Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у її власності знаходиться квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані сторони. Проте [PERSON] фактично не проживає у квартирі понад 1 рік, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в утриманні майна. Вказані обставини перешкоджають позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 18.03.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 20.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого у реєстрі за №2285, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.8). У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON] (згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а.с.12), що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Злагода-8» від 19.01.2022 року (а.с.7) та копією домової книги (а.с.13). Згідно акту обстеження житлових умов виконавчого комітету Карлівської міської ради від 20.01.2022 року та від 26.05.2022 року, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає понад один рік (а.с.11, 40). Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , її сина, який протягом тривалого часу (понад 1 рік) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved