Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що на початку серпня 2021 року дізнався про блокування своєї пенсійної картки та став з`ясовувати причини такого блокування, під час чого виявив існування постанов приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни від 10 серпня 2021 року про арешт коштів та майна боржника у раніше відкритому іншим приватним виконавцем виконавчому провадженні ВП № 63433388. Звернувшись до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни із заявою щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, дізнався, що підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження ВП № 63433388 став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича від 24 січня 2020 року за № 4286. Вказаний виконавчий напис № 4286 був виданий 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про звернення стягнення: з громадянина України, яким є [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачених у строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вул. Стельмаха, будинок 9-А, офіс 203, код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, поточний рахунок [NUMBER] , відкритий у АТ «ОТП-Банк», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», (Код ЄДРПОУ 35625014, відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», код платника податків за ЄДРПОУ 34047020, на підставі договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09 (дев`ятого) лютого 2018 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 021-28542-090413 від 09 (дев`ятого) квітня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . З тексту виконавчого напису № 4286 від 24 січня 2020 року також вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 08.02.2018 року по 23 січня 2020 року включно, що строк платежу за кредитним договором настав і що сума боргу начебто становить 43 271 (сорок три тисячі двісті сімдесят одну гривню 03 копійки), що складається з: 14 966,03 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 03 копійки) - заборгованість за тілом кредиту; 28 305,00 (двадцять вісім тисяч триста п`ять гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією. За вчинення виконавчого напису відповідачем у цій справі було сплачено 150,00 (сто п`ятдесят гривень.00 копійок), які також підлягають стягненню з позивача, а загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом становить - 43 421,03 (сорок три тисячі чотириста двадцять одна) гривня 03 копійки. Також, з матеріалів виконавчого провадження ВП № 63433388 стало відомо, що виконавче провадження було відкрите іншим приватним виконавцем Онищенком Дмитром Степановичем ще 28.10.2020 року та 09 квітня 2021 року приватним виконавцем Бердаром Миколою Миколайовичем було передане приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівні, яка 15 квітня 2021 року прийняла виконавче провадження ВП № 63433388 та в подальшому винесла ряд інших постанов, зокрема: від 10.08.2021 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних боржника; від 10.08.2021 року про арешт усього рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику; від 10.08.2021 року про арешт коштів боржника, яким накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у банках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 47 962, 13грн.; від 10.08.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 4 342,10 гривень;від 10.08.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 199,00 гривень; від 11.08.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Переконаний, що виконавчий напис № 4286 від 24 січня 2020 року, який виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем має бути визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. З матеріалів виконавчого провадження вбачається ряд розбіжностей, зокрема він, начебто 01 березня 2014 року, уклав з ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір без зазначення номера за яким навіть невідомо і не зазначається чи отримував якісь кошти взагалі. Однак, до виконавчого напису нотаріуса замість нотаріально посвідченого кредитного договору була додана лише якась незрозуміла виписка за іншим кредитним договором № 021-28542-090413 від 09 квітня 2013 року за період з 08.02.2018 року по 23 січня 2020 року. Тобто приватним виконавцем Жданович Вікторією Михайлівною здійснюється незаконне стягнення за іншим невстановленим кредитним договором від 01 березня 2014 року. При цьому, він у місті Києві не проживав, весь час зареєстрований у Житомирській області, що вбачається з копії його паспорта, жодного кредиту він не брав а ні в 2013 році, а ні в 2014 році, а відтак стягнення здійснюється незаконно на підставі незрозумілих (фіктивних чи підроблених) документів. Вищевказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Розмір заборгованості не є безспірним, оскільки сума, яка наразі стягується з нього на користь відповідача є надмірною та необґрунтованою, крім того, нотаріально посвідчених договорів на таку суму він не укладав ні з відповідачем, ні з іншими фінансовими компаніями або банками. Просить визнати виконавчий напис, вчинений 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, що зареєстрований в реєстрі за № 4286 таким, що не підлягає виконанню повністю, також стягнути документально підтверджені судові витрати по справі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи буз участі позивача та його представника, додатково зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити повністю, у тому числі стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на його користь судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень і судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, а також понесені у ході розгляду справи інші документально підтверджені судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 7 264 (сім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні та витрати на сплату комісії банку у сумі 72 (сімдесят дв) гривні 64 копійки. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого за № 4286 від 24.01.2020р. таким що не підлягає виконанню визнав просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України), інші вимоги позивача такі як стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 6 000,00грн. не визнає та просить залишити без задоволення. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судовее засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис 04.01.2020 року, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором №021-28542-090413 від 09.04.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року включно, суму у розмірі: 14 966,03 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 28 305,00 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 150,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 43 421,03гривень. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 63433388 від 28.10.2020 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 4286, вчинений 24.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість в сумі 43421,03 грн., відповідно до кредитного договору від 01.03.2014 року укладеного з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами». Згідно постанови від 15.04.2021 року про прийнятті виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. прийнято виконавче провадження № 63433388 з примусового виконання по виконавчому напису № 4286 , виданого 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем. Згідно постанови про зміну (доповнення реєстрації даних) від 10.08.2021 року по ВП № 63433388 внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість прізвище : « [PERSON] » зазначити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначає, що розмір заборгованості не є безспірним, жодних фінансових документів, які б її підтверджували, нотаріусу відповідачем не надано, крім того, нотаріально посвідчених договорів на таку суму він не укладав ні з відповідачем, ні з іншими фінансовими компаніями або банками. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору №021-28542-090413 від 09.04.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7 264,00грн, при цьому додає квитанцію № 0.0.2285220566.1 від 30.09.2021 року, згідно якої [PERSON] оплатив адвокату Корзаченко В.М. за правничу допомогу згідно договору від 13.08.2021 року - 7 264,00грн., акт здачі - прийняття виконаних робіт від 27.09.2021 року додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги від 13.08.2021 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 27.09.2021 року додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 13.08.2021 року, що містить детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Корзаченком В.М. по справі та їх вартість. Також в матеріалах справи міститься: ордер серія АІ № 1142237 від 19.08.2021року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4365/10, копія договору про надання правничої допомоги 13.08.2021 року, згідно якого адвокат Корзаченко Володимир Миколайович надає правову допомогу [PERSON] що, на думку суду, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ, не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведенов порядку спрощеного позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 300 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви та 454,00грн за подачу заяви про забезпечення позову. Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - відповідачем позов визнано лише частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial