Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У березні 2022 року АТ "Полтава-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на те, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 26.09.2011 року у цивільній справі № 2-1309/11 за позовом банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено стягнуто з [PERSON] заборгованість в загальній сумі 79320 грн. 67 коп., державне мито в сумі 793 грн. 21 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. 23.12.2011 року виданий виконавчий лист № 2-1309/11, який звернутий до виконання та постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2012 року відкрито виконавче провадження № 30568155 про стягнення боргу в розмірі 80233 грн. 88 коп. Станом на час подання позовної заяви заборгованість в сумі 80233 грн. 88 коп. відповідачем не сплачена, тобто грошове зобов`язання не виконане, що є підставою для стягнення з відповідача на користь банку в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за період з 10.02.2019 року по 10.02.2022 року в сумі 16199 грн. 04 коп., а також 3 % річних від простроченої суми за період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року в сумі 7227 грн. 56 коп., а всього 23426 грн. 60 коп. Просить стягнути з [PERSON] на користь АТ "Полтава-Банк" інфляційні втрати за період з 10.02.2019 року по 10.02.2022 рік в загальній сумі 16199 грн. 04 коп. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.02.2019 року по 10.02.2022 рік в загальній сумі 7227 грн. 56 коп., а також судові витрати, що складаються з судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2007 року між ПАТ "Полтава-Банк" до [PERSON] укладений кредитний договір № 246. Внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 12.07.2011 року утворилась заборгованість. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2011 року в справі № 2-1309/11 за позовом ПАТ "Полтава-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволений в повному обсязі - стягнуто на користь ПАТ "Полтава-Банк" з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 246 від 26.10.2007 року, що станом на 12.07.2011 року становить 79320 грн. 67 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 793 грн. 21 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп. Рішення учасниками процесу не оскаржувалось, набрало законної сили, а 23.12.2011 року за заявою стягувача видано виконавчий лист, який звернутий до виконання. Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Полтава-Банк" від 14.03.2018 року, відповідно до вимог чинного законодавства України визначено тип товариства - приватне акціонерне товариство та вирішено змінити найменування Банку з Публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк" на Акціонерне товариство "Полтава-Банк" Згідно результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 10.02.2022 року в Подільському ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 57944615, боржник - [PERSON] , стягувач - ПАТ "Полтава-Банк". Як вбачається з листа Подільського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за вих. № 4743 від 09.02.2022 року, адресованого АТ "Полтава-Банк", на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 57944615 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1309/11 від 23.12.2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Полтава-Банк" боргу в розмірі 80233 грн. 88 коп. Згідно відповідей на запит (останній 22.12.2021) з ДПС України встановлено, що інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України від відповідних установ, до ДПС України не надходили. Інформація щодо місця отримання доходів в ДРФО відсутня. Згідно відповіді на запит з Пенсійного фонду України встановлено, що боржник не перебуває на обліку як пенсіонер. Згідно відповіді на запит з МВС України за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно відповіді на запит з ДПС України боржник кордону не перетинав. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником відсутнє зареєстроване нерухоме майно. Станом на 08.02.2022 року стягнення за виконавчим листом № 2-1309/11 не проводились. Отже, рішення суду відповідачем на теперішній час не виконане, примусове його виконання триває. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення АТ "Полтава-банк" до суду має грошове зобов`язання перед позивачем на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2011 року за позовом ПАТ "Полтава-банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 80233 грн. 88 коп. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання. З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, наданим позивачем. Враховує, що відповідач від участі у розгляді справи ухилилась, відзив на позовну заяву та обґрунтовані заперечення щодо правильності проведеного позивачем розрахунку не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З огляду на вищезазначене, виходячи з принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 10.02.2019 року по 10.02.2022 рік в загальній сумі 16199 грн. 04 коп. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.02.2019 року по 10.02.2022 рік в загальній сумі 7227 грн. 56 коп. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при зверненні до суду, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved