Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 26.09.2014 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] . 13.06.2016 рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі №642/2914/16-цшлюб між сторонами було розірвано. 03.07.2019 позивачка уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] у позивачки та її нового чоловіка народилась дитина - [PERSON] . На теперішній час позивачка виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавився, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає. Позивачка з 11.09.2020 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець з основними видами економічної діяльності як: 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (основний); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. Ухвалою суду від 25.10.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.12.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження по даній справі на тридцять днів. Ухвалою суду від 17.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує просить задовольнити та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився по невідомим причинам, відзив суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України. Згідно ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Виклики до суду через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України відповідача [PERSON] були розміщені 26.10.2021 року, 22.11.2021 року, 14.12.2021 року, 19.01.2022 року, 17.02.2022 року, 31.03.2022 року, 17.05.2022 року, та 20.06.2022 року відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 26.10.2021 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради явку свого представника в судовому засіданні не забезпечили, проте звернулися до суду з клопотанням відповідно до якого просили розглянути цивільну справу за відсутністю їх представника за наявними документами. Також просили прийняти до уваги Висновок органу опіки та піклування від 09.03.2022 року № 01-579, згідно якого Виконавчий комітет, як орган опіки та піклування не має можливості надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав до [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від 26.09.2014 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайнного управління юстиції у Луганської області. Від шлюбу було народжено дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13.06.2016 по справі №642/2914/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 03.07.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від вказаного шлюбу було народжено дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. [PERSON] виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавився, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає, що підтверджується характеристикою дитини [PERSON] , яка видана закладом загальної середньої освіти «Прилиманський ліцей» від 08.10.2021 за №342, відповідно до якої дитина проживає з матір`ю (зі слів матері), мати підтримує зв`язок з класним керівником, контролює навчання дитини, цікавиться її успіхами та досягненням. В листі Комунального некомерційного підприємства «Авангардіська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» від 05.10.2021 за № 21/60 зазначено, що при відвідувані амбулаторії з дитиною завжди була мати. Батька дитини жодного разу на прийомі не було. В декларацією дитини з сімейним лікарем від 08.10.2018 за №0001-0Н71-ЕЕ00 законним представником дитини зазначена лише мати [PERSON] . [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з основними видами економічної діяльності роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (47.91), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.09.2020 за №447570513981. Згідно висновку органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області від 11.01.2022 №01-28, вбачається, що розглянувши питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради (протокол від 17 грудня 2021 року №7), взявши до уваги протокол бесіди з матір`ю дитини (протокол від 19 листопада 2021 року), акт обстеження умов проживання дитини, відсутність відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності згідно з статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та підтвердження факту злісного ухилення від матеріального забезпечення доньки, а також враховуючи, що батько дитини проживає на тимчасово окупованій території в Луганській області, Виконавчий комітет Авангардійвської селищної ради, як орган опіки та піклування, не має можливості надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області від 09.03.2022 №01-579, вбачається, повторно що розглянувши питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради (протокол від 22 лютого 2022 року №2), взявши до уваги протокол бесіди з матір`ю дитини (протокол від 19 листопада 2021 року), акт обстеження умов проживання дитини, відсутність відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності згідно з статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та підтвердження факту злісного ухилення від матеріального забезпечення доньки, а також враховуючи, що батько дитини проживає на тимчасово окупованій території в Луганській області, Виконавчий комітет Авангардійвської селищної ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року Про практику застосуванням судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері (батька), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позов про позбавлення батьківських прав представником позивача заявлено з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі Савіни проти України , пункт 49 рішення у справі Хант проти України ). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України Про міжнародні договори від 29.06.2004 року №1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Після дослідження доводів сторін та матеріалів справи суд прийшов до висновку, що надані висновки органу опіки та піклування суперечать матеріалам справи, не спростовують доводів позивача, що відповідач фактичного самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, тому суд не погоджується з цими висновками, вважаючи їх таким, що наразі суперечать інтересам дитини. Позивачкою було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а саме: не виховує дитину, матеріально не утримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , тому такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення батьківських прав, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини. На підставі вищевикладеного, не приймаючи до уваги висновки органу опіки та піклування, суд вважає, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що такі вимоги підлягають задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено два поняття розміру аліментів мінімальний гарантований розмір аліментів і мінімальний рекомендований розмір аліментів . Мінімальний гарантований розмір аліментів, власне, і є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність мінімуму достатку , який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , підлягають задоволенню, розмір аліментів слід визначити у розмірі у розмірі ј частини від заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Позивачка не просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим, що судові витрати в цій частині доцільно покласти на позивача. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати за вимогу про стягнення аліментів, на користь держави.

Outcome: approved