Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у листопаді 2021 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані колишня дружина позивача [PERSON] , а також дочка позивача [PERSON] , але фактично за місцем реєстрації вони не проживають. Також представник позивача зазначив, що [PERSON] приблизно у 2013 році, а [PERSON] приблизно у 2011 році виїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща і з того часу жодного разу не приїздили до с.\~Гребениківка. Рухомого та нерухомого майна, особистих речей за вказаною адресою відповідачі у власності не мають. У зв`язку із тим, що відповідачі не мають можливості самостійно припинити реєстрацію свого місця проживання у належному позивачу будинку, приїздити до с. Гребениківка вони не збираються, позивач вимушений був звернутися за захистом свого права до суду. Посилаючись на\~вказані обставини,\~представник позивача\~просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.11.2021 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву у якій просить розглядати справу без участі сторони позивача, заявлений позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але в судове засідання повторно не з`явилися із невідомих причин і не подали відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виконавчим комітетом Гребениківської сільської Ради народних депутатів від 05.05.1994, зареєстрованого у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 246 стор. 246, належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 7). Власником іншої 1/2 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , згідно даних інвентарної справи на господарство є [PERSON] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.07.2006 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у с. Гребениківка Тростянецького району Сумської області (а.с. 47). Відповідно до повідомлення та інформаційних довідок із Спадкового реєстру від 10.02.2022 наданих державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Воропай В.В. після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с. 55-57). З довідки виданої виконавчим комітетом Боромлянської сільської ради від 04.11.2021 за №\~1923 вбачається, що у будинку, розташованому по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1963 року народження, співмешканка [PERSON] , 1969 року народження, та дочка [PERSON] , 1988 року народження. Фактично за указаною адресою проживає [PERSON] , 1963 року народження (а.с. 10). Із повторно виданого свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 15.11.1996 було складено актовий запис №105 про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою [PERSON] (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , доводиться позивачу дочкою, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 16.07.2013 (а.с. 9). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо повідомили суду, що вони знають [PERSON] та [PERSON] , оскільки є сусідами. Також свідки повідомили, що відповідачі виїхали до Польщі, зокрема вказали, що [PERSON] виїхала у 2011 році, а [PERSON] у 2013 році. У [PERSON] вийшла заміж. Приблизно 6-7 років тому [PERSON] приїздила один раз в Україну на 2-3 дні. З того часу, відповідачі не приїжджали в Україну. Також свідок [PERSON] повідомила, що вона особисто розмовляла із [PERSON] і остання їй повідомила, що обізнана з тим, що позивач звернувся до суду із даним позовом. Особистих речей [PERSON] у будинку немає. Вирішуючи заявлену\~позивачем вимогу\~про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачі зобов`язані були зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів за адресою належного позивачу на праві власності будинку, є формальною, без наміру фактичного проживання в даному будинку. Відповідно відповідачі втратили право на користування цим будинком, оскільки не проживають у ньому понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад один рік без поважних причин, не проявляють будь-якого інтересу до проживання у будинку, факт їх реєстрації створює перешкоди позивачу у розпорядженні належним йому будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved