Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Представник [PERSON] та [PERSON] , адвокат Ясинецька Н.М. звернулась до суду з позовом( Т.1, а.с. 3-11 ), в якому, з урахуванням уточнень до об"єднаного позову (т. 2, а.с. 193-196) просить: - визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Гриценко Н.М. від 29.03.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46212667, яким зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати запис про право власності на земельну ділянку, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Гриценко Н.М. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46212667 від 29.03.2019 року; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованими [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та №5755 від 11.07.2019, з моменту його укладення; - визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47739841 від 11.07.2019 року, прийняте приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., яким зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати записи про право власності №32357317 від 11.07.2019 та №32357318 від 11.07.2019, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , як одному зі спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , на праві власності належить лише 1/2 частина земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , в інший спосіб остання право власності на дану земельну ділянку не набувала, а тому реєстрація за останньою права власності на всю земельну ділянку є незаконною. 23.03.2021 року від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Останні заперечили проти позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначили, що за життя [PERSON] не зареєстрував право власності на земельну ділянку, яку отримав у спадок після смерті матері [PERSON] , наголосили, що відповідачі за первісним позовом не чинили [PERSON] перешкод у здійсненні державної реєстрації його права власності на земельну ділянку. [PERSON] помер. Відсутність реєстрації спадкового майна позбавляє права спадкоємців на отримання майна в спадщину. Відповідачі за первісним позовом вважають, що ними права позивачів не порушувалися (т. 1 а.с. 88-97). 01.04.2021 року від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, остання не погодилась з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважала їх безпідставними, а позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що спадкове майно належало спадкодавцям на праві спільної часткової власності, а у відповідності до норм чинного законодавства та усталеної судової практики Верховного Суду при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди; якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування; перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Відтак, не зважаючи на те, що померлий [PERSON] за життя не здійснив реєстрацію права власності на 1/2частину земельної ділянки, у порядку спадкування позивачі за первісним позовом мають права на таку земельну ділянку у частках пропорційно до часток у власності на житловий будинок, однак позбавлені можливості перереєструвати на своє ім`я такі права у зв`язку з вчиненням відповідачами протиправних дій (т. 1 а.с. 156-159). 22.03.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій просили визнати за ними право власності на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки площею 0,068 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 116-126). Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що позивачі за первісним позовом не прийняли спадщину та відмовилися від успадкування спірної земельної ділянки, а тому остання в цілому була успадкована [PERSON] , оскільки остання на момент смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з останнім, користувалася всією земельною ділянкою та фактично прийняла спадщину на всю спірну земельну ділянку. 07.05.2021 року від представника відповідачів за зустрічним позовом - [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, яким остання доводи, якими обґрунтований зустрічний позов, вважала безпідставними, просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Зазначила, що спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відмовлялися від спадщини та прийняли її в строк, передбачений чинним законодавством, що підтверджується відповідними постановами нотаріуса (т. 1 а.с. 232-233). Ухвалою суду від 16.08.2021 року в одне провадження об`єднано позов [PERSON] , [PERSON] до Житомирської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування по справі № 295/6295/21. У об"єднані позовній заяві представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Ясинецька Н.М. просила визнати за ними право власності у порядку спадкування кожній по 1/6 частки земельної ділянки площею 0,068 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 3, а.с. 1-9). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , право власності на належні частини вказаної земельної ділянки у нотаріуса не переоформлялося у зв`язку з відсутністю на той момент на такі дії грошових коштів. А в зв"язку з реєстрацією права власності на земельну ділянку за відповідачами, станнім відмовлено в видачі свідоцтва про право власності за спадкуванням. 29.06.2021 року від [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на об"єднану позовну заяву, яким останні просили відмовити в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначили, що не чинили [PERSON] перешкод у здійсненні державної реєстрації його права власності на спірну земельну ділянку, а у зв`язку з тим, що [PERSON] не набув за життя права власності на спірну земельну ділянку, то позивачі [PERSON] та [PERSON] не набули права на спадкування права власності на земельну ділянку. Відтак, відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не порушувалися права позивачів (т. 3, а.с. 58-75). Ухвалою суду від 19.02.2021 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,068 га, кадастровий номер 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] , до вирішення справи по суті та набрання судовим рішення законної сили (т. 1 а.с. 66-67). В судовому засіданні 15.06.2022 року представник позивачів первісний та об`єднаний позов підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовних заявах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення таких позовів та просила задовольнити зустрічний позов з підстав викладених в позовні заяві. Представник Житомирської міської ради надіслав до суду клопотання, яким просив розглянути справу без його участі. Від державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гриценко Н.М. надійшла заява, якою остання просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Від приватного нотаріуса Сєтака В.Я. надійшла заява, якою останній просив розглянути справу без його участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачів, відповідачів та третіх осіб. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). щодо первісного позову Судом встановлено, що за життя [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , належало наступне нерухоме майно: житловий будинок, розташований в [ADDRESS] належний на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки та для будівництва індивідуального жилого будинку, виданого Житомирською нотаріальною конторою 10.05.1960 року за реєстром №3-1840, зареєстрованого в Житомирському міжміському бюро технічної інвентаризації 09.07.1979 року за реєстром №10142, а також земельна ділянка площею 0,068 га, розташована в [ADDRESS] , належна на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №044704, виданого виконавчим комітетом Житомирської міської ради народних депутатів 20.03.1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1658 (т. 1 а.с. 18, 136, 160). Після смерті [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом перейшло до її дітей в рівних частках по 1/2 кожному, а саме: сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.11.2004 року державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1-4019 (т. 1 а.с. 18-19) та дочці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.11.2004 року державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1-4022 (т. 1 а.с. 136). Зі змісту свідоцтва про смерть, [INFO] помер [PERSON] ( Т. 1, а.с. 214) Спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] є його доньки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Останні відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.10.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В., зареєстрованих в реєстрі за №2286, №2287 та №2288, прийняли спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , яка складалася з 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS] , тим самим набули право власності на вказаний будинок в рівних частинах по 1/6 кожною (т. 1 а.с. 12-17, т. 2 а.с. 98-157). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т. 1 а. с. 40). За заявою [PERSON] у 2018 році розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,068 га, розташовану в [ADDRESS] та присвоєно такій земельній ділянці кадастровий номер 1810136300:10:025:0026, зареєстровано земельну ділянку міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що підтверджується заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0003390672019 від 04.07.2019 (т. 1 а.с. 190-195). На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46212667 від 29.03.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Гриценко Н.М. проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується реєстраційною справою №1798386618101 (т. 2 а.с. 73-90). Таким чином, [PERSON] набула право власності на всю земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 10 цього ж Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127). Державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови наявності відповідних відомостей про зареєстровані права в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого не проведено до 1 січня 2013 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, що заявляє свої права (п. 81-1 Порядку). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, серед іншого, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (ст. 87 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно із ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ст. 1268 ЦК України прийняття спадщини повинно бути безумовним і беззастережним. Спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути інші умови, на яких він приймає спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Відсутність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, а також відсутність у позивачів [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку не є перешкодою для реалізації останніми права на прийняття спадщини. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину або не здійснив державної реєстрації права. Таким чином позивачі за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] , не відмовляючись від спадщини після смерті батька- [PERSON] , подавши заяви про вступ в спадщину набули право на спадщину на майно, що належало померлому, а саме на відповідну частину житлового будинку та земельної ділянки які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували за собою право власності на належні їм частини спадкового майна - житлового будинку, в той же час, у зв`язку з об`єктивними обставинами( відсутність коштів для оформлення), не зареєстрували за собою право власності на належні їм частини спадкового майна - земельної ділянки площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за тією ж адресою та на якій розташований згадуваний житловий будинок, проте вказана обставина не є перешкодою для реалізації [PERSON] та [PERSON] права на прийняття спадщини та завершиння процесу оформлення спадщини. Відповідачем [PERSON] не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів про набуття нею в належний спосіб, як єдиним власником права власності на всю земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гриценко Н.М. без належної перевірки відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також перевірки відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно за відповідачем- [PERSON] , було зареєстровано право власності на цілу земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, розташовану в [ADDRESS] , що є незаконним. Враховуючи викладене позовна вимога про визнання недійсним та скасування рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гриценко Наталії Миколаївни від 29.03.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46212667, яким зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. щодо вимог про визнання недісним договору дарування Відповідно до договору дарування від 11.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за номером 5755, [PERSON] , представником якої згідно довіреності був [PERSON] , подарувала своїм дітям, [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 210, 215) земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 180-181, 184). Таким чином [PERSON] та [PERSON] набули право спільної часткової власності по 1/2 частки на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173521291 та №173521380 від 11.07.2019 (т. 1 а.с. 182-183). Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Скасовуючи рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, суд приходить до висновку що укладання договору дарування 11.07.2019 [PERSON] , відбулось без належного набуття права власності на земельну ділянку та не будучи власником вказаного майна, остання, не мала права його відчужувати на користь своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно, договір дарування згадуваної земельної ділянки, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованими [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та №5755 від 11.07.2019 є недійсним, оскільки посвідчений на підставі незаконного внесення інформації до витягу про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Щодо вимоги про визнання незаконним запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та вимоги про скасування записів про право власності №32357317 від 11.07.2019 та №32357318 від 11.07.2019, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. слід зазначити, що при здійсненні реєстраційних дій у реєстрі нерухомого майна реєстратор вносить відповідний запис на підставі прийнятого ним рішення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 р., законодавець виклав норму яка регулює вказані відносини наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав позивачів за перісним позовом тому вказані вимоги до задоволення не підлягають. Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, по 1/6 за кожною. Відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Постановами приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ширяєвою О.В. №53/02-14 та №54/02-14 від 26.04.2021 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/6 частки в праві власності на земельну ділянку у зв`язку з встановленням невідповідностей інформації, яка міститься на паперових та електронних носіях. В таких постановах приватного нотаріуса зазначено, серед іншого, що згідно довідки №2444 від 13.03.2013, виданої управлінням Держземагенства у Житомирського районі Житомирської області відповідно до земельно-облікових даних щодо реєстрації прав власності чи користування земельними ділянками за [PERSON] відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , відсутні (т. 1 а.с. 234-237). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст. 1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON] в строк встановлений законом звернулись до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, проте не мали можливості отримати відповідні свідоцтва про прийняття спадщини в зв"язку з встановленням невідповідностей інформації, яка міститься на паперових та електронних носіях, вказана обставина усунута шляхом задоволення первісної позовної вимоги, суд визнає за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/6 частку за кожною на земельну ділянку площею 0,068 га, кадастровий номер: 1810136300:10:025:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування. Зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обґрунтована тим, що позивачі за первісним позовом не прийняли спадщину та відмовилися від успадкування спірної земельної ділянки, а тому остання в цілому була успадкована [PERSON] як єдиним користувачем вказаною земельною ділянкою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина, часом відкриття спадщини є день смерті особи. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Слід зазначити, що цивільне законодавство встановлює п`ять черг спадкоємців за законом. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення таких спадкоємців від спадкування, неприйняття усіма спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви про відмову нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Прийняття спадщини повинно бути безумовним і беззастережним. Спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути інші умови, на яких він приймає спадщину( ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь одного або кількох спадкоємців за законом незалежно від черги. У разі безадресної відмови від прийняття спадщини одним із спадкоємців за законом із черги, яка закликана до спадкування, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців тієї ж черги порівну( ст. 1273 ЦК України). Законодавець визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям із часу її відкриття. Юридичним оформленням права на спадщину є видача нотаріусом за місцем відкриття спадщини спадкоємцям, які прийняли спадщину, свідоцтва про права на спадщину. Позивач за зустрічним позовом, могла б бути спадкоємицею після смерті брата та отримати право на спадкування за відсутності спадкоємців першої черги. Згідно ст.ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. З встановлених судом обставин вбачається, що спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом, після смерті [PERSON] є спадкоємці першої черги його доньки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні від спадщини не відмовлялись та отримали відповідні свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок, право на отримання свідоцтв на право на спадщину щодо іншого належного спадкодавцеві майна - земельної ділянки ними не втрачено. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч. 2 ст. 1225 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, на основі системного аналізу норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, беручи до уваги те, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , не може набути права на спадщину після смерті брата [PERSON] , оскільки спадщину прийняли спадкоємці першої черги, таким чином позивач за зустрічним позовом не набула права на спадкування після смерті брата на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 068 га за адресою [ADDRESS] . Кеючись ст.ст. 2, 3, 12, 77, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 182, 203, 215, 377, 319, 321, 392, 717, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 87-88, 120 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, суд, -

Outcome: partial