Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

10 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості за 1/2 частку майна у спільній сумісній власності та стягнення суми позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes Benz 310D в сумі 34085,56 гривень, а також судові витрати по справі в сумі 340,85 гривень, в задоволенні інших позовних вимог, а саме стягненні суми, еквівалентної 2-м тисячам доларів США було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року в оскаржуваній частині про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми, що еквівалентна 2000,00 доларам США, було скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 49950,00 гривень, що є еквівалентом 2000,00 доларів США. [PERSON] відмовилась добровільно виконувати рішення суду та сплатити на його виконання [PERSON] 84376,41 гривень, у зв`язку із чим було отримано виконавчий лист, який надано до виконання в Самарський ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де було відкрито виконавче провадження № 60930277. На виконання рішення суду відповідачкою було лише частково сплачено грошові кошти. Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь інфляційну суму за період з 01 січня 2020 року по жовтень 2021 року включно в розмірі 10923,81 гривень, 3 % річних за період з 23 жовтня 2019 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 5298,86 гривень, а всього 16222,67 гривень. 14 січня 2022 року ухвалою суду було відкрито провадженні та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. 25 травня 2022 року представник позивача звернулась до суду із заявою про зменшення позовних вимог у зв`язку з наданням [PERSON] квитанцій про сплату грошових коштів в рахунок виконання рішення суду. В судовому засіданні 23 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в цьому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що щомісяця виплачує кошти в рахунок погашення зобов`язання за рішенням суду, а також надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що правові підстави позову не відповідають предмету позову, оскільки ст. 625 ЦК України застосовується до відносин договірного характеру, а не відносин, які витікають з розділу майна подружжя, а тому, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правове невиконання грошового зобов`язання. В свою чергу, представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якій вона зазначає про те, що заперечення [PERSON] не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства та правовим позиція ВС. Вказує, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідач [PERSON] 22 червня 2022 року не з`явилась в судове засідання, натомість 21 червня 2022 року надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан, інших підстав відкладення судового засідання клопотання не містить. Тотожні за змістом клопотання відповідачем були подані також 18 березня, 15 квітня та 30 травня 2022 року, через що судові засідання були відкладені. Таким чином, за умови, що у клопотанні не наведено жодних інших об`єктивних підстав відкладення судового засідання, сама [PERSON] продовжує мешкати у Самарському районі міста Дніпра, що вбачається з її клопотання від 22 червня 2022 року, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності відповідача та за наявності її відзиву на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes Benz 310D, в сумі 34085,56 гривень, а також судові витрати в сумі 340,85 гривень, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а. с. 5-6). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року рішення Самарського районного суду від 17 січня 2019 року в оскаржуваній частині про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми, що еквівалентна 2000,00 доларів США скасовано, та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 49950,00 гривень, що є еквівалентом 2000,00 доларів США (а. с. 7-9). З відповіді в.о. начальника Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кітаєва С. від 03 листопада 2021 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 60960277, відкрито на підставі виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes Benz 310D, в сумі 34085,56 гривень, а також судові витрати по справі у сумі 340,95 гривень, а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 49950,00 гривень, що є еквівалентом 2000,00 доларів США, загальний борг за виконавчим документом становить 84376,41 гривень. Боржником самостійно було сплачено частину коштів в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом та станом на 03 листопада 2021 року заборгованість за виконавчим листом становить 73694,58 гривень (а. с. 10). Відповідачем за період з лютого 2021 року по кінець січня 2022 року самостійно сплачувались грошові кошти за виконавчим провадженням, на підтвердження чого долучено копії відповідних квитанцій (а. с. 28-30). З відповіді начальника Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кітаєва С. від 15 лютого 2022 року вбачається, що станом на 15 лютого 2022 року боржником сплачено за виконавчим провадженням на депозитний рахунок відділу 16000,00 гривень, залишок нестягнутого боргу на користь стягувача у розмірі 70058,22 гривень (а. с. 30). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Дана правова позиція була висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 758/1303/15-ц від 11 квітня 2018 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для виконання всіма судами України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року звернула увагу на те, що стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві на позов є необґрунтованими, оскільки приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, а до правовідносин, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України. Відповідач допустив невиконання грошового зобов`язання зі сплати коштів на користь позивача за рішенням суду у зв`язку із чим в останнього виникло право отримати, окрім суми боргу, також індекс інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційну суму та 3 % річних за вказаний період. Також, згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved