Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

у жовтні 2021 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 23 липня 2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київької міської ради (Київської міської державної адіміністрації). У вказаній житловій площі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є колишньою невісткою позивача. Шлюб між її сином [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2021р. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з січня 2019 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей в квартирі не має, відповідач не є членом родини позивача. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною житловою площею. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 19) 02 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позову заяву, поданий відповідачем [PERSON] (а.с. 26) Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що вона з дітьми в квітні 2021 року була вимушена припинити проживання в спірній квартирі з поважної причини, зокрема внаслідок створення їй з боку позивача перешкод у проживанні в спірній квартирі, вселення до квартири інших осіб, створення умов, за яких спільне проживання є неможливим. Відповідач не втратила інтересу до проживання в спірній квартирі, періодично сплачує комунальні платежі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. (а.с. 40) 13 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана позивачем [PERSON] , в якому позивач зазначає, що відповідач [PERSON] добровільно та свідомо звільнила житлове приміщення. На думку позивача, відповідач не є членом сім"ї власника квартири, а тому не має права користуватися вказаним житловим приміщенням. (а.с. 49) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києві від 11 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 60) Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 20 липня 2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради. (а.с.6) У спірній квартирі зареєстрована позивач [PERSON] , а також з 22 січня 2013 року - відповідач [PERSON] , що підтверджується даними довідки № 73713282 від 15.11.2021 р. про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА(а.с. 18) Встановлено, що відповідач [PERSON] з 30.07.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача - [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв`язку з тим, що вона в квартирі не проживає з січня 2019 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має та не є членом родини. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Частиною другою ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що відповідачка з січня 2019 року не проживає за вказаною адресою. На підтвердження вказаної обставини позивачем була надано акт-довідку № 662 від 20 жовтня 2021 року, видану ЖЕК № 3381, відповідно до змісту якої у квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не проживає з січня 2019 року. (а.с. 10) Жодних доказів, які спростовують твердження позивача матеріали справи не містять. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин, комунальні платежі не сплачує, в утримані житла участі не бере, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved