Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просив суд: визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею - 45,2 кв.м, житловою площею - 27,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності йому, його батьку [PERSON] та діду [PERSON] [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті батько позивача [PERSON] успадкував 1/3 частину квартири. [INFO] помер батько [PERSON] . Позивач стверджував, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . У встановлений строк та у визначеному законом порядку [PERSON] прийняв спадщину, проте державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Голобородько В.О. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка за життя належала на праві власності [PERSON] . Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що заявником не подано державній нотаріальній конторі документи, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на вказане майно. Зокрема, право власності на частку у майні, яку батько [PERSON] успадкував після смерті діда [PERSON] , не було зареєстроване за життя за спадкодавцем. З цих підстав [PERSON] просить суд задовольнити позов, оскільки іншим шляхом вирішити спірне питання не може. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді [PERSON]. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року № 33, у зв`язку з мобілізацією судді [PERSON]., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/16254/21 (2/756/1691/22). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2022 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач та третя особа відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подали. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів, наведених в позовній заяві, просили позовні вимоги - задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що доводиться зворотнім поштовим повідомленням. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, доказів на підтвердження поважності причин неявки свого представника в судове засідання не надав, заяву про розгляд справи за відсутності представника до суду не подав. Третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлялася, представником третьої особи подано суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за їх відсутності. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін відповідача та третьої особи та їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Свідоцтвом про право власності на житло від 12 липня 2004 року підтверджується, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а. с. 9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 жовтня 2006 року (а. с. 95). Зі свідоцтва про народження, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON] (а.с. 73, 97). Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] успадкував 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 12 травня 2007 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської нотаріальної контори Івановою-Островською Є.Г. Таким чином [PERSON] став власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] . Також судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року визнано недійсним договір дарування 2/3 часток квартири [ADDRESS] , укладеного 11 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. 11 липня 2017 року, реєстраційний номер 864. Вказане рішення суду набрало чинності. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30 листопада 2020 року (а. с. 17). На випадок своєї смерті [PERSON] , заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті повинно здійснюватись за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином [PERSON] , а [PERSON] дружиною померлого (а. с. 8,74). Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] виявлено не було. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 72). У свою чергу [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина (а. с. 69). 09 грудня 2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Голобородько В.О. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири частини квартири [ADDRESS] , що належали за життя [PERSON] . Однак постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Голобородько В.О. від 29 вересня 2021 року відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що заявником не подано державній нотаріальній конторі документи, що підтверджують зареєстроване право власності померлого [PERSON] на вказане майно. Постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії мотивована тим, що після отримання свідоцтва про право на спадщину, яке відбулось 20 травня 2007 року [PERSON] був зобов`язаний звернутись до відповідного бюро технічної інвентиризації за здійсненням державної реєстрації права власності, проте право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 20 травня 2007 року, за реєстровим № 9-295, не було зареєстровано відповідно до чинного законодавства, а отже на думку нотаріуса не виникло. Позивач звертався до реєстратора для проведення реєстрації на 1/3 частину квартири, проте реєстрацію не проведено. Як передбачено п. п. 4,15, 4.18 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Такий правовий висновок також сформовано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц. У вказаній постанові суд звертає увагу на те, що відсутність реєстрації права власності не є перешкодою для реалізації права власності на спадкове майно. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 1296 ЦК України визначено, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею - 45,2 кв.м, житловою площею - 27,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , є доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15, 16, 392, 370, 372, 1265, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved