Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02 січня 2021 року о 13 год. 20 хв. водій [PERSON] в смт. Покровське по вул. Центральна, керуючи автомобілем ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Фольцваген Джетта д/н [NUMBER] , який рухався по вул. Соборна. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року, встановлена вина [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху та встановлено у його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано його винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Таким чином, протиправні дії водія [PERSON] , які виразилися в порушенні ним правил дорожнього руху та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили в результаті ДТП спричинення механічних пошкоджень належного позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] автомобіля марки Фольцваген Джетта (Volkswagen Jetta), 2011 року випуску, д/н [NUMBER] , та заподіяння йому матеріальної шкоди. Згідно висновку експерта №105/02-21 від 24 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольцваген Джетта (Volkswagen Jetta), 2011 року випуску, д/н [NUMBER] , становить 515 809 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ять) гривень 96 копійок. Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля позивачем були сплачені кошти у розмірі 3000 (три тисячі) гривень відповідно до квитанції №0.0.2011300602.1 від 12.02.2021 року, а також 2600 грн. за доставку транспортного засобу для проведення експертного дослідження. Таким чином розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 521 409 (п`ятсот двадцять одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 96 копійок. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4294310. Відповідно до заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01.03.2021 року, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 113 568 грн. 53 коп. В зв`язку з тим, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі у розмірі 407\~841,43 грн. та судові витрати по справі у розмірі 4078 грн. 41 коп. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат на проведення оціночного дослідження, позивач та його представник посилаються на звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №105/02-21. Однак, представник відповідача вважає, що зазначений звіт не може бути належним та допустимим доказом, оскільки ФОП [PERSON] про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку не попереджався, відповідач [PERSON] жодним чином не повідомлявся про дату та місце проведення оцінки КТЗ, також висновок не містить повних даних щодо стану та цінності автомобіля до ДТП, так і реальних збитків та переліку завданих саме внаслідок ДТП пошкоджень, і складений саме щодо стану автомобіля на момент його огляду, 11.02.2021 року, а не безпосередньо після ДТП. Отже, позивачем не доведено причинного зв`язку між визначеною зазначеним висновком шкодою та вчиненим [PERSON] ДТП, як єдиною можливою підставою для делікатної відповідальності. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] надав пояснення згідно позовної заяви та просив позов задовольнити. В подальшому надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні посилався\~на обставини,\~викладені у\~відзиві на\~позовну заяву. В подальшому надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Фольцваген Джетта (Volkswagen Jetta), 2011 року випуску, д/н [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] (а.с.28). Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 року по справі №189/5/21, яка набрала законної сили 02.02.2021 року, 02.01.2021 року, о 13 годині 20 хвилин, водій [PERSON] , в смт. Покровське, по вул. Центральна, керуючи автомобілем ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, та здійснив зіткнення з автомобілем Фольцваген Джетта д/н [NUMBER] , який рухався по вул. Соборна. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії [PERSON] кваліфіковані як порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с.3-4). У відповідності до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винність [PERSON] в описаній ДТП не підлягає доказуванню в даному цивільному провадженні. Згідно висновку експерта №105/02-21 від 24 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольцваген Джетта (Volkswagen Jetta), 2011 року випуску, д/н [NUMBER] , становить 515\~809, 96 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля становить 283 268,60 грн.; вартість КТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП 34264,06 грн.; вартість матеріального збитку складає 283268,60 грн. (а.с.8-13). Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля [PERSON] були сплачені кошти у розмірі 3000 (три тисячі) гривень відповідно до квитанції №0.0.2011300602.1 від 12.02.2021 року, а також 2600 грн. за доставку транспортного засобу для проведення експертного дослідження (а.с.6,7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] [PERSON] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4294310 (а.с.162). Відповідно до заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01.03.2021 року, було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 113 568 грн. 53 коп. (а.с.178,179,180,181). Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 лютого 2012 року, «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках», вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром понесених витрат, які складаються з вартості відновлювального ремонту ТЗ - 515809,96 грн., та отриманим страховим відшкодуванням 113568,53 грн., з урахуванням коштів, які були ним сплачені за проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 3000,00 грн. та 2600,00 грн. за доставку транспортного засобу для проведення експертного дослідження, що загалом становить 407 841,43 грн. Однак, суд вважає завищеною суму, яку позивач просить стягнути з відповідача (407841,43 грн.), оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ (515 809,96 грн.) значно більше ринкової вартості, яка дорівнює вартості матеріального збитку 283 268,60 грн. Тобто відновлювати це КТЗ економічно недоцільно. Таким чином, судом достовірно встановлено, що вартість матеріального збитку, який було завдано [PERSON] складає 283 268,60 грн. + 3000,00 грн. за проведення експертного дослідження автомобіля + 2600,00 грн. за доставку транспортного засобу для проведення експертного дослідження, що становить 288 868,60 грн. Враховуючи, що позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 113\~568,53 грн., то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 175300,07 грн. Доводи представника відповідача про те, що позивачем [PERSON] та оцінювачем ФОП [PERSON] не було повідомлено відповідача [PERSON] про дату та час проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Volkswagen Jetta, д/н [NUMBER] та не надано жодного доказу про повідомлення відповідача належним чином про проведення оцінки вартості КТЗ судом не беруться до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено такого обов`язку, а відсутність винної особи при огляді транспортного засобу не є підставою для визнання висновку експерта неналежним доказом. Так, відповідно до п.5.2 Розділу 5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003 № 142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Тобто, п. 5.2 вказаної Методики не передбачає обов`язкової участі заінтересованих осіб для технічного огляду при проведенні огляду КТЗ. А тому, проведення огляду КТЗ транспортного засобу при складенні оцінювачем висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, без участі відповідача не є порушенням змагальності сторін та не суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, доводи представника відповідача з приводу того, що наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ не є належним та допустимим доказом, оскільки не зазначено, що оцінювач ФОП [PERSON] попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Так, згідно пункту 4.23 Інструкції про порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року N 53/5 (у редакції станом на час складання висновку експертного дослідження) у висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Варто зауважити,\~що відповідач\~не був\~позбавлений можливості\~заявити відповідні\~експертизи та\~поставити на\~вирішення експерта\~питання з\~метою спростування\~висновків,\~викладених у наданому позивачем письмовому доказі у вигляді висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ. Однак, відповідач не скористався наданим правом та не заявив клопотання про призначення експертизи. Доказів того, що розмір спричиненої позивачу майнової шкоди є іншим, аніж той, що він вказує, відповідачем також не надано. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 175300,07 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Так, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1753,00 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 175300,07/407841,43 х 4078,41 = 1753,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial