Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

15.12.2021 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій [PERSON] просить: - збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з завданим каліцтвом, що був визначений Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, по справі №359/8818/20- ц, у зв`язку із збільшенням вартості життя та 3% річних; - стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖИ» на його користь проіндексовані кошти та 3% річних у загальній сумі 29412,62 грн. (а. с. 1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1968 році, у віці 6 років, йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого він став непрацездатною особою з інвалідністю 2 групи з дитинства (довічно). Згідно з рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди було визнано відповідача. Вказаним рішенням за позивачем було визнано право на відшкодування шкоди згідно правил ст.462 ЦК УРСР, а також право на санаторно-курортне лікування, а відповідача було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зобов`язання відповідача сплачувати необхідні платежі встановлено рішенням суду довічно. Вказує, що, у зв`язку з тим, що у 2019 та 2020 роках він поніс додаткові витрати своє санаторне-курортне лікування, він звернувся до суду з позовом, та відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19 травня 2021 року, по справі №359/8818/20-ц, провадження №2/359/1152/21 його позов про відшкодування майнової шкоди був задоволений частково, стягнуто на користь позивача, у відшкодування завданої шкоди - 141671 грн., та відшкодування моральної шкоди - 50000 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду залишено без змін. 05 жовтня 2021 року позивач звернувся з відповідними виконавчими листами до Подільського районного відділу м. Києва щодо примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, і 13 жовтня 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного у вказаній справі №359/8818/20-ц, було фактично виконано у повному обсязі, стягнуто на його користь у відшкодування завданої майнової шкоди - 141671 грн. та відшкодування моральної - 50000 грн. Посилаючись на вимоги ч.1 ст.1166, ч.1, ст.1208, ст.625 ЦК України та п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вказує, оскільки відповідач своєчасно не виконував своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду, розмір відшкодування шкоди підлягає індексації у зв`язку із збільшенням вартості життя. При цьому зазначає, що відповідно до встановленого КМУ Порядку проведення індексації провадиться обчислення індексу споживчих цін за наростаючим підсумком проведення індексації у період з 01.09.2019 року по 13.10.2021 року. Для розрахунку застосовуються дані Головного управління статистики Києві, відповідно до листа від 23.10.2021 року, №124-07/3447-21, 114,4% - величина приросту індексу споживчих цін за період з 01.09.20 01.10.2021 року, загалом 25 прострочених календарних місяців. Відповідно до встановленої формули: S x I : 100 = Si, де: S - сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації; І - величина приросту індексу споживчих ці; Si - сума проіндексованого відшкодування шкоди (141671 грн х 114,4 % : 100 = 162071,62 грн. проіндексована сума відшкодування шкоди). Формула розрахунку стягнення 3 % річних за прострочений період за формулою: 3% х D : Y х S : 100 = Sp, де: D - кількість днів за період з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 20 року = 774 день; Y - кількість днів у календарному році = 365 днів; S - сума відшкодування шкоди; Sp - підсумок суми 3% річних. (3% х 774 день : 365 днів х 141671грн. : 100 = 9012,60 грн.). Загальний розрахунок підсумку суми: 162 071,62 грн. -141 671 грн. + 9012,12 = 29 412,62 грн. - підсумок сум підлягає стягненню. 31.01.2021 до суду надійшов відзив ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (а. с. 30-41), за змістом якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та покласти на позивача судові витрати. Так, відповідача зазначає, що у своєму розрахунку позовних вимог позивач зазначає сукупний індекс інфляції в розмірі 114,4 % за період з 01.09.2019 по 13.10.2021 та зазначає суму яка підлягає індексації в розмірі 141671,00 грн., тобто повну суму, яку він сплатив за санаторно-курортне лікування за вказаний період. Даний розрахунок повністю суперечить ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, а не вся сума, яка була сплачена ним на санаторно-курортне лікування. Зазначає, що законодавчо обмежено індексацію доходів громадян розміром прожиткового мінімуму, що відповідає меті його застування, визначеній в ст.2 ЗУ «Про прожитковий мінімум». Крім того, даний розрахунок позивача також повністю суперечить ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, а також, що відповідно до ч.3 ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Вказує, що, як вбачається з листа Головного управління статистики у м. Києві від 23.10.2021 № 124-07/3441-21, наданого позивачем в якості доказу, в жодному місяці за вказаний ним період з 01.09.2019 по 13.10.2021 не було перевищено поріг у 103%, аналогічна інформація міститься і на сайті Мінфіну. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст. 2 та ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», вказує, що у позивача взагалі не виникло право на індексацію, оскільки величина індексу споживчих цін у жодному місяці за вказаний ним період не перевищила поріг індексації у розмірі 103 відсотка. Крім того, зазначає, що позивачем помилково взято для індексації загальну суму витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 141671,00 гри., не обмежуючись розміром прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, в даному випадку для осіб, що втратили працездатність, як того вимагає ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Тому позовні вимоги не підлягають до задоволенню. Також зазначає, що рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09.07.2001, на яке посилається позивач, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (після зміни назви АТ «К.Енерго») зобов`язане сплачувати [PERSON] необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік за період з червня по вересень, тобто даним рішенням, встановлено лише період перебування на санаторно-курортному лікуванні позивача, за який повинні бути сплачені платежі. Вищевказаним рішенням не встановлено ні строків, ні порядку, ні місця, ні розміру грошових коштів, які необхідно сплачувати відповідачу, тобто рішення суду в цій частині є рішенням зобов`язального (немайнового) характеру. Звертає увагу, що відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України наступає виключно у разі невиконання виключно грошового зобов`язання а не будь-якого іншого. Враховуючи той факт, що позивач не звертався до відповідача з грошовою вимогою у відповідача не виникло зобов`язання з компенсації вартості санаторно-курортного лікування перед позивачем щодо виплати компенсації 141671,00 грн. з 01.09.2019, як зазначає позивач. Відповідний обов`язок відповідача сплатити цю суму, виник з моменту набрання чинності рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/8818/20, після його перегляду в апеляційному порядку Київським апеляційним судом 15.09.2021. Вказує, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з 15.09.2021, а кошти на виконання вищевказаного рішення були перераховані на рахунок позивача платіжним дорученням від 13.10.2021 № 2237495, тому, зазначений позивачем період для нарахування індексу інфляції та 3% річних не відповідає нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Крім того, зазначає, що встановлене судовими рішеннями Залізничного районного суду від 09.07.2001 та від 23.09.1969 зобов`язання ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» щодо відшкодування [PERSON] шкоди є деліктним, тобто, таким, яке нерозривно пов`язане з особою володільця, перехід права власності в порядку правонаступництва на майно, включаючи те, що являється джерелом підвищеної небезпеки, не має наслідком переходу зобов`язань відшкодувати завдану цим джерелом шкоду. Згідно з п. 2.3 Статуту ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» відповідач є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільним балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені абзацом 22 частини 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, перелік яких є вичерпним. Вказує, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не припинено як юридичну особу, лише відбулася зміна назви підприємства на АТ «К.ЕНЕРГО» та її місцезнаходження. Вказує на відсутність правонаступництва ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» за зобов`язаннями ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а тому, з цих підстав позов також не підлягає задоволенню. 21.06.2022 позивачем подано відповідь на відзив (а.с.54-56), за змістом якої звертає увагу, що його право на індексацію невиплаченого відшкодування у зв`язку зі збільшенням вартості життя, нього виникає з наступного дня, після понесення ним відповідних витрат на санаторно-курортне лікування, відповідно до Рішення Залізничного районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року. Вказує, що аналогічна правова позиція міститься в Постанові Київського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року у цивільній справі №359/1440/18. провадження № 22- ц/824/3334/2019. за позовом [PERSON] до ПАТ «Київенерго» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» про збільшення розміру витрат на санаторно-курортне лікування у зв`язку з збільшенням вартості життя, а також у Постанові Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року у цивільній справі №359/728/19, провадження № 22- ц/824/5916/2021, за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про збільшення розміру витрат на санаторно-курортне лікування у зв`язку з збільшенням вартості життя. Вказує, що в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначає, що обставини щодо правонаступництва Відповідача у зобов`язаннях по відшкодуванні завданої шкоди [PERSON] були встановлені в Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року, справа № 359/7656/17, провадження № 61-21434св19, а також . Вказує, що обставини шодо правонаступництва відповідача у зобов`язаннях по відшкодуванні завданої шкоди [PERSON] були встановлені в Постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року, у цивільній справі №359/9022/17. провадження № 61-1784св20, а тому не підлягають доказуванню. Ухвалою від 17.12.2021 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 22). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6\~ст.\~81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що у 1968 році, у віці 6 років позивач [PERSON] були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що станом на 1968-1969 рік належав Київській міській електромережі «Київенерго», внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства і довічно, та на підставі рішення Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року відповідача - Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, зобов`язання сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування, встановлено рішенням суду довічно. Наведене підтверджується долученими до позовної заяви рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 09.07.2001 року та посвідченням серії [NUMBER] , Довідкою до Акту МСЕК №012831 (а.с.6,7-8). Постановою Київського апеляційного суду від 15.09.2021 року у справі №359/8818/20 було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській електромережі» про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди (а.с.9-12). Так, за змістом вказаної постанови суду апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2021 року було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» витрати, понесені ним на придбання санаторно-курортних путівок, проведення медичних досліджень в сумі 141671 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В силу вимог ч.2 ст.273, ст.384 ЦПК України рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2021 року про стягнення на користь позивача [PERSON] витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди набуло законної сили 15.09.2021, з дня прийняття постанови суду апеляційної інстанції. Та обставина, що відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» є належним відповідачем у справі (правонаступником прав та обов`язків заподіювача шкоди щодо правовідносин, які виникли у зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивачу) встановлена судом, який задовольнив позов [PERSON] саме до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», який цю обставину не оспорював. Суд звертає увагу, що відповідно до Постанови Верховного Суду від 06 травня 2020 року у цивільній справі №359/9022/17 за заявою [PERSON] про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди встановлено, що, незважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» не припинено, водночас відбулась передача зобов`язань, з приводу яких було ухвалено рішення та видано виконавчий лист, іншій новоствореній юридичній особі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», саме вказана юридична особа має бути залучена в якості правонаступника у виконавчому провадженні (а.с.60-64). Також зазначено, що наведене узгоджується з висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 359/1440/18-ц, провадження\~№ 61-20317ск19 і підстав для відступлення від нього немає. Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що система розподілу електричної енергії була передана у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», тому до вказаного господарського товариства перейшло зобов`язання з відшкодування [PERSON] шкоди, пов`язаної з втратою професійної працездатності. Як визнано сторонами, та підтверджується долученими до позовної заяви копіями платіжних доручень №2237496 від 13 жовтня 2021 року та №№2237495 на суму 50000,00 гривень від 13 жовтня 2021 року на суму 141,671,00 гривень, відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» перерахувало позивачу [PERSON] кошти, стягнуті за вищевказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2021 №359/8818/20 (а.с.13,14). Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто, законодавець розрізняє такі поняття, як відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та відшкодування додаткових витрат, які викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Так, згідно з ч.1 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Положення ст.1208 ЦК України щодо індексації стосуються безпосередньо відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, що кореспондується з положеннями ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», за змістом якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі : суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Проте, витрати на придбання санаторно-курортних путівок та проведення медичних досліджень носять разовий характер. А тому,\~в даному\~випадку до\~спірних правовідносин\~слід застосувати\~положення ч.2 ст.625 ЦК України, на яку, в тому числі, посилається позивач, що передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яким є зобов`язання відповідача на підставі рішення Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, довічно. Так, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] навів розрахунок сум, які підлягають стягненню, в тому числі індексацію понесених ним витрат на санаторно- курортне лікування (придбання санаторно-курортних путівок та оплату медичних досліджень), що були стягнуті за рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 19 травня 2021 року, яке набрало законної сили 15 вересня 2021 року , а також 3% річних (а.с.3- на звороті). При цьому зі змісту наведеного розрахунку вбачається, що період нарахування позивач зазначив з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року та нарахування робив на усю суму витрат, не зважаючи на те, що частина стягнутих на його користь витрат була понесена ним у 2019 році, а частина - у 2020 році, та що з досудовою вимогою про відшкодування цих витрат до відповідача він не звертався. Ця обставина позивачем не заперечується, докази, які підтверджували протилежне суду надані не були. А до суду з вищезазначеним позовом про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди (справа №359/8818/20) позивач звернувся у листопаді 2020 року. Так, зі змісту вищезазначеної, долученої до позовної заяви, Постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у цивільній справі №359/8818/20 (а.с.9-12) вбачається, що (далі дослівно) «судом першої інстанції встановлено, що протягом 2019-2020 років [PERSON] перебував на санаторно-курортному лікуванні в наступних санаторно-курортних закладах: «- в період з 28 липня по 12 серпня 2019 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород. Вказана обставина підтверджується копією санаторно-курортної путівки №192509 (а.с.16), копією санаторно-курортної книжки (а.с. 17), довідкою головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя (а.с. 1 8). Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена позивачем становить 40752 гривні, згідно фіскального чека (а.с. 19); - в період з 15 по 25 серпня 2019 року у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал-Стар», курорт Нижнє Солотвино, що підтверджується копією путівки (а.с.20), копією гостьової карти (а.с.21), довідкою, виданою директором ТОВ«Термал-Стар» (а.с.39). Вартість санаторно-курортного лікування становить 13500 гривень, згідно квитанцій про оплату (а)с.23); - в період з 04 по 15 липня 2020 року у державному санаторії «Клінічний санаторій ім. Горького», курорт Одеса, що підтверджується копією санаторно- курортної путівки №010027 (а.с.28), копією санаторно-курортного листа (а.с.29), довідкою, виданою адміністратором ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПрАТ Укрпрофоздоровниця (а.с.30). Вартість санаторно-курортного лікування становить 31720 гривень, згідно копії фіскального чека (а.с.31); - в період з 17 липня по 05 серпня 2020 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород, що підтверджується копією санаторно-курортної путівки №201177 (а.с.24), копією санаторно-курортної книжки (а.с.25), довідкою головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя (а.с.26). Вартість санаторно-курортного лікування становить 53600 гривень, згідно квитанцій (а.с.27). При цьому, в період проходження санаторно-курортного лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» за направленням лікуючого лікаря Ревуцької О.Б. позивачу були проведені спеціальні медичні дослідження та призначені додаткові ліки. Загальна вартість яких становить 2099 гривень (335,50 + 1498,42 + 155 +110) згідно копії рецепта №398312 від 17.07.2020 року, квитанцій про оплату (а.с.33), копії направлення від 21.07. 2020 року та квитанції про оплату (а.с.34). Також, з листа директора структурного підрозділу «Санаторій ім. Миколи Гоголя» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04.02.2021 року вбачається, що в вартість санаторно- курортної путівки входять послуги: проживання у номері з усіма зручностями, покращене трьох разове харчування, розширений обсяг надання лікувальних процедур та діагностичних досліджень, користування зовнішнім басейном, користування залом тренажерів, саунним комплексом (а.с.135). Згідно з листом директора ТОВ «Термал-Стар» від 22.02.2021 року у відповідності до затвердженого прейскуранту у вартість санаторної путівки входить проживання в номері відповідної категорії, трьох разове харчування та лікування. Окремого прейскуранта цін на проживання, харчування та лікування при придбанні санаторної путівки не передбачено (а.с.140). З прейскуранта цін в санаторії «Термал-Стар» вбачається, що в період з 01.06.2019 року по 25.12.2019 року вартість путівки при проживанні в категорії номера - двомісний стандарт становила 1350 гривень (а.с. 169). У гой же час, з прейскуранта ціп в державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» вбачається, що з 01.01.2019 року вартість путівки за умови проживання в люкс покращений становить 2547 гривень. Вказані у прейскурантах ціни вартості путівок відповідають тій вартості путівок, які сплатив позивач» (цитату завершено). Суд, погоджується, що право на відшкодування понесених витрат у позивача виникло з моменту їх фактичної оплати, проте, обов`язок відповідача відшкодувати такі витрати виник лише з моменту пред`явлення такої вимоги позивачем. Оскільки, до звернення з позовом до суду у листопаді 2021 року позивач до відповідача з вимогою про відшкодування понесених витрат не звертався, такою вимогою слід рахувати пред`явлення відповідного позову до суду. Суд враховує вимоги ст.253 ЦК України, яка визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а також . Суд також звертає увагу, що в силу положень ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Зважаючи на\~принципи змагальності\~та диспозитивності,\~а також\~враховуючи вимоги\~ч.6\~ст.81\~ЦПК України,\~суд дійшов\~висновку,\~що оскільки\~згідно з\~вищенаведеною Постановою\~Київського апеляційного\~суду \~від 15\~вересня 2021\~року \~встановлено,\~що позивач\~звернувся з\~позовом про\~стягнення понесених\~витрат в\~листопаді 2020\~року (точну\~дату не\~вказано,\~не виключно\~в останній\~день місяця),\~і відповідач\~в добровільному\~порядку не\~виконав зобов`язання\~щодо відшкодування\~документально підтверджених\~витрат на\~суму 141671\~грн.,\~розмір яких\~також встановлено\~рішенням суду\~та не\~підлягає доказуванню,\~він зобов`язаний\~в силу\~вимог ч.2\~ст.625\~ЦК України сплатити позивачу додатково суму інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період прострочення: з 01.12.2020 по 13.10.2021. Тобто в межах доведеного строку прострочення грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 13555 гривень 96 копійок за період грудень 2020 року вересень 2021 року включно ((141671,00грн. х1,009 х1,013 х1,01 х1,017 х1,007 х1,013 х1,002 х1,001 х0,998 х1,012)-141671,00грн) та 3% річних у розмірі 3691 гривня 21 копійка за період з 01.12.2020 по 13.10.2021 (141671,00грн.х3%: 365дн.х317дн.), а всього на загальну суму 17247 гривень 17 копійок. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 908 гривень (0,4 розміри прожиткового мінімум доходів для працездатних осіб). На підставі викладеного,

Outcome: partial