Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 23 грудня 2019 року в сумі 1700 грн. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що позивач 23 грудня 2019 року за договором позики передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 1700 грн. Факт одержання грошових коштів відповідачем підтверджується п. 2 договору позики від 23 грудня 2019 року - грошові кошти в сумі 1700 грн. позичальник отримав від позикодавця при підписанні даного договору. Підписання даного договору позикодавець і позичальник засвідчують факт передавання позикодавцем позичальнику грошей у вищевказаному розмірі. Починаючи з липня 2020 року позивач постійно в усній формі (засобом телефонного зв`язку) вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Номер телефону у відповідача на сьогоднішній день не обслуговується. Вказано, що станом на день звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові грошові кошти в сумі 1700 грн., а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строк до 23 червня 2020 року. До теперішнього часу грошові кошти повернуті позивачу не були. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник свої зобов`язання не виконав, борг не повернув. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивачки з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачкою доданою до матеріалів справи квитанцією.

Outcome: approved