Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником автомобіля марки «Ssang Yong Rexton 270 XDi 165HP DLX 5AT», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] і 02 грудня 2019 року о 13.50 год в межах своєї смуги проїжджаючи біля території ДП «Залозецький спиртовий завод», що в смт. Залізці, по вул. Бродівська, 3, на його смугу руху, пересікаючи вузьку суцільну лінію виїхав навчальний автомобіль ЗАЗ ТF 698 К, д.н.з. [NUMBER] , що був обладнаний дублюючим дзеркалом заднього виду та педалями зчеплення і гальмування, яким керував учень та інструктор з навчання водінню [PERSON] . Вважає, що порушуючи вимоги п.4.11 Правил з охорони праці для навчальних закладів, у яких проводяться профільне навчання і професійна підготовка учнів з автосправи, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 12.11.2002 року №574, інструктор з навчання [PERSON] не був достатньо обережним у складних метеорологічних умовах (у цей час спостерігалися атмосферні явища у вигляді падіння мокрого снігу). Окрім того, відповідач, порушуючи п.4.12. Правил з охорони праці для навчальних закладів, у яких проводяться профільне навчання і професійна підготовка учнів з автосправи, був зобов`язаний стежити за виконання учнями ПДР України, та, як особа яка проводить навчання водінню не перебував в постійній готовності вжити запобіжних заходів, якщо учень припустився помилки, яка може призвести до небезпечних наслідків, чим порушив п.4.14 Правил з охорони праці для навчальних закладів, у яких проводяться профільне навчання і професійна підготовка учнів з автосправи. Порушення [PERSON] , особою, яка навчає водінню, Правил з охорони праці для навчальних закладів, у яких проводяться профільне навчання і професійна підготовка учнів з автосправи та вимог п.п.1.10 (в частині поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»); 10.1; 10.2 та дорожньої розмітки 1.1. «вузька суцільна лінія» ПДР України, які виразилися у не обранні безпечної для даних дорожніх умов швидкості руху, виник занос навчального автомобіля ЗАЗ ТБ 698 К, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням неповнолітнього учня, в процесі якого вказаний транспортний засіб пересік вузьку суцільну лінію та виїхав на смугу призначену для руху в зустрічному напрямку. Унаслідок виїзду автомобіля ЗАЗ ТF 698 К, державний номерний знак [NUMBER] , на зустрічну смугу, інструктор з навчання [PERSON] допустив створення аварійної ситуації для інших учасників руху, зокрема для нього - водія автомобіля Ssang Yong Rexton 270 XDi, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в якій він не міг своїми односторонніми діями запобігти настанню ДТП та зіткненню автомобілів, внаслідок чого його транспортний засіб Ssang Yong Rexton 270 XDi зазнав механічних пошкоджень. Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2021 року по справі № 599/16/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 286 КК України, а саме, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження. Однак, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дієвим каяттям. Згідно Висновку № 224/20 від 12 травня 2020 року судового експерта Мазура Михайла Степановича (свідоцтво №304 від 14 грудня 2012 року по 30 січня 2022 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України»), вартість матеріального збитку завданого власнику «Ssang Yong Rexton 270 XDi 165HP DLX 5AT», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , після ДТП, станом на час ДТП, становить «У» = 92 610 грн 45 коп (дев`яносто дві тисячі шістсот десять гривень сорок п`ять копійок). 24 квітня 2020 року страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» йому відшкодовано 55228,62 грн завданої матеріальної шкоди. Однак, залишилась не відшкодованою у повному обсязі сума шкоди, яка завдана внаслідок ДТП у розмірі 37381,83 грн та витрати понесені в зв`язку із проведення дослідження в розмірі 3500 грн. Всього - 40881,83 грн. (сорок тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня вісімдесят три копійки). Крім цього, внаслідок ДТП, позивач вказує, що йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях з приводу пошкодження належного йому автомобіля, також душевних страждань перенесених під час ДТП та після ДТП, адже порушилися його нормальні життєві зв`язки, які вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Він був вимушений затрачати свій час на відновлення автомобіля, на проведення експертиз, на комунікацію з страховою компанію, тощо. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн, які просить стягнути з відповідача [PERSON] . Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує та не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає, що він є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову просить відмовити. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 02 грудня 2019 року о 13.50 год за участю автомобілів «Ssang Yong Rexton 270 XDi 165HP DLX 5AT», д.н.з. [NUMBER] та ЗАЗ ТF698К, д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Р - 39 «Броди - Тернопіль», та обставини по якій встановлені ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 10.02.2021 року по справі № 599/16/21, що набрала законної сили, та не підлягають доказуванню. Ухвалою встановлено, що наказом директора Залозецького міжшкільного навчально - виробничого комбінату від 01.10.2019 року № 13-К [PERSON] з 01.10.2019 р. призначений майстром виробничого навчання. Відповідно до посадової інструкції № 21 [PERSON] виконував функції, пов`язані із навчанням учнів практичному водінню автомобіля, формування практичних умінь і навичок з врахуванням індивідуальних особливостей і віку учнів. На нього також покладено відповідальність за життя і здоров`я учнів під час навчальної їзди. 02.12.2019 року [PERSON] навчав практичному водінню на дорогах з великою інтенсивністю руху учнів Залозецького МНВК неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дані обставини вказують на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Залозецьким міжшкільним навчально - виробничим комбінатом і суд вважає, якщо шкоду завдано особою, яка перебуває у трудових відносинах та на відповідній правовій підставі керує транспортним засобом, то [PERSON] не відповідає за завдану шкоду. Шкоду повинен відшкодувати володілець майна - роботодавець, зокрема, Залозецький міжшкільний навчально - виробничий комбінат. Тобто, у випадку, якщо роботодавець являється власником автомобіля (чи орендарем) та передав у користування своєму водієві (який має трудовий чи інших договір з роботодавцем) транспортний засіб для виконання останнім своїх трудових обов`язків, то за шкоду завдану потерпілому повинен відповідати саме роботодавець. Вказаний висновок був зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц та до такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 462/970/18 від 16.12.2020 року; № 760/28302/18 від 25.11.2020 року; № 133/1238/17 від 02.11.2020 року; № 213/994/16-ц від 16.04.2020 року. Позивачем пред`явлено позов до [PERSON] та в ході розгляду справи будь-яких клопотань щодо заміни відповідача на належних, та/або залучення співвідповідачів до розгляду даної справи, стороною позивача заявлено не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, слід вказати на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, відповідно до положень статті 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до відповідача [PERSON] , як до винного у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та обґрунтований спричиненням йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, на думку суду, якщо шкоду завдано особою, яка перебуває у трудових відносинах та на відповідній правовій підставі керує транспортним засобом, то вона не відповідає за завдану шкоду. Шкоду повинен відшкодувати володілець майна - роботодавець, а тому позовні вимоги про відшкодування шкоди безпідставно заявлені до [PERSON] , як до неналежного відповідача. Згідно із п.п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. При цьому, стороною позивача клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідачами - інших осіб, - не заявлялось. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки це порушення вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без осіб, які повинні відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів яких такий прямо стосується (належних відповідачів). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який має відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову і приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача, визначивши належні підстави та предмет позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed