Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користуватись квартирою [ADDRESS] та стягнути судовий збір. Вимоги мотивує тим, що вона, на підставі договору купівлі - продажу від 16 жовтня 2020 року є власником квартири [ADDRESS] , крім неї за даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , проте останній не проживає в даній квартирі з жовтня 2020 року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його особисті речі відсутні. Зазначає, що вищезазначену квартиру вона придбала саме у відповідача, який після укладення договору купівлі-продажу звільнив приміщення та зобов`язався знятися добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 17 жовтня 2020 року, про що зазначено у договорі. У вказаний термін [PERSON] зобов`язання не виконав і це створює позивачу перешкоди в користуванні її майном. Вирішити в позасудовому порядку дане питання позивач не має можливості, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 16 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Позігун А.М., є власником житлової квартири [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9).Пунктом 1.3 цього договору сторонами погоджено зобов`язання продавця знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 17 жовтня 2020 року. З копії картки реєстрації та Акту перевірки не проживання КП «Гончарівське» від 26 січня 2022 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає за зазначеною адресою з жовтня 2020 року і по теперішній час (а.с. 14-15). Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем [PERSON] за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при цьому доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 33 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача [PERSON] у наданому спірному житловому приміщенні понад один рік, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, реєстрація мвсця проживання відповідача у будинку, що належить позивачу чинить перешкоди в реалізації прав власності позивача, тобто встановлено, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved