Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис, вчинений 24 червня 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстрований за № 1306, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" заборгованості у розмірі 4 777 410, 63 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 червня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований за № 1306, яким звернула стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" заборгованість, яка виникла за договором іпотеки № 896552/ФЛ-І посвідчений 12.09.2008 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`євою Я.С. за реєстровим № 652, який укладений між [PERSON] та ВАТ КБ Надра в забезпечення за Кредитним договором № 896552/ФЛ-І від 12.09.2008 року та згідно виписки з рахунку боржника від 23.06.2021 року. Виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, яким було відкрито виконавче провадження за №66511700 від 13.08.2021 року, задля забезпечення реального виконання виконавчого документа виконавцем були винесені постанови: про стягнення з боржника основної винагороди від 13.08.2021 року у сумі 477 741,06 грн.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.08.2021 року у сумі 370, 00 грн.; про арешт майна боржника від 13.08.2021 року у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження на загальну суму 5 255 521, 69 грн.; про арешт коштів боржника від 19.08.2021 року у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5 255 521, 69 грн. У виконавчому написі зазначається, що строк платежу за кредитним договором настав і стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2018 року по 23.06.2021 року. Проте, матеріали не містять навіть копії Кредитного договору № 896552/ФЛ-І від 12.09.2008 року, що встановлює основне зобов`язання. Крім того, ТОВ ФК Дніпрофінансгруп звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису без дотримання 30-ти денного строку, визначеного приписами частини першої статті 35 Закону України «Про нотаріат», а саме звернення ТОВ ФК Дніпрофінансгруп із заявою мало місце 24.06.2021 року, у той час, як вимогу про усунення порушень від ТОВ ФК Дніпрофінансгруп [PERSON] отримано не було. Вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувана. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Також, зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, докази того, що [PERSON] було повідомлено про зміну кредитора в зобов`язанні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, документи отримані поштою від приватного виконавця та документи які містяться в електронному вигляді виконавчого провадження до якого позивач отримав доступ, не дають можливості встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за договором позики, бо серед документів, що були надані ТОВ ФК Дніпрофінансгруп нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не можливо встановити відсутність чи наявність розрахунку заборгованості. Не погодивши з позовними вимогами, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що 17.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL48№718070_I_3 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 896552/ФЛ від 12.09.2008 року укладеним з [PERSON] , у тому числі за договорами забезпечення, укладеним між ПАТ КБ «Надра». 20 липня 2020 року ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу Позивача засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено повідомлення про відступленн вимоги за кредитним договором № 896552/ФЛ від 12.09.2008 року. Згідно даного повідомлення ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» проінформувало позивача, що згідно Договору про відступлення права вимоги від 17.07.2020 року право вимоги за кредитним договором № 896552/ФЛ від 12.09.2008 року перейшло до ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», разом з усіма додатками до цих договорів та додатковими договорами. Крім того, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» повідомила боржника, що всі подальші будь-які кошти, що є належними та підлягають сплаті за умовами кредитного договору, сплачуватись на банківський рахунок Нового Кредитора, а саме ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» надано відповідні реквізити. 23.09.2020 року та 14.12.2020 року ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу Позивача з поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 896552/ФЛ від 12.09.2008 року у тридцяти денний строк. Згідно вказаної вимоги, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» повідомило позивача, що станом на 17.07.2020 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 896552/ФЛ від 12.09.2008 року складає - 4774910,63 грн., з яких - 4107078,91 грн. основний борг, 667831,72 грн. заборгованість по відсоткам. Враховуючи викладене, позивача було повідомлено про те, що у зв`язку із порушенням скаржником своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» в тридцяти денний строк повинен виконати порушене ним зобов`язання, а саме повернути заборгованість. З чого вбачається, що новий кредитор у відповідності до вимог чинного законодавства повідомив позивача про заміну кредитора у зобов`язанні, а також про розмір заборгованості. А отже дані обставини спростовують твердження позивача щодо порушення ст. 3 України «Про іпотеку» щодо не належного повідомлення боржника. Відповідно до якого зазначив, що позивачем у встановленому законом порядку не спростовано належними і допустимими доказами сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, доказів на підтвердження іншої суми заборгованості позивачем не надано. Відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги посилаючи на обставини викладені в позовній заяві. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 24 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1306, про стягнення на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги перейшло на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL48№718070_I_3 посвідченого 12.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аляб`євою Я.С. за реєстровим № 652, укладений між ПАТ «КБ «Надра», з боржником - [PERSON] , заборгованості, яка виникла за договором «Іпотеки» № 896552/ФЛ-1 посвідченим 12.09.2008 року та згідно виписки з рахунку боржника від 23.06.2021 року становить 4\~774\~910,63 грн. та складається з 4\~107\~078,91 грн. основного боргу та 667\~831,72 грн. відсотків. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2018 року по 23.06.2021 року. Розмір плати, сплачений стягувачем у розмірі 2500 грн. підлягає стягненню з боржника (а.с. 18). 13 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1306, виданого 24.06.2021 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. про стягнення на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 4774910,63 грн. (а.с. 24-25). Згідно до п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172 (далі - Перелік), яким і керувався приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, що вбачається з його змісту, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Відповідно до п.3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017р. визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості». Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. З урахуванням приписів ст.ст. 15,16,18 ЦК України та ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом, а відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас ч.3 ст.83 ЦПК України визначено, що відповідач та треті особи повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені у позовній заяві, а отже з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем зазначений у виконавчому написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечував існування боргу у розмірі, зазначеному у виконавчому написі, вказуючи при цьому, що заборгованість яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Крім того вказав, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства та порядку. Відтак вищевказане є підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим не виконав норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Крім того, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення відповідачем направлялися на адресу позивача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від 20.07.2020 року №0720/1140, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від 20.07.2020 року №0720/1183, вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 23.09.2020 року №В281 та вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 14.12.2020 року №ВД143. Однак, вказані листи повернуті стягувачу, в тому числі, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 80-88). Отже, враховуючи відсутність доказів отримання боржником - [PERSON] вимог про дострокове погашення заборгованості, суд приходить висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRO№I№A v. UKRAI№E, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та визнати виконавчий напис № 1306 виданий 24.06.2021 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., таким, що не підлягає виконанню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2021 року; прибутковий касовий ордер №22 від 22 червня 2022 року; акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 23 серпня 2021 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 17 100 грн. 00 коп. в якості відшкодування судових витрат. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved