Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

11.08.2021 [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, у якому (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (відмову від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди) яка відповідно до ухвали суду від 24.12.2021 прийнята судом), просить: - визнати дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» такими, що порушують права позивача, як споживача комунальних послуг; - зобов`язати Комунальне підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , а також провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили; - скасувати нарахування Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за послугу з централізованого постачання гарячої води на суму 3 495,85 грн станом на 01.07.2021; Позовну заяву сформовано в системі «Електронний суд». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021 справу передано на розгляд судді Курічовій В.М. Ухвалою суду від 22.09.2021 позов залишено без руху з огляду на його невідповідність вимогам норми абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: позивачем не додано до позовної заяви доказ надсилання з описом вкладення відповідачу копій поданих до суду документів. 06.10.2021 позивач подав до суду в системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, у якій не погодився з ухвалою суду, не усунув недоліки позову, зазначені в ухвалі суду від 22.09.2021, та звернув увагу суду на те, що у додатку № 17 до позову значиться: «Копія підтвердження направлення позовної заяви до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» разом з додатками (16 документів). Ухвалою суду від 11.10.2021 позов повторно залишено без руху з огляду на його невідповідність вимогам абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: позивачем не додано до позовної заяви доказ надсилання з описом вкладення відповідачу копій поданих до суду документів. Ухвалою суду від 22.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/2 частини кв. [ADDRESS] . До травня 2018 року за вказаною адресою послуги надавались ПАТ «Київенерго», а з травня 2018 року послуги з постачання теплової енергії для опалення квартири та приготування гарячої води надаються відповідачем. Позивач має особовий рахунок № [NUMBER] , однак відповідач не надав позивачу копію договору, на підставі якого останній надає позивачу послуги. Спожита теплова енергія обліковується загальнобудинковим лічильником тепла та витрачається на опалення квартир та підігрів води в бойлерній будинку. Квартири в будинку не обладнані квартирними лічильниками спожитої теплової енергії, тому спожита теплова енергія, що обрахована загальнобудинковим лічильником тепла, розподіляється між усіма квартирами, пропорційно до площі опалення квартири. Щомісяця відповідач надає позивачу рахунок-повідомлення за надання послуг з опалення квартири та за надання послуг з централізованого постачання гарячої води, яку відповідач не надає. З огляду на зазначене, позивач вважає, що сплативши за опалення квартири, він також сплатив за теплову енергію, яка використовується на приготування гарячої води в бойлерній будинку. Відповідач, в порушення вимог законодавства, нараховує заборгованість за надання послуг з централізованого постачання гарячої води, а також штрафні санкції, які згідно з рахунком-повідомленням станом на 01.07.2021 становлять 3 495,85 грн - заборгованість за надання гарячої води, 80,55 грн - 3% річних та 243,61 грн - інфляційна складова боргу. Таким чином, відповідач має провести позивачу перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення кв. [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за опалювальні періоди зазначені в позовній заяві. Отже, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг постачання гарячої води та теплової енергії на опалення квартири позивача в частині збільшення вартості споживання теплової енергії на обігрів будинку за рахунок додавання споживання теплової енергії на постачання гарячої води, що потягло необґрунтоване додаткове нарахування відповідачем позивачу плати за споживання теплової енергії на постачання гарячої води. 15.11.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтував таким: - з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018; - на підставі публічного договору про приєднання з 01.05.2018, з урахуванням норм чинного законодавства України, позивач надає комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для позивача у житловому будинку [ADDRESS] ; - щодо позовних вимог в частині здійснення перерахунку заборгованості за послуги з теплопостачання зазначає, що КП «Київтеплоенерго» не є стороною договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560308 від 26.01.2021, що був укладений між ОСББ «Кут» та АЕК «Київенерго», а договір на постачання теплової енергії будинку [ADDRESS] між ОСББ «Кут» та КП «Київтеплоенерго» не укладався; - щодо постачання теплової енергії в будинку [ADDRESS] відповідач зазначає, в період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року систему централізованого опалення житлового будинку оснащено будинковим засобом обліку теплової енергії зав. № 17622 марки СА, діапазон розповсюдження - всі квартири будинку, який встановлено на загальному вводі будинку. Також для забезпечення прозорості та коректності нарахування за послуги з теплопостачання за умов сумарного обліку теплової енергії на потреби центрального опалення та постачання гарячої води в тепловому пункту зазначеного житлового будинку встановлено лічильник холодної води, діапазон розповсюдження якого ідентичний розповсюдженню засобу обліку теплової енергії, який встановлено на загальному вводі будинку. За допомогою показань лічильників холодної води забезпечується максимально точний розрахунок обсягів тепла, необхідного для приготування гарячої води та нарахувань за послугу з централізованого опалення. Так, обсяг теплової енергії, затраченої на послугу з постачання гарячої води, визначається за обсягами споживання з показань засобів обліку холодної води згідно формули, визначеної в пункті 2.4.1 КТМ 204 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні». З листопада 2020 року систему центрального опалення зазначеного житлового будинку обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії зав. № 70211289 марки ULTRAHEAT, діапазон розповсюдження - всі квартири будинку, який встановлено на системі централізованого опалення будинку. Нарахування плати за отримані послуги з центрального опалення зазначеного будинку проводиться відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а саме: згідно з показаннями будинкового засобу обліку. З урахуванням викладеного, станом на 01.09.2021 у позивача відсутня заборгованість за надані послуги з центрального опалення, однак наявна заборгованість з централізованого постачання гарячої води в розмірі 4 051,57 грн; - на підставі договору, укладеного 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, останнє набуло право вимоги щодо стягнення заборгованості з позивача за надані послуги до 01.05.2018 в розмірі 173,56 грн; - індивідуальний засіб обліку гарячої води, встановлений в зазначеній квартирі, обліковує два особових рахунки, один з яких належить позивачу - о/р [NUMBER] . Оскільки споживачами зазначеної квартири не надавались показники індивідуального засобу обліку постачання гарячої води, нарахування за послугу за особовими рахунками до серпня 2021 року здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». На початку вересня 2021 року в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги індивідуальний засіб обліку гарячої води було знято з обліку у зв`язку з простроченням терміну метрологічної повірки. З вересня 2021 року нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води за вказаною квартирою проводиться відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 згідно з показаннями будинкового засобу обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку пропорційно кількості мешканців квартири; - у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту послугу з гарячого водопостачання за вказаною квартирою станом на 01.06.2021 на підставі ст. 625 ЦК України позивачу нараховано 3% річних та інфляційну складову боргу; Крім того, 15.11.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 23.11.2021 позивач подав відповідь на відзив, згідно з яким просив задовольнити позовні вимоги повністю, зазначивши наступне: - відповідач помилково визначив предмет спору, оскільки предметом спору є незаконні дії відповідача; - відповідач порушує вимоги ч. 3 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення корона вірусної хвороби (Covid-19)» щодо нарахування будь-яких штрафних санкцій на період карантину; - відповідач порушує вимоги ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» щодо порядку та правил нарахування оплати за надані ним житлово-комунальні послуги; - відповідач не виконує рішення Господарського суду м. Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19, згідно з яким заборонено відповідачу завищувати розмір оплати за послуги з опалення будинку. 20.12.2021 через систему «Електронний суд» позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме - просив залишити без розгляду позовну вимогу про стягнення з відповідача 43 000,00 грн компенсації за завдану моральну шкоду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2021 прийнято заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог (відмову від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди) у справі 753/16392/21 (провадження №2/753/8217/21) у справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів. Долучено до справи відзив на позовну заяву від 15.11.2021 та відповідь на відзив від 23.11.2021. Задоволено клопотання позивача про долучення до справи доказів. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін. Розгляд справи постановлено здійснювати з урахуванням заяви про відмову від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Суд, вивчивши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних мотивів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; - споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; Згідно зі ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). За ч. 1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Пунктом 8 вищевказаних Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 11.08.2015 є власником Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 28.03.2018 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085), розміщено оголошення про те, що КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України. Отже, між [PERSON] та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) існують правовідносини, відповідно до яких відповідач надає позивачу як споживачу послуги щодо постачання теплової енергії для централізованого опалення та постачання гарячої води. Між позивачем та відповідачем укладено договір-приєднання про надання послуги постачання гарячої води та теплової енергії на обігрів приміщень, індивідуальний засіб обліку гарячої води, встановлений в зазначеній квартирі, обліковує два особових рахунки, один з яких належить позивачу - о/р [NUMBER] . У зв`язку з тим, що позивач не надавав показники індивідуального засобу обліку постачання гарячої води, нарахування за послугу за його особовим рахунком до серпня 2021 року здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». На початку вересня 2021 року в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги індивідуальний засіб обліку гарячої води було знято з обліку у зв`язку з простроченням терміну метрологічної повірки. З вересня 2021 року нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води за вказаною квартирою проводиться відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 згідно з показаннями будинкового засобу обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку пропорційно кількості мешканців квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що він протягом спірного періоду сплачує за спожиту теплову енергію, кількість якої відповідач визначає за загальнобудинковим лічильником тепла, і тому у нього відсутня заборгованість як за опалення, так і за централізоване постачання гарячої води. Тому, на думку позивача, з жовтня 2018 року відповідач безпідставно збільшує вартість споживання теплової енергії на обігрів будинку за рахунок додавання споживання теплової енергії на постачання гарячої води, що, зокрема, відображається у рахунках-повідомленнях, які виставляє йому для оплати відповідач, в яких окремим рядком зазначено суму боргу за послугу з постачання гарячої води, яку позивач не повинен сплачувати, оскільки відповідач її вже врахував у вартості спожитої позивачем теплової енергії, що вираховувалась пропорційно площі частини квартири, яка є у власності позивача. Судом встановлено (та не заперечувалося сторонами у заявах по суті справи), що відповідач здійснює постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] через інженерне обладнання ОСББ «КУТ», облік якої здійснюється за допомогою одного загальнобудинкового теплового лічильника, який встановлено в індивідуальному тепловому пункті (ІТП) цього будинку. Суд звертає увагу сторін, що підставою звільнення від доказування факту є преюдиціальність обставин, існування або неіснування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких бере участь особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Отже, з огляду на те, що відповідачем у цивільній справі № 753/16392/21, що розглядається, є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», суд під час розгляду справи згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України враховує як такі, що не підлягають доказуванню, наступні факти, встановлені щодо Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/10 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили 07.07.2021: 1)обсяг послуги постачання теплової енергії на опалення будинку (в якому знаходиться, у тому числі, належна позивачу у розмірі Ѕ частини квартира [ADDRESS] ) за 6 днів опалювального періоду (з 26 по 31 жовтня 2018 року включно) фактично завищено на 31,1126 Гкал. 2)Наведене збільшення обсягу наданих відповідачем послуг з опалення будинку [ADDRESS] (шляхом додавання показників теплового лічильника за проходження гарячої води послуги централізованого постачання гарячої води до показників наданих послуг з опалення будинку) у подальшому відбувалося кожного місяця за весь опалювальний період 2018-2019 років, протягом якого надавалася послуга опалення будинку - з 26.10.2018 року по 06.04.2019 року, а відтак протягом означеного періоду відповідачем завищено плату за вказану послугу. 3)Крім того, відповідачем протягом опалювального сезону 2018-2019 років у відповідних документах (відомостях обліку споживання Об`єднанням теплової енергії) постійно змінювалися розрахунки показників, а також площа приміщень будинку (тоді як площа приміщень означеного будинку, щодо яких надаються комунальні послуги, є сталою та становить 13 883,21 м2), що в свою чергу вплинуло на механізм визначення вартості послуги централізованого опалення будинку, зокрема, для позивача, як власника Ѕ частки квартири у вказаному будинку, оскільки у належній останньому квартирі будинку [ADDRESS] не встановлено квартирних приладів обліку споживання теплової енергії. Щодо обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Положення статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначають способи захисту цивільних прав та інтересів. До таких способів віднесено, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, присудження до виконання обов`язку в натурі. Водночас, обов`язок відповідача здійснити спірний перерахунок відповідає встановленим законом способам захисту порушеного права, оскільки приписами Законів України "Про теплопостачання" (ст. 24, 25) та "Про житлово-комунальні послуги" (ст. 7, 8) передбачено право споживача на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію та, відповідно, передбачено обов`язок виконавця здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію, проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, у якій визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, зокрема, що встановлений законом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/9855/10. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Позивач додав до позову рахунки-повідомлення станом на 01.12.2018, 01.02.2019, 01.04.2019, 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, у яких окремим рядком зазначено нараховані суми за постачання гарячої води (ГВП) і за опалення (ЦО). Також позивач додав копію листа, адресованого директору СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» з проханням перерахувати йому заборгованість за послугу постачання гарячої води з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/10. Доказів здійснення такого перерахунку відповідач у справі не надав. Тому суд вважає, що відповідач порушив право позивача як споживача на визначення ціни продукції (послуги наданої теплової енергії) належним чином, оскільки ціна теплової енергії (за постачання гарячої води (ГВП) і за опалення (ЦО)) після набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/10, залишилася у рахунках-повідомленнях споживача [PERSON] незмінною, що означає нездійснення відповідачем перерахунку завищеної ціни послуги за надану теплову енергію. Водночас заперечення відповідача проти позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами. Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.20220 № 1236 (з подальшими змінами), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року на території України установлено карантин. Відповідно до п.п. 4 п. 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 530-IX, згідно з яким на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідач в порушення цієї норми закону продовжує нараховувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних на суму боргу у період дії карантину. Наведених обставин відповідач у встановленому законом порядку під час розгляду справи не спростував. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач у встановленому законом порядку не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Визначаючи розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позові заявлено одну немайнову вимогу, разом з двома похідними від неї вимогами. Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2021 року становить 2 270,00 грн, тобто за подання позивачем зазначеного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 908,00 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн, який підлягає сплаті за подання позову немайнового характеру.

Outcome: approved