Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення коштів за Договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 22 червня 2021 року ним у м. Києві було надано позику [PERSON] у розмірі 13970,00 доларів США , яку вона зобов`язувалася повернути в повному обсязі в строк до 01 вересня 2021 року. На підтвердження цього 02 липня 2021 року відповідачем у присутності двох свідків власноруч було складено розписку про те, що вона отримала у позивача у борг у м. Києві 22 червня 2021 року грошові кошти в розмірі 13970 доларів США. Проте, невдовзі після отримання позики відповідач перестала виходити на зв`язок, поштові відправлення не приймає, ухиляючись від повернення боргу. У зв`язку з цим, 10 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку позивачем було направлено претензію відповідачу із пропозицією протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити 13970 доларів США на рахунок отримувача [PERSON] із зазначенням відповідного призначення платежу. Відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення 11 вересня 2021 року поштове відправлення було доставлено відповідачу, але за закінченням встановленого терміну зберігання 25 вересня 2021 року було повернуто за зворотною адресою. Станом на день подання цієї позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, кошти своєчасно не повернула. Вказує, що за період прострочки, а саме з 02.09.2021 року по 19.11.2021 року 3% річних становлять 90,71 дол. США А тому, просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 13970 доларів США основного боргу та 3% річних у розмірі 90 доларів США 71 цент. 29 грудня 2021 року ухвалю суду відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 16 червня 2022 року через канцелярію суду адвокат Любович У.О., яка діє в інтересах позивача, через канцелярію суду надала письмові пояснення, з яких вбачається, що з сайту судової влади їм стало відомо про наявність боргу відповідача ще перед іншою особою за договором позики. На її думку, такі дії відповідача свідчать про свідомі недобросовісні наміри при укладанні договорів позики як із позивачем в даній справі та і з іншим позивачем, та певну систематичну поведінку з отримання грошових коштів у борг без наміру їх повернути. Також, 16 червня 2022 року через канцелярію суду адвокат Любович У.О., яка діє в інтересах позивача, надала заяву, в якій зазначила, що 19 листопада 2021 року між нею та клієнтом [PERSON] було укладено договір про нвдвнння правової допомоги з метою звернення до суду з позовом про стягнення боргу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу долучила Акт приймання передачі наданих послуг від 15.06.2022. Адвокат Любович У.О., яка діє в інтересах позивача, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Любович У.О., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2021 року [PERSON] було надано позику [PERSON] у розмірі 13970 доларів США, яку вона зобов`язувалася повернути в повному обсязі до 01 вересня 2021 року. Факт отримання грошових коштів в розмірі 13970 доларів США підтверджується розпискою [PERSON] від 02 липня 2021 року. В судовому засіданні було оглянуто оригінал даної розписки. Строк повернення коштів закінчився 01 вересня 2021 року, однак борг відповідачкою в розмірі 13970 доларів США позивачу не повернутий. 10 вересня 2021 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію з пропозицією протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити 13970 доларів США на рахунок отримувача [PERSON] із зазначенням відповідного призначення платежу. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, кошти не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала та не повернула позивачу [PERSON] після закінчення строку виконання зобов`язань, а саме після 01 вересня 2021 року позику в розмірі 13970 дол. США, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суми в розмірі 13970 дол. США. Також, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідачки на його користь 3% річних, виходячи із наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала, тому вимоги позивачки про стягнення з останньої на її користь 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення є законними. Позивачем надано розрахунок 3% річних в розмірі 90,71 доларів США. Виходячи з того, що на день подачі позовної заяви (19 листопада 2021 року) кількість прострочених днів становить 79. А тому, 3% річних складає 13970 доларів СШАх79 днів простроченнях3%/100/365 днів +90,71 доларів США. Своїх заперечень проти стягнення 3% річних та доказів, які б обґрунтовували такі заперечення відповідач [PERSON] суду не подала. Відносно позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст.1, ч. ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі №686/5064/20, від 4 червня 2021 року в справі №160/13273/19. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19. Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені. З урахуванням наведеного вище,суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем [PERSON] не заявлено. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON] на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді надано: -Копію Договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року, укладеного між адвокатом Любович Уляною Олександрівною та [PERSON] . Відповідно до п.1.1. Договору, Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також, у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та кримінального судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, під час здійснення досудового розслідування в органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань. Відповідно до п. 3.1. Договору, Розмір Гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання Сторонами. -Копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 15 червня 2022 року, відповідно до якого: у період з 19.11.2021 по 15.06.2022 Адвокат Надавав, а Клієнт прийняв і зобов`язується оплатити такі послуги: пошук та аналіз судової практики, підготовка та подання позовної заяви;підготовка та подання заяви про участь у судовому засіданні, призначеному на 16.02.2022 у режимі відео конференції; участь у судовому засіданні в режимі відео конференції 16.02.22 (не відбулось); підготовка та направлення клопотання про приєднання доказів від 10.02.2022, заяви про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу та письмових пояснень від 15.06.2022. Відповідно до даного Акту, вартість наданих послуг Адвоката визначається шляхом множення суми затраченого часу в цей період на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається з розрахунку: 2000 грн. за 1 годину роботи адвоката, вартість наданих послуг Адвоката за період з 19.11.2021 по 15.06.2022 складає 12\~000 грн. без ПДВ. -\~ \~ \~ \~Копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Любович У.О. Серії ЗП 002530. Відповідачами не спростовано належними доказами неспівмірність та захищеність розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] , сплачений ним при подачі даного позову до суду судовий збір в розмірі 3718 грн.03 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved