Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Заявники в порядку ст. 109 СК України звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались на те, що 22 квітня 2015 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №549. Під час шлюбу у них народилась дитина, донька [PERSON] , [INFO] . Вказували на те, що на даний момент та з кінця 2021 року, спільне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вважають, що причиною розпаду сім`ї стало відсутність взаєморозуміння між ними, втрата почуття любові один до одного, несумісність характерів та різні погляди на життя, їхній шлюб існує тільки формально, сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, а тому вони дійшли спільної згоди, щодо розірвання їхнього шлюбу, на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання дитини, яка буде проживати з батьком, майнових спорів на даний момент між ними також немає. У зв`язку з наведеним, просили розірвати шлюб між ними та залишити проживати неповнолітню дитину з батьком [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 20.05.2022 року, проведення судового засідання призначено на 22.06.2022 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження з повідомленням сторін. В судове засідання заявники не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 22 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Чернівецького міського\~управління юстиції,\~актовий запис\~№549.(а/с 5) Під час даного шлюбу у сторін народилась дитина, донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а/с 9) Відповідно до ч. 3, 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їхньої спільної дитини, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. (а/с 10) Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 19.05.2022 року та на час розгляду справи сплинув один місяць, із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, дружина та чоловік до суду не звертались. За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Таким чином вимоги в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги про залишення неповнолітньої дитини проживати разом з батьком слід зазначити наступне. Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Посилання заявників на постанову Верховного суду від 15.01.2020 року № 200/952/18 в частині того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з кім із батьків будуть проживати діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд не приймає до уваги виходячи з наступного. По-перше висловлена власна думка окремої колегії суддів ВС в постанові від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18 не є висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, а по-друге судовою практикою не сформоване таке загальне правило згідно якого за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, по-третє справа яка була предметом розгляду ВС розглядалась за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 8 Постанови ВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: -з ким з них будуть проживати діти; -яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; -умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі викладеного, при розгляді цієї справи за правилами окремого провадження суд перевірив наданий заявниками письмовий договір про здійснення батьківських прав та встановив, що після розірвання шлюбу не будуть порушені права дитини, сторони визначили самостійно з ким після розірвання шлюбу буде проживати спільна дитина, а тому додаткове зазначення в резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини разом із батьком у рішенні суду є зайвим.

Outcome: partial