Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 243 720,00 грн, які були надані позивачем відповідачу в позику, згідно з розпискою від 02.09.2021. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2021 позивач надав [PERSON] позику в розмірі 243\~720,00 гривень, що підтверджується оригіналом розписки, яка написана та підписана відповідачем, і знаходиться у позивача. За даним документом відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 10.09.2021, однак, станом на 18.10.2021, відповідач позику не повернув. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справ без їх участі. При цьому, позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відзив у визначений судом строк не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 280\~ЦПК ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 243\~720 гривень, яку зобов`язувався повернути в строк до 10 вересня 2021 року, що підтверджується оригіналом дослідженої в ході розгляду справи розписки від 02 вересня 2021 року. Свої зобов`язання за розпискою відповідач у встановлений строк не виконав, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Згідно з ст.\~526\~Цивільного\~кодексу\~України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~Цивільного\~кодексу\~України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.\~1047\~Цивільного\~кодексу\~України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст.\~1049Цивільного\~кодексу\~України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~статті 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625\~ЦК\~України\~визначено,\~що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з дослідженою у судовому засіданні розпискою від 02.09.2021 року, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] позичені ним кошти в розмірі 243\~720,00 гривень до 10 вересня 2021 року, уклавши таким чином договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у визначеному в розписці розмірі, а відповідач зобов`язувався повернути їх у погоджений між ними строк. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, в обумовлений сторонами строк отриману позику у розмірі 243\~720,00 гривень не повернув, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 243 720,00 гривень. Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, сплачений останнім при поданні позовної заяви в розмірі 2 437,20 гривень. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, слід зазначити, що позивач всупереч ст. 137 ЦПК України не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved