із затвердженням відповідачем 26.04.2018 року змін до штатного розпису на 2018 рік) виведено юридичний відділ в кількості шести штатних одиниць, серед яких чотири одиниці провідного юрисконсульта, введено з 26.04.2018 року юридично-договірний відділ у кількості восьми одиниць, серед яких три одиниці провідного юрисконсульта. Вказує, що була обізнана про зміст попередження про зміни в організації виробництва і праці, згідно з яким до її відома було доведено про її вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Вважає, що введений юридично-договірний відділ, при зменшенні посад провідних юрисконсультів на одну одиницю, навіть розширився, так як додано нові посади - завідувач сектору та провідний інженер з договірної роботи. Однак, їй було запропоновано лише одну посаду - провідного юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості, що свідчить про порушення з боку керівництва відповідача ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Запропонована робота в Славутицькому міському центрі зайнятості знаходиться на відстані більше 200 км від місця її проживання, при тому, що керівництво обізнано про стан її здоров`я, а саме, що вона є інвалідом І групи по зору. Також відповідачем не було взято до уваги те, що в її сім`ї відсутні інші особи, які б мали самостійний заробіток. Зауважує, що проходила спеціалізовану нейроофтальмологічну медико-соціальну експертну комісію, за результатами якої їй була призначена Індивідуальна програма реабілітації № 944 для розуміння якої було надано роз`яснення МСЕК № 31/15 від 25.07.2017 року, які були надані керівництву відповідача. Таку ж комісію вона проходила у 2018 році, за результатами якої була призначена Індивідуальна програма реабілітації № 665 від 24.05.2018 року. У даних роз`ясненнях зазначено, що вона потребує трудової реабілітації у відповідно створених умовах. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 27.08.2019 року № 418-к про звільнення її з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу Київського обласного центру зайнятості та поновити на вказаній посаді. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2020 року, у задоволені позову відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24.09.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 20.05.2021 матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва та 21.05.2021 передані у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2021 справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Київського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, в закритому судовому засіданні. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити. Пояснила, що у неї на утриманні перебуває хвора мати та вона потребує працевлаштування. Під час її працевлаштування на посаду юрисконсульта юридичного відділу, їй були створені належні умови праці відповідно до Індивідуальної програми реабілітації, однак у подальшому, після зміни керівництва, відносно неї почали застосовувати тортури, створювали неналежні умови праці, застосовували фізичне насильство. Після проведення реорганізації, відповідач запропонував їй посаду у Славутицькому міському центрі зайнятості, що знаходиться на відстані більше 200 км від місця її проживання та не відповідає рекомендаціям щодо її працевлаштування, а в подальшому декретну посаду, що є не законним. Під час розгляду справи в апеляційному суді, було з`ясовано, що відповідач приховав наявність вакантних посад, які не були їй запропоновані. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні підтримала доводи позивача та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві та запереченнях, які були подані під час попереднього вирішення справи по суті. Додатково пояснив, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, про що позивач була повідомлена у належній формі. На засіданні комісії з працевлаштування Київської обласної служби зайнятості було розглянуто кандидатури з числа працівників для укомплектування вакантних посад юридично-договірного відділу та сектору договірної роботи юридично-договірного відділу та позивач не була рекомендована до працевлаштування, оскільки з 2015 року не виконувала належним чином розпорядження керівництва та ввірену їй роботу, пошкоджувала комп`ютерну техніку, а також не мала першочергового права на працевлаштування. При цьому, як зазначив представник, позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вищевказані порушення, за виключенням догани встановленої Наказом від 18.05.2018, який в подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2019 у справі №755/11661/18 був визнаний незаконним. Позивачу було запропоновано посаду у Славутицькому міському центрі зайнятості, від якої вона відмовилась та в подальшому посада у юридично-договірному відділі на період декретної відпустки працівника. Інші посади, які були вакантні у період з 26.04.2018 по 27.08.2018 у кількості 16 посад, позивачу не пропонувалися, оскільки вимагали освіти, відряджень, зорового навантаження. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у заявах по суті справи та наведених представником [PERSON] . Будучи допитаними за клопотанням позивача, у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що обставини звільнення позивача їм відомі зі слів позивача, свідками цих подій вони не були. При цьому свідок [PERSON] зазначив, що разом із позивачем приходив на підприємство відповідача, де позивачу, його донці, була запропоновано робота у ПАТ «Київводоканал». Коли він разом із позивачем туди приїхали, то виявилося, що ніякої роботи, крім прибиральниці, позивачу запропонувати не змогли. Свідок [PERSON] додав, що він був директором Київського обласного центру зайнятості та звільнився у травні 2015 року. До його звільнення будь-яких зауважень щодо роботи, до позивача не було, остання до дисциплінарної відповідальності не притягувалася. Свідок [PERSON] зазначив, що до 01.06.2022 працював начальником управління профілактики страхових випадків Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. У 2017 році з позивачем стався страховий випадок, який відповідачем належним чином розслідуваний не був. За її скаргою, підпорядковане йому Управління, здійснювало перевірку страхового випадку, під час якого було встановлено порушення допущені відповідачем. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи загального захворювання по зору довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим Пенсійним фондом України 21 вересня 2010 року (а. с. 10 т. 1). Згідно з дипломом магістра, виданим Відкритим міжнародним університетом розвитку людини Україна 20.02.2012 року, позивач закінчила у 2012 році Вищий навчальний заклад Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна і отримала повну вищу освіту за спеціальністю - правознавство та здобула кваліфікацію магістра з права (а. с. 15 т. 1). Наказом директора Київського обласного центру зайнятості від 12.03.2015 року № 117-к [PERSON] призначено на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Київського обласного центру зайнятості з 16 березня 2015 року (а. с. 25 т. 1). На виконання наказів Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 27.10.2016 № 196 «Про реорганізацію базових центрів зайнятості у Київській області» та від 16.11.2016 № 210 «Про внесення змін до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» від 27.10.2016 № 196 у Київському обласному центрі зайнятості було розпочато процедуру реорганізації 28 базових центрів зайнятості шляхом приєднання до Київського обласного центру зайнятості. В ході проведення заходів щодо реорганізації базових центрів зайнятості було прийнято рішення про створення юридично-договірного відділу із сектором договірної роботи замість існуючого юридичного відділу. Наказом від 26.04.2018 № 186-к «Про зміни в організації виробництва і праці в Київському обласному центрі зайнятості» у зв`язку з затвердженням Державною службою зайнятості (Центральним апаратом) 26.04.2018 змін до штатного розпису на 2018 рік Київського обласного центру зайнятості, наказано провести наступні зміни в організації виробництва і праці: 1. Вивести з 26.04.2018 в Київському обласному центрі зайнятості: 1.1. Юридичний відділ у кількості 6 штатних одиниць: начальник відділу (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 7 500 грн; заступник начальника відділу (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 7 275 грн; провідний юрисконсульт (4 штатні одиниці) з посадовим окладом 4 800 грн; 1.2. Посаду: провідний інспектор з питань застосування праці іноземців та осіб без громадянства сектору з питань застосування праці іноземців та осіб без громадянства (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 4 800 грн. 2. Ввести з 26.04.2018 в Київському обласному центрі зайнятості: 2.1. Посаду: провідний інспектор з питань запобігання та виявлення корупції (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 4 800 грн; 2.2. Юридично-договірний відділ у кількості 8 штатних одиниць: начальник відділу (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 7 500 грн, заступник начальника відділу (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 7 275 грн; провідний юрисконсульт (3 штатні одиниці) з посадовим окладом 4 800 грн; Сектор договірної роботи: Завідувач сектору (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 5 400 грн; провідний інженер з договірної роботи (2 штатні одиниці) з посадовим окладом 4 800 грн. 2.2. Посаду: провідний документознавець відділу організаційної роботи та архівної справи (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 4 800 грн; 2.3. Посаду: провідний інженер з комп`ютерних систем відділу інформаційних систем (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 4 800 грн; 2.4. Посаду: провідний інспектор з питань працевлаштування іноземців сектору з питань застосування праці іноземців та осіб без громадянства (1 штатна одиниця) з посадовим окладом 4 800 грн. 3. Начальнику відділу по роботі з персоналом [PERSON] провести заходи на підставі статті 49-2 КЗпП України щодо попередження під особистий підпис із зазначенням дати ознайомлення працівників, посади яких підлягають вивільненню, про наступне вивільнення за два місяці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці Київського обласного центру зайнятості та запропонувати переведення на наявні вакантні посади. У разі відмови від запропонованої роботи звільнення здійснюється за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно зі статтею 44 КЗпП України (а. с. 12-13, т. 1; а. с. 85, т. 3). 26.04.2018 на засіданні комісії з працевлаштування Київської обласної служби зайнятості розглянуто кандидатури з числа працівників для укомплектування вакантних посад юридично-договірного відділу та сектору договірної роботи юридично-договірного відділу. Вивчивши результати роботи працівників, освіту, наявність заохочень, відсутність дисциплінарних стягнень, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, Правил професійної етики та поведінки працівників, відсутність скарг на дії працівників щодо виконуваної роботи, дотримання строків і якості виконуваної роботи, ефективність використання робочого часу, вимоги до посад згідно з посадовими інструкціями філії, Комісія прийняла рішення рекомендувати директору Київського обласного центру зайнятості призначення на посади: начальника юридично-договірного відділу - [PERSON] ; заступника начальника цього відділу - [PERSON] ; провідного юрисконсульта цього відділу - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (на період перебування [PERSON] у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) (а. с. 72-80, т. 1). [PERSON] не рекомендовано на зайняття жодної з посад, введених з 26.04.2018 в Київському обласному центрі зайнятості. За змістом Попередження про зміни в організації виробництва і праці відповідач попередив [PERSON] про наступне вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та в порядку працевлаштування запропонував їй вакантну посаду провідного юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості. Також попередив, що у разі відмови від запропонованої посади її буде звільнено згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України після закінчення двох місяців з дати попередження (а. с. 93, т. 1). Згідно з актом Київського обласного центру зайнятості від 27.04.2018 позивача ознайомлено в усній формі з наказом від 26.04.2018 № 186-к та Попередженням про зміни в організації виробництва і праці. Також в цьому акті зазначено, що засвідчити ознайомлення з наказом та попередженням особистим підписом [PERSON] відмовилася. На її вимогу надано копії вказаних документів (а. с. 95, т. 1). Наказом Київського обласного центру зайнятості від 18.05.2018 № 232/к [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлено місячної премії за травень 2018 року у зв`язку з систематичним порушенням трудової дисципліни (а. с. 105, т. 1). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.07.2019 у справі № 755/11661/18, яке набрало законної сили, визнано незаконним наказ Київського обласного центру зайнятості від 18 травня 2018 року № 232/к «Про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності». 22.06.2018 [PERSON] запропоновано вакантну посаду провідного юрисконсульта юридично-договірного відділу Київського обласного центру зайнятості тимчасово на період соціальної відпустки [PERSON] для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 110, т.1). Відповідно до листа-пропозиції та акта Київського обласного центру зайнятості, складеного 22.06.2018 начальником відділу по роботі з персоналом [PERSON] в присутності провідного документознавця відділу організаційної роботи та архівної справи [PERSON] , провідного юрисконсульта юридично-договірного відділу [PERSON] , 22.06.2018 о 15 год. 50 хв. [PERSON] ознайомлено в усній формі з пропозицією вакантної посади провідного юрисконсульта юридично-договірного відділу Київського обласного центру зайнятості тимчасово на період соціальної відпустки [PERSON] для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника. Лист - пропозиція підписаний [PERSON] (а. с. 110-111 т. 1). Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації від 24.05.2018 № 655 позивач, яка є особою з інвалідністю І групи загального захворювання по зору, потребує трудової реабілітації у відповідно створених умовах, які виключають ризики для її здоров`я. Такі умови передбачають можливість працювати за її фахом - юрисконсульт/юрист за місцем працевлаштування в пішій доступності від місця її проживання з графіком роботи ненормованого робочого дня та гнучкого робочого дня, з неповним обсягом роботи. Робоче місце повинно бути обладнано ксероксом, спеціалізованими програмами для незрячих людей, які дозволяють розпізнавати тексти печатних документів, озвучувати тексти документів та інформації в електронному вигляді (диктофони, сканери, плеєри для відтворення звуку тощо). Індивідуальна програма реабілітації виключає можливість роботи в умовах, які протипоказані [PERSON] за станом її здоров`я: недостатнє освітлення робочого місця (приміщення); надмірне зорове навантаження внаслідок довготривалої, безперервної роботи за комп`ютером; відсутність доступу свіжого повітря; наявність значного шуму під час роботи; працевлаштування за межами міста проживання. Індивідуальна програма реабілітації дозволяє позивачу працювати вдома та не виходити на роботу (робоче місце) у зв`язку із необхідністю відвідування лікаря, а також якщо наявні інші чинники, що можуть завдати шкоди здоров`ю, наприклад: ожеледиця, снігопад або внаслідок погіршення самопочуття (а. с. 17-22 т. 1). На підставі наказу Київського обласного центру зайнятості від 27.08.2018 № 418-к [PERSON] звільнено з займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 27 серпня 2018 року (а. с. 11 т. 1). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстави, зазначеній у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Судом установлено, що зміни в організації виробництва і праці в Київському обласному центрі зайнятості підтверджується наказом директора Київського обласного центру зайнятості від 26.04.2018 № 186-к. Згідно з частинами другою та третьою статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 № 6-40цс15, та у постановах Верховного Суду: від 07.04.2021 у справі № 946/6628/19 (провадження № 61-9503св20), від 21.04.2021 у справі № 723/822/20 (провадження № 61-1357св21). Доводи представника відповідача зводяться до того, що відповідачем запропоновані позивачу всі вакансії, які відповідають спеціальності та стану її здоров`я, а підстав для застосування переважного права відповідно до статті 42 КЗпП України, відповідачем не встановлено. Приписами частини 1 статті 172 КЗпП України визначено, що у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці. Згідно з частиною 3 статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю. Згідно з пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Приписами статті 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями. Стаття 17 цього Закону передбачає, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені в Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» індивідуальна програма реабілітації - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, термінів реабілітаційних заходів з визначенням порядку і місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей конкретної особи до виконання видів діяльності, визначених у рекомендаціях медико-соціальної експертної комісії. Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Згідно зі штатним розписом на 2018 рік, змін до штатного розпису на 2018 рік у Київському обласному центрі зайнятості затверджено 92 посади (а. с. 53 т. 1, а. с. 83-85 т. 1). За даними, які містяться в Інформації про працівників Київського обласного центру зайнятості, на час вивільнення [PERSON] були наявні вакансії у відділі по роботі з персоналом, у відділі організації надання послуг роботодавцям, у відділі організаційної роботи та архівної справи, які були не укомплектовані (а. с. 86-100 т. 3). Індивідуальна програма реабілітації інваліда від 24.05.2018 № 655 на момент вирішення питання про вивільнення [PERSON] не містила положень щодо можливості позивача виконувати роботу лише юрисконсульта та неможливості виконувати нею будь-яку іншу роботу з вільних вакансій у вищезазначених відділах. Такими чином, у відповідача були наявні вакансії, які могли також бути запропоновані позивачу з огляду її спеціальність та особливість здоров`я, та які не перевірені роботодавцем на предмет неможливості їх зайняття позивачем, у зв`язку з чим доводи відповідача, що позивачу було запропоновано всі вакансії, які були вільні, є безпідставними та необґрунтованими. Крім того позивач зазначала, що юридично-договірний відділ, за своєю природою, передбачає наявність у працівників цього відділу юридичної освіти, тому відповідач повинен був запропонувати також посади в новому юридично-договірному відділі, оскільки до звільнення вона обіймала посаду провідного юрисконсульта в юридичному відділі, а гарантії, передбачені частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, розповсюджуються не лише на вільні посади, які займав працівник до змін у виробництві і праці, а на всі вільні посади, які може займати працівник з урахуванням його спеціальності. Щодо запропонованих позивачу двох вакантних посад, а саме: посади провідного юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості та посади провідного юрисконсульта юридично-договірного відділу Київського обласного центру зайнятості тимчасово на період соціальної відпустки [PERSON] для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, від зайняття яких позивач відмовилася, суд зауважує, що тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною у розумінні КЗпП України, тому така посада не може пропонуватися на виконання положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 452/832/16-ц (провадження № 61-976св17), від якого Верховний Суд не відступав. Крім того, за змістом Індивідуальної програми реабілітації інваліда від 24.05.2018 № 655 [PERSON] має можливість працювати за її фахом - юрисконсульт/юрист за місцем працевлаштування в пішій доступності від місця її проживання. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними закладами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Тому пропозиція відповідача вивільнюваному працівнику, яка є особою з інвалідністю І групи загального захворювання по зору, посади юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості суперечить Індивідуальній програмі реабілітації інваліда від 24.05.2018 № 655, а пропозиція тимчасової посади на період відпустки по догляду за дитиною не відповідає вимогам трудового законодавства. Посада провідного юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості перебуває на великій відстані від місця проживання позивача, а запропонована їй тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не може пропонуватися працівнику при вивільненні його у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Саме на роботодавця покладається обов`язок довести відсутність порушення вимог трудового законодавства при звільненні працівника. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Розглядаючи такі спори судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. У протоколі засідання комісії висновку по працевлаштуванню Київської обласної служби зайнятості від 26.04.2018 зазначено, що враховуючи положення статті 42 КЗпП України та переважності права на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці комісією прийнято рішення не рекомендувати директору Київської обласної служби зайнятості призначення [PERSON] на вільні посади, а запропонувати їй посаду юрисконсульта Славутицького міського центру зайнятості. Проте такі висновки зроблено комісією без проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації всіх працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягали звільненню. Натомість такий аналіз було зроблено лише щодо [PERSON] , у зв`язку з чим комісією не здійснено порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право інших працівників перед позивачем на залишення на роботі. Враховуючи особливість позивача як працівника, для якого створена індивідуальна програма реабілітації інвалідів, а при наданні переваги на залишення на роботі на підставі статті 42 КЗпП України, такі особливості підлягають врахуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в основному як на підставу для звільнення позивача, надавав аргументи недобросовісного виконання позивачем своїх посадових обов`язків (недисциплінованість, грубість, невиконання завдань, спізнення на роботу тощо, доповідні записки безпосереднього керівника позивача, характеристика, пояснення працівників) та неможливість їх виконання в силу вад зору. Разом з тим підставою звільнення позивача є пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України, який передбачає не наявність порушення позивачем вимог трудового законодавства при виконанні своїх посадових обов`язків (неможливості їх виконання за станом здоров`я), а зміни в організації виробництва і праці, що підлягають обґрунтуванню іншими обставинами. Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів, постановленої в судовому засіданні 09.11.2021 в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, відповідачем надано перелік вакантних посад в Київському обласному центрі зайнятості в період з 26.04.2018 по 27.08.2018, а саме: провідний інспектор з питань запобігання та виявлення корупції; провідний фахівець з аналізу ринку праці відділу статистики та прогнозування; провідний інженер з комп`ютерних систем відділу інформаційних систем; завідувач сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення; провідний бухгалтер сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення; провідний економіст сектору фінансового забезпечення відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення; начальник відділу організаційної роботи та архівної справи; заступник начальника відділу організаційної роботи та архівної справи; провідний документознавець відділу організаційної роботи та архівної справи; завідувач сектору будівництва та експлуатації нерухомого майна відділу організації матеріально-технічного забезпечення; провідний інженер відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва; провідний інженер з експлуатації будівель та капітального будівництва відділу господарсько - договірної роботи та капітального будівництва; завідувач сектору матеріального забезпечення та господарської діяльності відділу організації матеріально-технічного забезпечення; провідний фахівець із зв`язків з громадськістю та пресою відділу інформаційної роботи; провідний фахівець з питань зайнятості відділу організації надання послуг роботодавцям; начальник відділу по роботі з персоналом (а.с.127-128 т.4). Жодна із перелічених посад не була запропонована позивачу. Відповідач посилається на те, що позивач не відповідала вимогам даних вакансій за спеціальністю, фахом або досвідом роботи. В той же час, суд критично відноситься до даних тверджень, оскільки відповідачем не надано доказів проведення відповідного аналізу вимогам даних вакансій по відношенню до позивача. В матеріалах справи наявні посадові інструкції перелічених вакантних посад (а.с.101-161 т.3) та судом встановлено, що посада провідного інспектора з питань запобігання та виявлення корупції, могла бути запропонована позивачу, оскільки відповідала спеціальності та стажу її роботи. В той же час, відповідач не навів жодних обґрунтувань невідповідності фаху позивача даним критеріям. Згідно із вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене, суд приходить висновку, про наявність порушень роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України, у зв`язку з чим позов [PERSON] до Київського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Разом з тим, позивачем не було заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Рішення судів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі Гарсія Руїз проти Іспанії від 09 грудня 1994 року (заява № 30544/96). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved