Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 03.12.1987 року перебуває у шлюбі з відповідачем. За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем була придбана двокімнатна квартира загальною площею 61,2 кв.м та житловою 32,3 кв.м. по [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру оформлено на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. Укладення даного договору відбулося за згодою дружини. Для належного оформлення своїх прав вона запропонувала своєму чоловікові звернутися до нотаріуса та оформити квартиру по Ѕ частині кожному з отриманням свідоцтва на право власності. Однак, відповідач відмовляється йти до нотаріуса та надавати згоду на видачу такого свідоцтва. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] придбана у шлюбі за спільні кошти та в інтересах сім`ї просить визнати спільним майном подружжя, як таку що набута подружжям під час шлюбу за спільні кошти для використання в інтересах сім`ї. Також просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири та на Ѕ частину квартири за відповідачем. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.01.2022 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. У визначений судом термів відповідач відзив на позовну заяву позивача до суду не надав. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Кваша І.В. не з`явилися, надали суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.12.1987 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, Серія [NUMBER] . Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3892, відповідач став власником квартири [ADDRESS] . Крім того, факт належності [PERSON] квартири [ADDRESS] , (на даний час Грушевського), підтверджується витягом про державну реєстрацію прав власності, виданого КП «ЧООБТІ». Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу сторін по справі, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на квартиру та кошти на зазначеному рахунку є рівними. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання за позивачем [PERSON] права власності по Ѕ частки спірної квартири підлягає до задоволення. Враховуючи те, що позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 4750 грн, дані витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved