Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, за вимогами якого просив, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 06.10.2021, стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу Тойота Ярис ( [PERSON] ) 2013 року випуску, об`єм двигуна 1329, колір - білий, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] в розмірі 105 945 (сто п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 18 коп. Позивач посилається на наступні обставини. В період шлюбу, за спільні кошти подружжя придбано автомобіль Тойота Ярис (Toyota Yaris), державний реєстраційний номер [NUMBER] . Після припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у фактичному користуванні відповідача. Враховуючи неподільність транспортного засобу, неможливість користуватися майном, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою від 13.05.2021 накладено арешт на легковий автомобіль Тойота Ярис (Toyota Yaris) 2013 року випуску об`єм двигуна 1329, колір - білий, державний реєстраційний номер [NUMBER] , кузов хэтчбек, номер кузова [NUMBER] , що належить [PERSON] , із забороною вчиняти дії щодо його відчуження. Ухвалою від 15.11.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Якобчук О.М. в судовому засіданні 15.06.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідачем відзив до суду подано не було. В судовому засіданні 15.06.2022 представник відповідача не заперечував, що транспортний засіб є спільним майном подружжя, однак просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивач не надав належних доказів ринкової вартості спірного транспортного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні з 12.08.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.03.2021. За час шлюбу, а саме 15.09.2017, подружжям за спільні кошти придбано автомобіль Toyota Yaris (Тойота Ярис) 2013 року, об`єм двигуна 1329 колір - білий, державний реєстраційний номер [NUMBER] , кузов хэтчбек, номер кузова [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України. Таким чином, враховуючи закріплені в п. 6 ст. 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справи, предметом якої є спір про стягнення компенсації за частку у спільному майні, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] . З урахуванням того, що позивач номінально володіючи автомобілем, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позбавлений можливості його використання, оскільки транспортний засіб є річчю неподільною, перебуває у постійному користуванні відповідача, суд вважає обґрунтованими вимоги позову про виділення його відповідачу та стягнення з останньої на користь позивача за його згодою грошової компенсації половини його вартості, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Враховуючи, що сторонами не надано висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля на час розгляду справи, суд при вирішенні вказаного спору погоджується з доводами позивача що середньоринкова транспортного засобу складає 211 890, 35 грн. Так, представник позивача надав до суду інформацію про середньоринкову вартість автомобіля, яка визначена шляхом розрахунку вартості транспортного засобу для цілей оподаткування об`єктів рухомого майна відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 року зі змінами, здійсненого за допомогою електронного ресурсу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, згідно якої вартість середньоринкова транспортного засобу складає 211 890, 35 грн. Отже вартість 1/2 частки зазначеного майна складає 105 945 (сто п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 18 копійок. Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 13.03.2018 року, справа № 821/2089/16) вартість легкового автомобіля, що розрахована Мінекономрозвитку України у відповідності до Методики, є належним підтвердженням дійсної вартості автомобіля. Відповідачем не надано доказів неможливості сплатити позивачу компенсацію в розмірі 105 945,18 грн. та що дана грошова компенсація буде становити для неї надмірний тягар. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано вартість автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості транспортного засобу зі сторони відповідача надано не було. Отже, суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділяє відповідачу автомобіль марки Toyota Yaris (Тойота Ярис) 2013 року, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 211 890, 35 грн. та стягує з останньої на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль в сумі 105 945,18 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між Адвокатським об`єднанням «Харченко та Партнери» та [PERSON] укладений договір «Про надання правничої допомоги» (далі- Договір) № 22/02 від 22.02.2021, умовами якого передбачено надання комплексної професійної правничої допомоги [PERSON] під час підготовки та розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про поділ майна подружжя» в Дарницькому районному суді м. Києва. За домовленістю сторін вартість наданих послуг складає 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за 1 (одну) годину витраченого часу адвокатом (п. 3 Договору). До заяви надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 10.06.2022, копія квитанції до прибуткового касового ордера від 22.02.2021 та 20.02.202022, копія акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.202022. Згідно п. 2 акту прийому-передачі наданих послуг сторонами до Договору, сторони погодили, що обсяг професійної правничої допомоги наданий об`єднанням та отриманий клієнтом, згідно даного Акту у грошовому виразі становить 8 000,00 грн. Під час узгодження між клієнтом та об`єднанням розміру погодинної ставки адвокатів за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги сторони виходили, в тому числі із кваліфікації адвоката, складності справи, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що дії вчинені адвокатським об`єднанням в межах договору про надання професійної правничої допомоги № № 22/02 від 22.02.2021 відповідають умовам узгодженим сторонами договору, а час, витрачений на надання послуг є обґрунтованим. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому підлягає стягненню в розмірі 8000 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1513 грн. 44 коп.

Outcome: approved