Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

24\~листопада 2021\~року КП\~«Дніпроводоканал» ДМР\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~відповідачки [PERSON] \~із вимогою\~про стягнення\~заборгованості по\~оплаті послуг\~водопостачання та\~водовідведення (а. с. 1-2 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. Між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачкою [PERSON] встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно із рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», абоненту відкрито особовий рахунок. Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користується ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Порушення відповідачкою договірних зобов`язань ставить позивача в скрутне фінансове становище, ускладнює виконання основного завдання забезпечення надійної та стійкої експлуатації водопровідно-каналізаційного господарства з метою безперебійного та якісного постачання питної води всім споживачам, які входять у сферу обслуговування. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачки за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якім відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 31 травня 2021 року складає 14322 гривні 44 копійки. Тому позивач вимушений\~звернутися із\~вказаним позовом\~до суду,\~в якому\~він прохає\~стягнути із\~відповідачки заборгованість,\~що утворилася\~за нею\~станом на\~31\~травня 2021\~року у\~розмірі 17254\~гривні 62\~копійки з\~яких:\~сума основного\~боргу -\~14322\~гривні 44\~копійки,\~інфляційне збільшення\~суми боргу\~ 2601\~гривня 64\~копійки,\~3%\~річних \~330\~гривень 54\~копійки \~та судовий\~збір у\~розмірі 2270\~гривень.\~Крім того\~зазначив,\~що відповідачкою\~не подавалося\~відповідної заяви\~до позивача\~про тимчасову\~відсутність одного\~з членів\~сім`ї\~та заяви\~про опломбування\~запірних вентилiв\~на вводі\~в квартиру\~та не\~бажання користування\~послугами водопостачання\~та водовідведення,\~у зв`язку\~з чим\~вважає,\~що нарахування\~за водопостачання\~та водовідведення\~здійснювалося правомірно\~та з\~дотриманням законодавства\~у сфері\~водопостачання та\~водовідведення. (а. с. 1-2 та на звороті). Ухвалою суду\~від 24\~грудня 2021\~року у\~справі відкрито\~спрощене позовне\~провадження з\~викликом сторін\~та призначено\~судове засідання\~на 24\~лютого 2022\~року (а.\~с.\~18),\~копія якої надіслана відповідачці 10 січня 2022 року за вихідним № 2012/22-вих/2/204/757/22 (а. с. 19). Представниця позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а. с. 27, 33). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному сайті суду (а. с. 30), про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог у повному обсязі та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що предметом господарської\~діяльності позивача\~КП «Дніпроводоканал»\~ДМР є,\~зокрема,\~надання послуг\~водопостачання та\~водовідведення,\~про що\~зазначено у\~п.\~2.2.1\~Статуту Комунального\~підприємства «Дніпроводоканал»\~Дніпровської міської\~ради (нова\~редакція),\~затвердженого рішенням\~міської ради\~від 20\~березня 2019\~року №\~68/43\~(а.\~с.\~9\~та на\~звороті). Відповідачка [PERSON] є споживачем послуг КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Відповіддю з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 15 грудня 2021 року, яка надійшла на адресу суду 21 грудня 2021 року (а. с. 17). При цьому, на ім`я відповідачки [PERSON] , для оплати послуг з водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що вбачається з розрахунку заборгованості по особистому рахунку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачці послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачка була зобов`язана сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що за період часу з липня 2018 року по травень 2021 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення складає 17254 гривні 62 копійки з яких: сума основного боргу - 14322 гривні 44 копійки, інфляційне збільшення суми боргу 2601 гривня 64 копійки, 3% річних 330 гривень 54 копійки. Таким чином судом встановлено, що відповідачкою було порушено право позивача на отримання плати за послуги з водопостачання та водовідведення. Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 14322 гривні 44 копійки, інфляційні витрати у розмірі 2601 гривня 64 копійки, 3% річних 330 гривень 54 копійки . Відповідно до вимог ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 гривень за подання позовної заяви, через що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved