Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 157\~900 грн, судові витрати в розмірі 1\~579 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21\~000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2021 року він був звільнений з посади начальника об`єктів ЗНС Чернівецької служби ОПР за скороченням чисельності (штату) працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Після звільнення він звернувся до відповідача із заявою про надання матеріальної допомоги в розмірі згідно із п.6.25.2 Колективного договору, однак отримав відмову, із якою не погоджується. Вважає, що мотивація щодо відмови у виплаті матеріальної допомоги є несправедливою та дискримінаційною щодо звільнення осіб, які досягли певного віку та мають відповідний безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача, оскільки ставить їх у залежність від підстав звільнення, а саме: за власним бажанням чи у зв`язку із скороченням. На його думку, відмова у виплаті матеріальної допомоги при звільненні у розмірі 5 посадових окладів порушує право позивача на отримання соціального захисту, передбаченого колективним договором для осіб пенсійного віку та тих, які мають достатній стаж роботи на підприємстві. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.03.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було надіслано копії позовної заяви з додатками, копію ухвали та пам`ятку про права та обов`язки учасника справи, які представник відповідача отримав 13.04.2022 року. Відзив відповідач до суду не подав. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і не заперечується сторонами спору, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача з 01.12.1994 року та 31.05.2021 року був звільнений за скороченням чисельності (штату) працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (копія трудової книжки, копія наказу №107/о від 21.05.2021 року, копія довідки №20.2-19/57/21 від 06.10.2021 року про підтвердження місця роботи, а.с.11-17,21). Позивач стверджує, що 28.05.2021 року та 08.09.2021 року звертався до відповідача із заявами про надання йому матеріальної допомоги згідно п.6.25 КД, на підтвердження чого додав копії заяв (а.с.18,19). Виходячи із відповіді Львівського регіонального структурного підрозділу ДП ОПР України №20.1-08/480/21 від 14.09.2021 року, відповідач відмовив у виплаті матеріальної допомоги [PERSON] у зв`язку із відсутністю підстав згідно із п.6.25.2 Колективного договору (а.с.20). Відповідно до ст.10, а також ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди»). За змістом ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. У відповідності до змісту ч.1 та ч.2 ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. Відповідно до ст.19 КЗпП України якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду. Згідно з положенням ст.18 Закону України «Про колективні договори і угоди» на осіб, які представляють роботодавця чи профспілки або інші уповноважені трудовим колективом органи і з вини яких порушено чи не виконано зобов`язання щодо колективного договору, угоди, накладається штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і вони також несуть дисциплінарну відповідальність аж до звільнення з посади. На вимогу профспілок, іншого уповноваженого трудовим колективом органу роботодавець зобов`язаний вжити заходів, передбачених законодавством, до керівника, з вини якого порушуються чи не виконуються зобов`язання щодо колективного договору, угоди. Встановлено, що стаж роботи [PERSON] на підприємстві відповідача становить понад 26 років. Відповідно до п.п.2 п.6.25.2 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (у редакції, яка вступила у дію з 01.01.2021 року, а відтак чинній на час звільнення позивача з роботи), на який посилається [PERSON] при обгрунтуванні свого позову, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на Підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад (а.с.55). Відповідно до п.6.25.1 Колективного договору, на підприємстві діє Програма соціального захисту (додаток 19) (а.с.46-63). Згідно з п.1.3 г) Програма соціального захисту додатку 19 до колективного договору, однією з підстав виникнення права на соціальний захист є зміни в організації виробництва та праці (скорочення). За змістом п.1.4 Програми гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб, зазначених у Програмі, є: а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи наступні обставини освіту, кваліфікацію, місце проживання та обмеження за станом здоров`я (далі - фактори); б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяці відповідно до п.6.9 договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі, враховуючи вищевказані фактори; в) грошова одноразова допомога при звільненні працівника (а.с.61). У відповідності до п.2.3.1 та п.2.3.2 цієї Програми грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, зазначені у п.1.4 а) та п. 1.4 б). Грошова одноразова допомога звільненому працівникові надається у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. При цьому її розмір не може бути більше 250000 гривень. Відповідно до п.2.4 рішення щодо права на одержання працівником грошової одноразової допомоги приймається комісією РСП або апарату управління Украероруху після розгляду усіх документів, які підтверджують наявність підстав для виплати допомоги та при умові дотримання положень п.2.3 і п.2.4 цієї Програми. Рішення комісії оформлюється відповідним протоколом. Виходячи з доводів позовної заяви, [PERSON] вважає положення Колективного договору, які стосуються виплати матеріальної допомоги при звільненні дискримінаційними по відношенню до позивача. Причому, вказує, що Колективний договір у попередній редакції, яка діяла до 01.01.2021 року, містив положення згідно якого позивач мав право на виплату матеріальної допомоги у випадку звільнення з підприємства у зв`язку з застосуванням пункту 1 статті 40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Однак, позивачем не подано суду доказів, що він звертався до профспілки, адміністрації підприємства чи суду з підстав визнання положень Колективного договору дискримінаційними, із підставами звільнення він погодився. Так, [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає, що був ознайомлений із наказами про реорганізацію Чернівецької служби ОПР та про скорочення чисельності (штату) працівників Чернівецької служби ОПР, отримав попередження про скорочення його посади та відмовився від переведення на вакантні посади, рішення відповідача, в тому числі і наказ про звільнення, не оскаржував. Також в матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що на виконання вимог ст.18 Закону України «Про колективні договори і угоди» профспілка зверталась до Украероруху з поданням про усунення порушень колективного договору чи керівництво Украероруху було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення умов колективного договору. Всупереч цьому, надані сторонами письмові докази підтверджують ту обставину, що питання про виплату матеріальної допомоги при звільненні було розглянуто відповідним органом та у задоволенні такого відмовлено у зв`язку із тим, що положення Колективного договору не передбачають такої виплати. Крім цього, суд зауважує, що гарантії соціального захисту працівників, передбачені Програмою соціального захисту, надаються почергово та за умови неможливості надання попередньої гарантії. Позивач не реалізував своє право на отримання всіх, передбачених Програмою соціального захисту гарантій, зокрема [PERSON] не подав суду доказів, що він звертався до відповідача з заявою про його перепідготовку за рахунок коштів роботодавця. З цієї підстави, в ДП ОПР України в особі Львівського регіонального структурного підрозділу не виник обов`язок з виплати [PERSON] , передбаченої п.2.3.2 Програми соціального захисту грошової одноразової допомоги. Тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача зобов`язання з виплати на користь [PERSON] матеріальної допомоги у розмірі 157 900 гривень. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовлено у повному обсязі, підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed