Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

15.04.2022 року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про зміну способу стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 02.05.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2022 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 09.06.2022 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, стягнених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа №173/1183/21 провадження № 2/173/636/2021) з відповідача на її ім`я на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 1 300.00 грн., на ј частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року у справі № 173/1183/21 провадження № 2/173/636/2021 з відповідача на її ім`я стягнені аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1 300.00 грн., з наступною щорічною індексацією, щомісячно починаючи стягнення з 29 червня 2021 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 09 жовтня 2021 року. Дитина продовжує проживати разом з нею та знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача, а розмір аліментів, визначений судом недостатній для гармонійного розвитку дитини в відповідного віку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року у справі № 173/1183/21 провадження № 2/173/636/2021 з відповідача на її ім`я стягнені аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1 300.00 грн., з наступною щорічною індексацією, щомісячно починаючи стягнення з 29 червня 2021 року і до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення суду. Позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягуваних аліментів з твердої грошової суми на ј частину всіх видів заробітку (прибутку) відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. На даний час позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів на частку від заробітку відповідача та виходячи із правової позиції, викладеної у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, стягуваних з відповідача на ім`я позивачки на утримання дитини, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, а саме: 1/4 частину всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів, суд визначає з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якого гарантований розмір аліментів не може бути меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є рекомендованим, а не гарантованим, і аліменти в даному розмірі присуджуються судом у випадку достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суду не надано доказів отримуваного відповідачем прибутку, виходячи з якого суд мав би можливість визначити мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того позивачка не надала доказів того, що стягнення аліментів в розмірі 1 300.00 грн.. є недостатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Оскільки подаючи попередню позовну заяву позивачка просила визначити аліменти саме в такому розмірі і вважала його достатнім для гармонійного розвитку дитини в відповідного віку. На підставі вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Стягнення аліментів у визначеному судом розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992.40 грн. В силу п.1 ч. 1 ст. 430 СК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки судом ухвалюється рішення не про стягнення аліментів, а про зміну способу стягнення аліментів положеннями ст. 430 ЦПК України не передбачено, що таке рішення допускається судом до негайного виконання. Відповідно вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. На основі ст. 180, 182, 192, 194 СК України,

Outcome: partial