Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2021 року. Від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач на даний час працездатна, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Відповідач [PERSON] на у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що вона, [PERSON] на, надає допомогу на утримання сина, щомісяця перераховує грошові кошти, саме на утримання дитини, що підтверджується випискою із карткового рахунку АТ «Приватбанк» від 29.12.2021 року. Зокрема, причиною того, що вона, [PERSON] на, не мешкає із сім`єю є те, що позивач постійно застосував до неї фізичну силу, що підтверджується медичними документами, а також, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2021 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В свою чергу вона, [PERSON] на, працевлаштована, має дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів не знаходиться, а тому нею згодом в судовому порядку буде вирішено питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У зв`язку з чим, просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволені відмовити. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.06.2022 року у задоволені клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вирішено відмовити. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2021 року (а.с.37). Під час спільного сумісного подружнього життя у сторін народилася дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 квітня 2016 року, який знаходиться на утриманні позивача. Інших спільних дітей сторони не мають. Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, працює на посаді повара - бармена ФОП « [PERSON] », у зв`язку із чим отримує систематичний дохід у вигляді заробітної плати. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини, а відповідач вважає вимоги позивача про необхідність сплати аліментів неправомірними, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину є безумовним, і не залежить від того, де саме проживає один із батьки, та чи є в них наявні інші спори, у тому числі щодо місця проживання дитини. В даному випадку судом встановлено, що дитина фактично проживає із позивачем по справі, а відтак відповідач має сплачувати аліменти. У випадку зміни місця проживання дитини такий учасник справи має право постановити питання про припинення сплати таких обов`язкових платежів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Тобто, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком відповідача, як матері, та не може звільняти її від обов`язку утримувати дитину у спосіб сплати аліментних платежів як то прямо визначено вказаними нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Суд зазначає, що за загальним правилом свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. В даному випадку судом встановлено, що відповідач є працездатною, має офіційне місце роботи, отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, має задовільний стан здоров`я, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини, та беручи до уваги ту обставину,що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину з матері у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) матері, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач, будучи, матір`ю [PERSON] зобов`язана його матеріально утримувати.На думку суду, вказаний розмір аліментів відповідає як інтересам самої дитини, так і узгоджуватись із фінансовим можливостям відповідача по справі, та одночасно з цим відповідає таким критеріям сімейних відносин як справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, вказаний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, підлягає лише частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) матері, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, на користь батька, [PERSON] , починаючи з 07 грудня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність. Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial