Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання недійним заповіту (-ів) [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Як відомо позивачу, за життя [PERSON] робила заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті. За попередньою домовленість між покійної [PERSON] та її чоловіком (батьком позивача) було досягнуто домовленостей про те, що між своїми дітьми вони будуть порівну та чесно ділити все своє майно. Тому, було вирішено батьками позивача укласти заповіти на квартиру [ADDRESS] та передати у спадок по 1/3 частки вказаної квартири сину (позивачу) та дочці ( [PERSON] ). Також, покійна [PERSON] планувала передати у спадок свій будинок з земельною ділянкою в [ADDRESS] . Оскільки сестра позивача [PERSON] не бажала витрачати зайві кошти на переоформлення права власності на свою дочку [PERSON] , покійна [PERSON] вирішила одразу скласти заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті на онучку [PERSON] . Оскільки, такий поділ мана, належного покійній [PERSON] , є несправедливим, на думку позивача, тому він змушений був звернутись до суду з відповідним позовом. Тому, на підставі статей 15, 216, 1257 Цивільного кодексу України позивач просить суд захистити його права наступним способом: визнати недійсним заповіт, яким було передано у спадок онучці покійної [PERSON] [PERSON] , будинок з земельною ділянкою в [ADDRESS] частини квартири [ADDRESS] та будинок з земельною ділянкою в [ADDRESS] , оскільки покійна [PERSON] помилялась щодо чесного розподілу майна серед своїх дітей. Жодної інформації щодо складеного заповіту чи заповітів, позивач суду не надав та просив суд витребувати у Десятої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 31.03.2021 ухвалою Дніпровського районного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали. 28.04.2021 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків. 29.04.2021 ухвалою Дніпровського районного суду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Десята Київська нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним передано до Баришівського районного суду Київської області за підсудністю, оскільки дана справи підсудна саме Баришівському районному суду Київської області за правилами виключної підсудність оскільки більша частина спірного нерухомого майна розташована на території Баришівського району Київської області. 12.07.2021 ухвалою Баришівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 11.10.2021 від представника відповідача адвоката Білика Володимира Олексійовича надійшло клопотання про надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд» та отримання документів в електронному вигляді. Також подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 12.10.2021 ухвалою суду витребувано у Десятої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 16.11.2021 Десятою Київською державною нотаріальною конторою надано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 04.02.2022 від представника відповідача адвоката Білика Володимира Олексійовича надійшла заява про застосування строків позовної давності. В своїй заяві відповідач зазначає, що спадкодавець [PERSON] на момент посвідчення заповіту перебувала в ясній свідомості, розуміла значення своїх дій, у неї була гарна пам`ять. Посвідчення заповіту відбулось у повній відповідності до вимог діючого законодавства. Посилаючись на ч. 2 ст. 1293 Цивільного кодексу України, відповідач просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 09.05.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.05.2022 позивач подав до суду заяву, якою уточнив позовні вимоги. 08.06.2022 Десята Київська державна нотаріальна контора просила справу розглядати без їх участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.07.2012. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 32313546 від 09.11.2012, що був виданий Десятою Київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що у вищевказаній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 1012/2012 спадкодавця [PERSON] (а.с. 109). [PERSON] залишила два заповіти: перший заповіт, посвідчений 02.12.2003 р. державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О. за реєстровим номером № 2у-961, за яким належну їй на праві особистої власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] заповідала відповідачці [PERSON] та другий заповіт, посвідчений 01.10.2008 р. секретарем виконкому Перемозької сільської ради Баришівського району Київської обл. Божук В.М. за реєстровим № 775, за яким все своє майно, яке знаходиться на території Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області також заповідала відповідачці [PERSON] (а.с. 129 130). Після смерті спадкодавця, на протязі шести місячного строку, відповідачка [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з письмовою заявою від 09.11.2012 р. про прийняття спадщини, що була оформлена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кравченко І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1689 (а.с. 114). В матеріалах справи міститься заява чоловіка померлої [PERSON] - [PERSON] від 01.03.2013 p., згідно якої вбачається, що останньому було відомо про наявність заповіту посвідченого секретарем виконкому Перемозьської сільської ради Баришівського району Київської області від 01.10.2008 року за реєстровим № 775 на ім`я [PERSON] та про наявність заповіту посвідченого Десятою Київською державною нотаріальною конторою від 02.12.2000 за реєстровим № 2у-961 на ім`я [PERSON] . Він, як чоловік померлої, мав право на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України, але на отримання частки в спадщині відмовився. Претензій до спадкоємця [PERSON] за заповітом не мав (а.с. 135). Спадкова справа містить заяви [PERSON] та [PERSON] син та чоловіка покійної, про прийняття у спадок грошових вкладів (а.с. 176). Також в матеріалах спадкової справи є заява доньки померлої [PERSON] - [PERSON] від 26.11.2013 із змісту якої вбачається, що їй відомо про пропуск нею, встановленого законодавством України шестимісячного строку для прийняття спадщини, що залишилось після смерті [PERSON] . На спадкове майно вона не претендує. До суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звертатись не буде. Претензій до спадкодавців не має (а.с. 174). 26.11.2013 державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В., на підставі заповіту посвідченого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 02 грудня 2003 pоку, зареєстрованого у реєстрі за № 2у-961, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було зареєстроване в реєстрі за № 5-692 (а.с. 180). Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: однієї третьої частини квартири номер дев`яносто шість, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1994 р. Дніпровською районною державною адміністрацією, згідно з розпорядженням (наказом) від 10 березня 1994 року № П/430 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 квітня 1994 року у реєстрову книгу №173. Вся квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною площею - 66,6 кв. м., в тому числі житловою площею - 44,4 кв. м. 28.04.2014 державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори \~ \~ \~ \~Ястремська Ж.В., на підставі заповіту посвідченого секретарем виконкому Перемозької сільської ради Баришівського району, Київської області 01 жовтня 2008 \~ \~ \~ \~ року за реєстровим номером 775, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 5-517. 28.04.2014 державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В., на підставі заповіту посвідченого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 01 жовтня 2008 року, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було зареєстроване в реєстрі за № 5-517 (а.с. 200). Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 0,2089 га, кадастровий номер 3220286101:16:055:0012. 28.04.2014 державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В., на підставі заповіту посвідченого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 01 жовтня 2008 року, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було зареєстроване в реєстрі за № 5-512 (а.с. 202). Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного вбачається, що посвідчення заповіту відбулось у повній відповідності до вимог діючого законодавства. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. За частиною 4 ст.207 ЦК, якщо заповідач у зв`язку з хворобою або через фізичну ваду не може підписати заповіт власноручно, за його дорученням текст заповіту у його присутності підписує інша особа.Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1257 передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З обставин справи вбачається, що позивач [PERSON] не звертався з письмовою заявою про прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що не прийняв її. Стаття 56 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Глава 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 визначає порядок, посвідчення заповіту, внесення змін до нього тайого скасування. Згідно з п.1.1 Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст. ст. 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Пунктом 1.4 Порядку передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (п. 1.6 Порядку). В матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що оспорювані заповіти складалися недієздатною особою або не відповідали дійсній волі спадкодавця. Відсутні докази і того, що на час видачі таких заповітів або до цього спадкодавець страждав на захворювання, які могли обмежувати його можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). У зв`язку з цим суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1293 ЦК України спадкоємці, їхні законні представники, а також орган опіки та піклування мають право оскаржити до суду дії виконавця заповіту, якщо вони не відповідають цьому Кодексу, іншим законам, порушують інтереси спадкоємців. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 2 ст. 1293 ЦК України до вимог про визнання неправомірними дій виконавця заповіту застосовується позовна давність в один рік. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач ще за життя покійної [PERSON] знав про те, що остання хотіла заповісти все належне їй майно онучці. З моменту смерті [PERSON] і до дати подачі позовної заяви минуло більше восьми років. А отже, з моменту вчинення оспорюваних заповітів пройшло більше одного року. Позивач не було належним чином обґрунтовано причини пропуску строку на оскарження заповітів та не доведено факту наявності злого умислу та обману зі сторони відповідача під час оформлення справа на спадщину. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, форма і зміст заповітів [PERSON] відповідають вимогам закону, заповіти належним чином посвідчені, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.16, 1233-1234, 1247-1248 ЦК України ст.ст.4, 10, 11,12,13,76,77,81,158,258-265, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed