Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів і на обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2021 вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] . Колишній власник квартири [PERSON] та члени його сім`ї дружина [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані у квартирі по теперішній час, але фактично не мешкають в ній з 2014 року, постійно проживаючи в Російській Федерації. Реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає їй у користуванні і розпорядженні майном, і з метою захисту свого права власності вона просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою.\~ ІІ. Позиції сторін, заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій висловила згоду на ухвалення заочного рішення у справі. В окремій заяві просила суд допитати на підтвердження її вимог свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі також до суду не з`явилися, повідомлялися про дату та час судового розгляду справи у встановлений законом спосіб, відзиву, а також будь-яких заяв або клопотань судові не надали, про причини неявки суд не повідомили. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.12.2021 відкрите загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у ній на 10.01.2022, відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву. 10.01.2022 ухвалою суду клопотання позивача про виклик і допит свідків задоволене, підготовче провадження у справі закрите і справу призначено до судового розгляду на 03.02.2022. Розгляд справи відкладався через неявку відповідачів та з причини введення на території України 24.02.2022 воєнного стану. 30.06.2022 в судовому засіданні відповідно до ч.1\~ст.280\~ЦПК України судом постановлено ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки відповідачі, які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися до суду без повідомлення причин своєї неявки, не подали відзиву на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. VI. Встановлені судом фактичні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.11.2021 приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Зарею В.В., реєстровий номер 2172; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №284498437 від 12.11.2021 (а.с.4-5,7). Колишнім власником квартири і її продавцем за вказаним вище договором є [PERSON] , договір укладено його представником [PERSON] на підставі довіреності (а.с.6). Згідно з відомостями відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради колишній власник квартири [PERSON] , а також члени його сім`ї [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 41-43). Як вбачається з актів №№395,396 та397 від 18.11.2021 координаційного комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград, відповідачі за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкають з 01.05.2014 по т.ч. (а.с.9-11). Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями будинку [ADDRESS] , підтвердили суду окремо одна від одної, що у проданій позивачеві квартирі відповідачі не проживають з 2014 року, вони уїхали жити до РФ і з того часу не з`являлися за місцем реєстрації проживання, де саме вони перебувають невідомо. Свідок [PERSON] додала, що для оформлення купівлі-продажу [PERSON] вислав з РФ довіреність на її ім`я, оскільки йому було нікого уповноважити на продаж. Після цього зв`язок із ним було втрачено, для зняття з реєстраційного обліку відповідачі не приїжджала з невідомих їй причин. V. Норми права, що застосовуються судом, і оцінка суду. Правовідносини в даній справі регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина перша ст.16\~ЦК України закріплює право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Оскільки дослідженими у справі доказами письмовими документами та показами допитаних свідків достовірно встановлено, що відповідачі фактично не мешкають у квартирі позивача, договірних відносин щодо найму житла між ними немає, дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку вони не здійснюють, суду про будь-які обставини, що мають значення для справи, не заявили, суд вважає їхню реєстрацію в житлі такою, що створює перешкоди у реалізації позивачем [PERSON] права власності щодо свого майна, тому відповідачів належить визнати такими, що втратили право користування квартирою. На підставі наведеного,

Outcome: approved