Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

16.08.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на повнолітню непрацездатну дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом до закінчення дочкою навчання. В обґрунтування позову позивачка стверджує, що вона разом з відповідачем є батьками [PERSON] , яка набула повноліття та наразі навчається на 2-му курсу на денній формі в Архітектурно-художньому інституті ОДАБА, строком по 30.06.2024 року і тому не може працевлаштуватися. Однак, наразі відповідачем не здійснюється свій батьківській обов`язок з утримання дочки на період навчання. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. За наслідком розгляду вказаної справи, 21.10.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. 19.01.2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.10.2021 року по цивільній справі №947/24815/21, з посиланням на те, що заявник не був належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості надати до суду відзив на позовну заяву та докази, які б мали важливе значення для наслідків розгляду цієї справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву\~про перегляд заочного рішення\~було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.02.2022 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.10.2021 року по цивільній справі №947/24815/21 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. 30.03.2022 року до суду від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник частково заперечує проти задоволення позову та зазначив, що відповідач згоден на сплату аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що не заслуговують до уваги посилання позивачки про перебування з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, оскільки останній з 08.10.1994 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , за період якого має неповнолітню дочку [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. Також представник зазначив, що на утриманні відповідача перебувають також його батьки: [PERSON] , 1945 року народження, та [PERSON] , 1945 року народження, матеріальне забезпечення яких є необхідне. Крім того, відповідач має проблеми зі здоров`ям, що впливає на спосіб його життя, у зв`язку з чим він не працевлаштований та немає постійного доходу. В судовому засіданні 29.06.2022 року позивачка підтримала позов та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, та просив суд ухвалити рішення суду за наслідком розгляду справи, приймаючи посилання сторони відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , про що 29.05.2003 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси складено актовий запис №365, в якому в графі відомості про батька зазначено відомості про особу [PERSON] , в графі відомості про матір [PERSON] . Отже, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , яка 04.05.2021 року набула повноліття. Доказів про перебування сторін у зареєстрованому шлюбі матеріали справи не містять, у зв`язку з чим посилання позивачки в цій частині не заслуговують на увагу. У відповідності до поданого до суду витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112-783595-2017 від 05.09.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка також місцем зареєстрованого мешкання її матері [PERSON] , що підтверджується відповіддю з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області. Згідно з довідкою Одеської державної академії будівництва та архітектури від 06.08.2021 року за №05-336/21 вбачається, що [PERSON] дійсно є студенткою 2-го курсу Архітектурно-художнього інституту ОДАБА денної бюджетної форми навчання по програмі ОР «бакалавр з архітектури». Термін навчання складає 4 роки, а саме по 30.06.2024 року. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу (пункт 2 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень частини третьої статті 12,частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зі встановлених вище обставин, вбачається, що повнолітня дочка сторін по справі не набула двадцяти трьох річного віку, навчається на денній формі навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, позивачкою в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду доказів на підтвердження матеріального стану відповідача та можливості останнім сплачувати аліменти у заявленому розмірі. З поданих відповідачем до суду доказів вбачається, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , починаючи з 08.10.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . У відповідності до поданого свідоцтва про народження від 14.04.2004 року, вбачається, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка, у відповідності до поданої довідки про прийняття на навчання від 26.02.2021 року, проходить навчання на денній формі, за програмою бакалавр, у Вищій гірничій школі Технічного Університету Острава. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що у відповідача дійсно на утриманні перебуває друга дитина [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів в цій справі судом враховується, що відповідно до поданої до суду довідки ТОВ «ФАРМА-СВІТ» за №1/08 від 12.08.2021 року вбачається, що [PERSON] працює менеджером в ТОВ «ФАРМА-СВІТ» та отримує заробітну плату у розмірі 7800,00 грн. щомісячно. Розглядаючи цей спір судом приймається, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність потреби повнолітньої дочки сторін [PERSON] у матеріальній допомозі. Враховуючи, що обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, а також те, що відповідач є працездатною особою, батьком [PERSON] , яка досягла повноліття та продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, доказів неможливості надавати таку допомогу суду не надано, однак приймаючи відсутність поданих зі сторони позивача доказів матеріального стану відповідача, на утриманні якого в свою чергу перебуває також інша дитина, враховуючи доводи [PERSON] щодо часткового визнання позову, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30 червня 2024 року.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 16.08.2021 року. Розглядаючи цей спір, судом враховуються висновки Європейського суду справ людини, згідно з якими, виходячи з усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у\~разі часткового\~задоволення позову\~-\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок. Стосовно вимоги позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3300,00 грн., суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано\~статтею 59 Конституції України\~та\~статтею 15 ЦПК України. За приписами статей\~133,\~137 ЦПК України,\~-\~витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 137 ЦПК України, - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою\~статті 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої\~статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Як вбачається з поданих до суду документів, позивачу правничу допомогу надавав адвокат Шевченко М.А., на підставі договору №1470 про надання правової допомоги від 16.08.2021 року, з визначеною сумою гонорару в сумі 3300,00 грн. Відповідно до поданого до суду детального опису наданих послуг вбачається, що вони складаються з: усної консультації, дослідження наданих заявником документів, відтиск печатки на завіренні копій документів 1000,00 грн.; складання позовної заяви 2300,00 грн., що в загальній сумі складає 3300,00 грн. Сплата позивачем зазначених послуг на підставі вказаного договору підтверджується квитанцією №ПН1898 від 06.08.2021 року. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідачем заяв щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу та заперечень щодо не співмірності витрат, до суду не надавалось та не доведено, за наслідком чого у суду відсутні підстави для зменшення розміру заявлених витрат. Разом з тим, приймаючи часткове задоволення даного позову, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу підлягає 1100,00 грн. (1000*100/3000=33,33; 33,33*3300/100=1100).

Outcome: partial