Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просить визначити спосіб участі [PERSON] , у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , дозволивши можливість побачення з дитиною кожного місяця з 8 по 11 число місяця з 10.00 год по 17.00 год з обов`язковими перервами для годування (з 12 до 12.30 год., з 15 до 15.30 год.) за місцем проживання матері без присутності матері. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказала, що перебувала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] з березня 2017 року по вересень 2020 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин вона з дитиною переїхала на нове місце проживання до своєї матері, де ї проживає на даний час. З моменту припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем виникли суперечки з приводу участі відповідача у вихованні дитини, та побачень з дитиною. З метою врегулювання даного питання відповідач звернувся до органу опіки для визначення порядку спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини. Рішенням виконкому Магдалинівської селищної ради від 13.07.2021 року № 158 було визначено порядок спілкування відповідача з малолітнім сином, кожного місяця з 8 по 11 число місяця з 08.00 год. по 17.00 год. без ночівлі за місцем проживання батька без присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров?я дитини, інтересів і потреб дитини. Позивач вважає, що таке рішення виконкому шкодить здоров?ю та інтересам дитини. Дитина в такому віці потребує п`ятиразове повноцінне та різноманітне харчування, та потребує дворазового денного сну, а також особливої гігієни. Ранній підйом дитини для того, щоб відповідач брав її о 8.00 год ранку, порушуватиме його режим, та переїзд до місця проживання відповідача займає близько двох годин, що буде стомлюючим для дитини відповідного віку і впливатиме на стан здоров?я. Також вказує, що відповідач погрожував їй забрати дитину і позбавити її можливості бачитися з нею, тому вимушена звернутися до суду. Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву в якій просить визначити йому такий порядок у спілкуванні з дитиною: а) протягом одного вихідного дня протягом тижня (4 вихідних дні на місяць) у період з 10.00 по 19.00, за місцем проживання батька без присутності матері; б) протягом одного місяця підряд 30 календарних днів без присутності матері з можливістю виїзду з дитиною за межі Дніпропетровської області. Позивач за зустрічною позовною заявою (відповідач за первісною позовною заявою) при обґрунтуванні заяви вказав, що вимоги наведені відповідачкою за зустрічною позовною заявою є суттєвим порушенням прав батька, які гарантовані СК України та чинними нормами законодавства України вцілому, та з метою захисту можливості реалізації своїх батьківських прав, позивач за цим позовом вимушений в порядку, передбаченому чинними нормами ЦПК України, звернутись до суду з зустрічним позовом про визначення іншого порядку участі у вихованні дитини. Відповідач за зустрічним позовом надала до суду відзив на зустрічний позов в якому вказує, що позивач за зустрічним позовом просить визначити спосіб його участі у вихованні сина дозволивши побачення з сином: протягом одного вихідного дня протягом тижня (4 вихідних дні на місяць) у період з 10.00 по 19.00, за місцем проживання батька без присутності матері; протягом одного місяця підряд 30 календарних днів без присутності матері з можливістю виїзду з дитиною за межі Дніпропетровської області. Позовні вимоги по зустрічному позові не визнає. Вважає, що дані позовні вимоги завдадуть шкоди здоров?ю та інтересам дитини, не навів жодного аргументу, яким чином на протязі півтори-двох годин часового переїзду до свого місця проживання він буде забезпечувати дитині режим харчування, сну та ін.. Такі поїздки в зимовий період будуть ставити під загрозу безпеку та здоров?я дитини. Просить суд в задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] відмовити. Позивач за зустрічним позовом надав суду заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву про визначення способу участі у вихованні дитини в якому вказу, що отримав відзив на зустрічний позов та не погоджується з протиправною позицією відповідача за зустрічною позовною заявою з огляду на теке: згідно чинного законодавства батько має право на особисте спілкування з дитиною, зобов`язаний брати участь у її вихованні, крім того вказує, що відповідач за зустрічною позовною заявою (позивач за первісним позовом) намагається суд ввести в оману, оскільки згідно скріншотів переписки вона вказує, що дитина лягає спати об 21.00 21.30 год., також відповідно до переписки відповідач за первісним позовом постійно повідомляє матір про стан здоров?я та успіхи дитини, що саме робить дитина, доглядає її, годує, грає та цікавиться наявністю алергії на деякі види продуктів перед годуванням, також цікавиться дитиною коли та знаходиться з матір?ю, що вказує що твердження позивача за первісним позовом про неможливість зустрічі батька з дитиною є необґрунтованим. Тому просить зустрічні позовні вимоги задовольнити, а в позовних вимогах позивача за первісним позовом відмовити в повному обсязі. Позивач за первісним позовом надала суду заперечення на відповідь по зустрічному позові, де вказує, що з урахуванням отриманих заперечень надає наступні пояснення: малолітній [PERSON] цілодобово знаходиться під її доглядом. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і як ніхто краще знає про режим дня дитини, режим харчування, особливості його харчування, які продукти заборонені дитині в силу особливостей його організму, наявності алергії на продукти харчування та інше. Батько дитини цим абсолютно не цікавився і не цікавиться. Тому наголошує, що побачення з дитиною в тому порядку, який прохає відповідач за первісним позовом завдадуть шкоди здоров?ю та інтересам дитини. Просить суд також звернути увагу, що шлюбні відносини припинені по причині подружньої зради [PERSON] та зловживанням ним спиртними напоями, через, що в сім?ї виникали скандали і сварки. З вересня 2021 року він повністю припинив спілкування з дитиною, жодного разу не бачився з сином, та припинив сплату аліментів, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач за первісним позовом, яка одночасно є відповідачем за зустрічним позовом, в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю, у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви просить відмовити. Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом та його представник до суду не з?явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи сектору служби у справах дітей Магдалинівської селищної ради Онищенко В.О. в судовому засіданні не підтримала первинні позовні вимоги, оскільки такий графік буде складний для дитини. Щодо зустрічних позовних вимог вважає, що такий графік можна взяти за основу, але з деякими змінами. 01.09.2021 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі, за правилами загального позовного провадження. 31.12.2021 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Сектор-служба у справах дітей Магдалинівської селищної ради про визначення способу участі у вихованні дитини до сільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - сектор - служба у справах дітей Магдалинівської селищної ради про визначення способу участі у вихованні дитини та зустрічну позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії листа відділення поліції № 1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області зафіксовано звернення до поліції (а.с.3). Згідно копії рішення виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 13.07.2021 №158 про визначення порядку спілкування та прийняття участі у вихованні малолітньої дитини, визначено порядок спілкування малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] кожного місяця з 8 по 11 число місяця з 08.00 год. по 17.00 год. без ночівлі за місцем проживання батька, без присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров?я дитини, інтересів і потреб дитини. Одночасно зобов`язано матір дитини [PERSON] не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та підтримувати родинні стосунки з сином (а.с.4). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Верховний Суд наголошує, що визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам кожної конкретно взятої справи, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Факт наявності конфлікту сторони не заперечували, проте жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно дитини, судом не встановлено; не знайшли свого підтвердження доводи позивача (відповідача за зустрічним позовом) про незацікавленість батька дитиною чи негативний вплив на фізичний, психоемоційний стан, розвиток дитини. Жодного процесуального рішення з приводу протиправної поведінки відповідача (позивача за зустрічним позовом) відносно свого сина суду не надано. Напротивагу чому активна поведінка батька, а саме: звернення до Служби у справах дітей задля вирішення спору, та згідно з роздруківок телефонної переписки відповідача (позивача за первісним позовом) та позивача (відповідача за зустрічним позовом) щодо надання йому можливості зустрічей з сином, щодо потреб дитини, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, відповідач (позивач за зустрічним позовом) має намір та бажання спілкуватися зі своїм сином, брати участь у його вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Суд вважає, що встановлюючи порядок побачень батька з сином слід враховувати інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. При цьому, суд також враховує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. При встановленні способу спілкування [PERSON] , суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, зважає на вік та потрібність у дитини бачити батька та бути поруч з обома батьками, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити систематичну участь відповідача за первісним позовом у вихованні і спілкуванні з дитиною. Таким чином, первісна позовна заява [PERSON] та зустрічна позовна заява [PERSON] підлягають частковому задоволенню та суд вважає можливим визначити способи участі [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та його вихованні шляхом здійснення побачень з дитиною кожного місяця з 8 по 11 число місяця з 10.00 годин по 17.00 годин за місцем проживання матері без присутності матері, а також протягом одного вихідного дня протягом тижня (4 вихідних дні на місяць) у період з 10.00 год по 19.00 год, за місцем проживання батька без присутності матері. Суд вважає, що саме у такому вигляді спосіб участі батька на даному етапі відносин між батьком дитини і його сином є доцільним, оскільки саме його участь у вихованні дитини дуже важлива для її повноцінного і гармонійного розвитку. Також, суд звертає увагу сторін, що дане рішення не є перешкодою для них в подальшому спільно домовитись і визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, враховуючи її вік, дорослішання, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це, оскільки рішення суду не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів і годин побачень відповідача за первісним позовом з дитиною. Про стягнення судових витрат сторони не заявляли. На підставі викладеного та

Outcome: partial