Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

позивач звернувшись із даним позовом просить стягнути з відповідача 75\~460 грн авансового платежу по договору № 204 від 02 квітня 2016 року, та 5\~000 грн моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що між нею та представником відповідача 02 квітня 2016 року укладено договір на виготовлення та монтування вхідних та міжкімнатних дверей на загальну суму 107 8000 грн. Відповідно до умов договору вона сплатила 70 відсотків суми договору, що становило 75\~460 грн в якості авансового платежу. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за вказаним договором, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року, договір між ними розірвано. Проте їй не повернуто кошти сплачені нею в якості авансового платежу. В судове засідання позивачка не з`явилася та подала заяву про розгляд справи в її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи чином повідомлений за вказаною у позовній заяві адресою, про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року задоволено позовну заяву позивачки та розірвано укладений між нею та представником відповідача договір № 204 від 02 квітня 2016 року (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Однак, позивачкою на виконання умов спірного договору 02 квітня 2016 року було сплачено відповідачу 75\~460 грн авансового платежу, що підтверджується вказаним рішенням суду Відповідно до\~ст.\~865\~ЦК України\~за договором\~побутового підряду\~підрядник,\~який здійснює\~підприємницьку діяльність,\~зобов`язується\~виконати за\~завданням фізичної\~особи (замовника)\~певну роботу,\~призначену для\~задоволення побутових\~та інших\~особистих потреб,\~а замовник\~зобов`язується\~прийняти та\~оплатити виконану\~роботу. Договір\~побутового підряду\~є публічним\~договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 8\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~передбачено,\~що у\~разі виявлення\~протягом встановленого\~гарантійного строку\~істотних недоліків,\~які виникли\~з вини\~виробника товару\~(продавця,\~виконавця),\~або фальсифікації\~товару,\~підтверджених за\~необхідності висновком\~експертизи,\~споживач,\~в порядку\~та у\~строки,\~що встановлені\~законодавством і\~на підставі\~обов`язкових\~для сторін\~правил чи\~договору,\~має право\~за своїм\~вибором вимагати\~від продавця\~або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до частини 2\~статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1\~статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Так,ст. 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.4, 5ст. 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст.16 та 23\~ЦК України і ст. 4 та 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Таким чином, 01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень ст.ст. 16 та 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Виходячи з принципу розумності та справедливості, обставин справи, тривалості та глибини душевних та моральних страждань позивачки, а також те, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач була вимушена вживати додаткових зусиль щодо захисту своїх порушених прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного та ст.ст.\~15,\~16,\~23, 611, 865, 1212 ЦК України,\~ст.ст. 4, 8, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved