Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

31 травня 2022 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2022 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю. Матвійчук Л.В., звернувшись з цим позовом до суду, посилалась на те, що 24 листопада 1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , про що про що відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження, 03 червня 2004 року, було зроблено відповідний актовий запис № 57.Шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинено вже дуже давно, на даний час у [PERSON] інша сім`я та проживає він окремо від [PERSON] та сина, але місце проживання зареєстровано у сторін за однією і тією ж адресою. Відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання сина, до настання його повноліття, тобто до [INFO] . Починаючи з 01.09.2020 року [PERSON] почав навчатися у Відокремленому структурному підрозділі «Березівське вище професійне училище Державного університету «Одеська політехніка». У зв`язку із ситуацією, яка склалася та території України, позивачка [PERSON] втратила роботу, коштів на даний час у неї майже немає. Позивачка зазначає, що на утримання сина в період навчання потрібно чималі, кошти, оскільки йому необхідно купувати одяг, давати кошти на харчування під час навчання, купувати підручники, зошити та іншу канцелярію необхідну для навчання. Так як син ще тільки здобуває професію і працювати немає можливості, його утримувати зобов`язані батьки. На даний час позивачка намагається знайти, хоча б якийсь заробіток, але їй відмовляють, оскільки немає чим виплачувати заробітну плату.Зараз [PERSON] дуже важко самій утримувати сина, ті кошти, які вона відкладала, коли працювала, вже майже закінчилися. Відповідач офіційно працює та отримує заробіток, на утриманні нікого немає, тому, позивачка вважає, що він взмозі надавати кошти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 від усіх його доходів. Таким чином, на підставі вищевикладеного, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх його доходів, щомісячно, до закінчення сином навчання. Ухвалою суду від 31.05.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про судовий розгляд. Разом з тим 15.06.2022 року позивачка подала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, просила задоволити її позовні вимоги. Відповідач, також 15.06.2022 року, подав до суду заяву в якій зазначив, що погоджується з заявленими позовними вимогами, просив розглянути справу у його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 24 листопада 1990 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу. Від спільного проживання подружжя мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З 01.09.2020 року син [PERSON] навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Березівське вище професійне училище Державного університету «Одеська політехніка» в НВГ № 128 за професією «Електрозварник ручного зварювання, водій АТЗ категорії «С», на денній формі навчання. Дата закінчення навчання - 30.06.2023 року. Так як [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання, то він не має можливості працювати та самостійно себе утримувати, тобто [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вказаною нормою надано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду. Статтею 182 СКУ країни передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до ч.1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням, що сума стягнутих аліментів не може бути меншою від 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Будь-яких доказів на спростування вимог позивачки, зокрема неможливості надання матеріальної допомоги за станом здоров`я чи з інших поважних причин, наявність інших утриманців, відповідач [PERSON] суду не надав, а навпаки визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця на період його навчання, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому, в силу ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 992 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved