Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач акціонерне товариство\~"Криворізька\~теплоцентраль"\~(Позивач) звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за бездоговірне споживання теплової енергії. Просять суд винести рішення. яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача AT «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за бездоговірне споживання теплової енергії у розмірі 93 163.74 гри., та сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Представник позивача акціонерного товариства Котко М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, із заявою відповідача про застосування строку позовної давності ознайомлений. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву у якій просить суд застосувати строк позовної давності, відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі, розглядати справу за його відсутністю. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у Покровському, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах м. Кривого Рогу. 11 червня 2020 року інспектором теплової інспекції AT «Криворізька теплоцентраль» Коржовою С.В. було здійснено спробу обстежити приміщення за адресою: [ADDRESS] , в результаті чого було встановлено, що дане приміщення є «Салоном дерев`яних дверей» та знаходиться на 1 поверсі 4 поверхового житлового будинку. Особами, які під час обстеження перебували в середині вказаного приміщення, допуск до системи теплопостачання та інформацію про власника приміщення не надали. [PERSON] було складено акт №301 від 11.06.2020 року, копія якого додається до позовної заяви. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлового приміщення №25 за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане 24.04.2015 року Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області). 20.07.2020 року Позивачем на адресу: [ADDRESS] направлено лист за вих. № 2813/30 з вимогою сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію за період бездоговірного споживання. Із вказаним листом-вимогою було направлено рахунок-фактуру від 07 липня 2020 року на суму 49 550,36 грн. Відповідно до довідки Укрпошти про причини повернення/досилання рекомендованого листа з трек-номером 5002906543673, яким Відповідачу було надіслано лист-вимога № 2813/30 від 20.07.2020 року та рахунок-фактура від 07.07.2020 року, останній було повернуто Позивачу за закінченням терміну зберігання, а отже, сума заборгованості за послугу теплопостачання залишилася несплаченою. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією № 1198, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією № 1198, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Згідно п. З Правил користування тепловою енергією № 1198: «Споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі (орендодавцем) або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору або закону». Будинок [ADDRESS] є чотирьохповерховим, опалення приміщення № 25 зазначеного будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, система опалення нежитлового приміщення Відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже, Відповідач фактично отримував теплову енергію. Надання послуги з теплопостачання Відповідачу підтверджується актами включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою: [ADDRESS] , а також, рішеннями Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, що підтверджується копіями актів. Враховуючи те, що Відповідач отримував послуги з постачання теплової енергії, то за таких обставин між ним та Позивачем склалися фактичні договірні відносини. Розглядаючи принципи, на яких базується державна політика у сфері теплопостачання, можна виділити наступні: принцип взаємної відповідальності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання за якісне постачання теплової енергії та своєчасну її оплату; принцип встановлення відповідальності суб`єктів теплопостачання за порушення законодавства у сфері теплопостачання (ст. 6 Закону України «Про теплопостачання»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. При цьому до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 17.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи формуються для трьох категорій споживачів населення, бюджетних установ, інших споживачів. У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 року №2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Оскільки Відповідач спожив теплову енергію для обігріву належного йому на праві власності нежитлового приміщення, то Позивачем, при розрахунках вартості наданих Відповідачу послуг, застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі». Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послуги, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор вправі вимагати виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виходячи зі змісту якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Властивості теплової енергії зводяться до наступного: 1)теплову енергію неможливо накопичувати у значній кількості і зберігати; 2)процес виробництва теплової енергії, як правило, неперервний і невід`ємно пов`язаний як з її транспортуванням, так і з споживанням; 3)теплова енергія при передачі споживається і не може бути повернена. Статтею 387 Цивільного Кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка безпідставно, без відповідної правової підстави, володіє цим майном. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно потерпілому. Згідно ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Усе вищевикладене свідчить, що між сторонами фактично склалися господарські відносини, що породили взаємні обов`язки. Таким чином зрозуміло, що бездоговірне споживання Відповідачем теплової енергії за рахунок централізованого опалення є порушенням вимог чинного законодавства зі сторони Відповідача, а тому вартість теплової енергії, безпідставно отриманої Відповідачем, підлягає стягненню як вартість безпідставно набутого майна відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. Згідно ч. І ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідач на сьогоднішній день ухиляється від укладання договору на постачання теплової енергії, але Позивач продовжує надавати послуги з централізованого теплопостачання в спірне приміщення, яке використовує Споживач, що відповідно до положень ст. 11 ЦКУ свідчить про виникнення між Сторонами цивільних прав та обов`язків. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, за період бездоговірного користування послугою з централізованого теплопостачання з жовтня 2015 р. по січень 2021 р. у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем у розмірі 93 163,74 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, при цьому просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. За змістом ст.ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. (такого висновку дійшов ВСУ 7 червня 2017 року при розгляді справи №923/1233/15.) Таким чином, відповідач за період бездоговірного користування послугою з централізованого теплопостачання за період з березня 2018 року по січень 2021 р. (оскільки на момент звернення до суду 04.03.2021 року, нарахування заборгованості стороною позивача були проведені тільки до січня 2021 року), має заборгованість у розмірі 46320,60 грн., з урахуванням застосування строку позовної давності, та перерахунку суми заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1128,63 грн. (46320,60 грн. х 2270,00 : 93163,74 = 1128,63 грн. ) Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 10, 60-68 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 11, 322, 509, 525, 526, 543, 625, 626 ЦК України, Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, постанови Верховного Суду України від 20.04.2016р. у справі №6-2951 цс 15, ст.ст. 4, 5, 10, 175, 187 ЦПК України, ст.ст. 5-8,\~12-19,\~23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263,265, 268, 274, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: partial