Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай). Позивач в обґрунтування позову вказує, що 25 липня 1994 року він був влаштований на роботу до радгоспу «Дніпропетровський» Української сільської ради Петропавдівського району Дніпропетровської області. 06 грудня 1995 був звільнений з членів уже КСП «Дніпропетровське» за власним бажанням. Рішенням № ІУ-ХХП від 05.08.1995 року Української сільської ради, на території якої знаходилася центральна садиба КСП «Дніпропетровське», цьому сільськогосподарському підприємству було передано землі в колективну власність та постійне користування, видано Державний акт на право колективної власності на землю. До цього рішення додається список членів КСП, які мають право на середню земельну частку (пай). Позивач у цьому списку значиться за № 1149. Згідно з листом Петропавлівської районної державної адміністрації від 20.01.2015 позивач дійсно був уключений до списку громадян, які мають право на земельну ділянку, та який додавався до Акту на право колективної власності на землю, однак землю не отримав по причині того, що нібито на момент розпаювання (березень 1997 року ) він не був членом КСП. Позивач, посилаючись на ст.ст, 22, 23 Земельного кодексу (далі - ЗК) України, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 10,84 умовних кадастрових гектарів, як колишнього члена КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, право власності на майнову частку (пай) у пайовому фонді майна КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 04 січня 2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03 лютого 2022 року. Представник відповідача надав відзив (заяву) на позовну заяву, у якій прохає суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) та права власності на майнову частку (пай) КСП «Дніпропетровське» в повному обсязі у зв`язку зі спливом терміну позовної давності. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 16 червня 2022 року на 10 годину 30 хвилин. У судове засідання позивач не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав і прохає задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі документами. Вислухавши заяви по суті представників сторін, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач в період з 25 липня 1994 року до 06 грудня 1995 року перебував у трудових відносинах з радгоспом «Дніпропетровський» та в зв`язку із реорганізацією підприємства 01.06.1995 відповідно до чинного на той час Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5, став членом його правонаступника колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Дніпропетровське» на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Ці обставини підтверджуються доданою до позовної заяви копією архівної довідки (а.с.6). Згідно з рішенням Української сільської Ради народних депутатів від 05 серпня 1995 №IV-XXII було виготовлено та видано 05 серпня 1995 року КСП «Дніпропетровське» державний акт на право колективної власності на землю, який посвідчував, що вказаному власнику передається у колективну власність 16 024,5 га землі в межах згідно з планом. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №12 (а.с. 4). До цього рішення додається список членів КСП, які мають право на середню земельну частку (пай). Позивач у цьому списку значиться за № 1149 (а.с.5). Листом Петропавлівської районної державної адміністрації від 13.01.2015 підтверджено, що позивач був уключений до списку громадян, які мають право на земельну ділянку, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю, однак відповідно до рішень загальних зборів КСП «Дніпропетровське» №1 від 15.03.97, №3 від 18.02.2000, №3 від 04.03.2000, №1 від 10.03.2000 позивачу відмовлено у видачі сертифікату на земельну частку (пай) по причині того, що на момент розпаювання у березні 1997 року він уже не був членом КСП (а.с.8). Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до пункту 7 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно зі ст.1 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) (ст.2 вказаного Закону) Стаття 5 цього Закону відносить виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Позивач на момент одержання КСП «Дніпропетровське» акта на право колективної власності на землю, а саме: 05.08.1995, працював у цьому підприємстві, був його членом та включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, який отримало КСП «Дніпропетровське», тому має право на земельну частку (пай) за рахунок земель цього колишнього КСП. Однак, позивачеві без достатніх правових підстав було відмовлено у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай), і, таким чином, позбавлено права на отримання відповідної земельної ділянки. Відповідно до інформації Держгеокадастру розмір земельної частки (паю) в КСП «Дніпропетровське» становить 10,84 умовних кадастрових гектарів. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) (ст.2 вказаного Закону) Стаття 5 цього Закону відносить виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснюється, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України (далі - ЗК) при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п.23). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (пункт 24). Оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, безпідставним є посилання відповідача на сплив позовної давності. У постанові від 29 вересня 2021 року у справі №181/257/19 Верховний Суд зауважив на трьох умовах набуття особою права на земельний пай, а саме: 1) членство у КСП на час паювання; 2) включення до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. На цій підставі у даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що право позивача на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Щодо заяви селищної ради про застосування строку позовної давності до заявлених вимог позивача, а також аналогічного клопотання прокурора Верховний Суд зауважив, що оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Суд вважає, що в цьому випадку позивач правильно визначив в якості відповідача орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі з земель резервного фонду. Крім того, за змістом ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і після припинення членства на підприємстві у особи виникає право на отримання паю в натурі. Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 № 62 затверджено Порядок розподілу та використання - майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі - Порядок). Відповідно до пункту 8 Порядку кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, зокрема, шляхом об`єднання свого майнового паю з паями інших співвласників, отримання майна у натурі у спільну часткову власність та передання його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Згідно з пунктом 9 Порядку виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Пунктом 10 Порядку встановлено, що з метою реалізації права власності громадян на майнові паї, комісія, визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов`язання з виділення майнових паїв співвласника; на основі заяв формує групи співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом та список осіб, які прийняли рішення отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями. Відповідно до п. 15 Порядку, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. Оскільки позивач має право на земельну частку (пай), у нього є право і на майнову частку (пай), розмір якої він у позові не вказав. Відповідач не надав доказів, які б спростовували позовні вимоги. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідач жодних підстав для позбавлення позивача права власності на земельну частку (пай) в землях КСП «Дніпропетровське» та майнового паю у майні КСП «Дніпропетровське» не навів. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд дійшов висновку, що обставини, на які послався позивач у позові, підтверджені належними та допустими доказами, які у їх сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі пункту 1 частини 1 ст. 8, частини 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за майнову вимогу про визнання права власності на земельний пай в розмірі 1% його вартості, тобто 3 050,20 грн, за майнову вимогу про визнання права власності на майновий пай не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992,40 грн, всього 4042,60 грн. На підставі викладеного, ст. 392 ЦК України, ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст.25 ЗК України, ст.ст.1, 2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», пунктів 1, 2, 7 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5, Порядку розподілу та використання - майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 № 62,

Outcome: approved