Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

14 лютого 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Зінкевича Д.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики. Свої вимоги мотивує тим, що 01 липня 2020 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким він неодноразово передавав [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 91150,00 гривень та 2250,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 30.12.2020 року, однак не зробив це, тим самим не виконавши взятих на себе грошових зобов`язань. Тому, враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, позивач просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики, а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач до суду не з`явився, направивши заяву про підтримку позову та слухання справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 01 липня 2020 року сторони уклали договори позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 91150,00 гривень та 2500,00 доларів США в строк до 30 грудня 2020 року. На підтвердження даного факту [PERSON] надав 4 розписки та підписав договір позики (а.с. 9-13). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, що між сторонами 01 липня 2020 року було укладено договори позики та [PERSON] отримав грошові кошти в загальній сумі 91150,00 гривень та 650,00 доларів США. На підтвердження даної обставини [PERSON] було надано чотири розписки та підписано договір позики. Таким чином договір позики відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України [PERSON] як позичальник, зобов`язаний повернутий позикодавцеві - [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк, що встановлений розпискою. Однак [PERSON] цього обов`язку не виконав. Основний борг відповідача за Договорами складає 91150,00 гривень та 2250,00 доларів США. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2041грн. 80коп. в відшкодування судового збору, а також необхідно стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9572,00 гривень.

Outcome: approved