Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування від 20 вересня 2018 року, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у даній квартирі, проте у ній він фактично не проживає уже тривалий час, понад один рік, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, його особисті речі в квартирі відсутні, перешкод у користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у вказаному жилому приміщенні позбавляє позивача як власника квартири права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Оскільки [PERSON] більше одного року не проживає у належній їй квартирі, тому він відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Хоменко І.М. у судове засідання не з`явилися, у поданій до суду позовній заяві позивач просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У разі неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,4 м2, житловою площею 40,2 м2, що підтверджується копією договору дарування від 20 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №\~1372, за умовами якого відповідач [PERSON] передав у власність, а позивач [PERSON] прийняла безоплатно зазначену трикімнатну квартиру. Із акту обстеження №\~01-11 від 05 листопада 2021 року, складеного головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Меркурій 2003 Реттою Н.Ю., видно, що у належній позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] фактично не проживає, ці обставини підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] , які проживають у цьому ж будинку у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Згідно із відомостями, наданими суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.\~Києві та Київській області та Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , з 21 жовтня 2004 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто у належній позивачу [PERSON] на праві приватної власності квартирі. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 (абз. 2) постанови №\~5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснив, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] у належній позивачу [PERSON] на праві приватної власності квартирі порушує права останньої як власника даного жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] відчужив належну йому квартиру [ADDRESS] позивачу [PERSON] , більше одного року без поважних причин у вказаній він не проживає, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved