Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

Виконавчий комітет Новопокровської селищної ради звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментівв інтересах малолітньої дитини [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Від співмешканця відповідачки [PERSON] , 24 жовтня 2018 року надійшло усне повідомлення про те, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, часто відсутня вдома, на неналежному рівні доглядає свою дитину. 28 жовтня 2018 року комісія виконкому Новопокровської селищної ради виїхала для з`ясування обставин за місцем мешкання відповідачки та встановила, що остання та її співмешканець [PERSON] постійно сваряться, вчиняють бійки, поводять себе агресивно, а в квартирі не створені належні умови для проживання дитини: відсутнє дитяче ліжко, засоби гігієни, дитячий одяг, дитяча суміш, в квартирі холодно. [PERSON] була з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим комісією було викликано наряд поліції та складено акт оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до якого визначено, що існує загроза життю та здоров`ю дитини. Малолітню [PERSON] було вилучено у матері та тимчасово влаштовано у дитяче відділення КЗ «Солонянська центральна лікарня» ДОР» для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги, а 26 жовтня 2018 року відповідачка була викликана до Новопокровської селищної ради для профілактичної бесіди, де їй було рекомендовано стати на облік до лікаря-нарколога та розпочати лікування від алкогольної залежності, створити належні умови для проживання малолітньої доньки. 31 жовтня 2018 року відбулося засідання комісії виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району з питань захисту прав дітей щодо невиконання [PERSON] своїх обов`язків, на якому комісія прийшла до висновків про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , оскільки мати не цікавиться справами дитини, не забезпечує продуктами харчування, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, байдуже ставиться до здоров`я дитини, фактично самоусунулась від своїх батьківських обов`язків. Рішенням суду від 27 березня 2020 року в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] було відмовлено, а з 28 листопада 2018 року дитина перебуває в КЗ «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради і мати не цікавиться її життям протягом всього часу перебування. Тому просили позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1006 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття на користь органу опіки та піклування чи осіб, які будуть опікуватись дитиною. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що з 2018 року дитина була відібрана від матері та поміщена до КЗ «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради, а мати не цікавиться її життям, здоров`ям. Випадки відвідування дитини відповідачкою були поодинокими, а намагання органу опіки та піклування змінити ставлення відповідачки до дитини не досягли успіху. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Письмовою заявою від 01 червня 2022 року позов визнала у повному обсязі зазначивши, що не заперечує проти позбавлення її батьківських пав (а.с.64). Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 165 цього Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 СК України (а.с.7,8), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солоняським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 вересня 2018 року, актовий запис №120 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою (а.с.9). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради від 10 грудня 2021 року № 1414, відповідачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] , а відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем фактичного проживання відповідачки від 03 лютого 2021 року, вона мешкає разом з [PERSON] (а.с.51). Згідно рішення виконавчого комітету Новопокровської селищної ради від 09 листопада 2018 року № 5 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до КЗ «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.50), дитина з 28 листопада 2018 року перебуває у вказаному закладі, а мати з 25 лютого 2020 року не відвідує її. За весь період перебування дитини мати з`явилася шість разів та 23 квітня 2019 року під час відвідування дитини перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно, а тому не була допущена до дитини (а.с.47). Згідно Висновку від 24 грудня 2021 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини, оскільки вона не виявляє до неї батьківської турботи та уваги, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.39-40). Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідачки [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] . Крім того, рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року відповідачку також було позбавлено батьківських прав і відносно сина [PERSON] , а рішення набрало законної сили 16 жовтня 2021 року, що також характеризує відповідачку як таку, що неналежно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не приймає жодної участі у її вихованні, не спілкується з нею та не проявляє заінтересованості в ї подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, стану здоров`я, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] виключно виходячи з інтересів дитини та для надання можливості встановити над нею опіку. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, суд оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, вважає, що існують правові підстави для задоволення позову в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд посилається на наступне. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платників аліментів, яка не надали до суду доказів отримання офіційного стабільного щомісячного доходу, стан здоров`я як відповідачки, так і стан здоров`я дітей, їх вік та потреби. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2022 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на одну особу віком до 6 років становить 2 100 гривень. Права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому відповідачка повинна матеріально забезпечувати свою дитину. Суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь органу опіки та піклування чи осіб, які будуть опікуватися дітьми аліменти в розмірі 1 006 гривень 50 копійок щомісячно на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде дорівнювати половині розміру прожиткового мінімуму на дитину. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідачки, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат, в розмірі 50% від належної до сплати суми судового збору у зв`язку з визнанням позову.

Outcome: approved