Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

12.07.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Олашин В.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який уточнив 11.11.2021, змінивши предмет позову, й просив: Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги № 114/2 від 27 червня 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК», в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за Кредитним Договором №014/5409/74/2605 від 25 травня 2006 року станом на 27 червня 2019 року у розмірі 348 364 гривні 47 копійок, яка визначена в Додатку № 2 до Договору відступлення права вимоги № 114/2 від 27 червня 2019 року; Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги б/н від 27 червня 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за Кредитним Договором №014/5409/74/2605 від 25 травня 2006 року станом на 27 червня 2019 року у розмірі 348364 гривні 47 копійок, яка визначена в Додатку № 2 до Договору відступлення права вимоги б/н від 27 червня 2019 року. В обґрунтування заявлено посилається на те, що 25 травня 2006 року між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (колишня назва - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль») та позивачем був укладений Кредитний Договір № 014/5409/74/2605. 30 травня 2006 року між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений Договір іпотеки б/н. У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем АТ «Райффайзен Банк Аваль», 14.06.2010 Іршавським районним судом Закарпатської області у справі №2-694/10 було прийнято рішення, яким вирішено стягнути з позивача на користь банку заборгованість по кредитному договору в сумі 311085, 39 грн., звернувши стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі Договору іпотеки № б/н від 30.05.2006) ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». 27 червня 2019 року між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Відповідачем Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/2. 02 липня 2019 року між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» був укладений Договір про відступлення прав за договорами іпотеки б/н. 27 червня 2019 року між відповідачем Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» був укладений Договір відступлення права вимоги б/н. 02 липня 2019 року між відповідачем Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» був укладений Договір про відступлення прав за договорами іпотеки б/н. Позивач стверджує, що на виконання даного рішення, а саме в період з 14.06.2010 по 31.05.2013, ним добровільно сплачувалися кошти. Разом з тим банк незаконно після ухвалення судового рішення продовжував нараховувати пеню, яка збільшилася до 248433, 55 грн., що суперечить позиції ВС про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Після цього норми законодавства за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом (за правомірне користування кредитом), не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за правомірне користування кредитом. З цих підстав позивач вважає, що є недійсним відступлення права грошової вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості в іншому розмірі, ніж у встановленому рішенням суду. 17.08.2021, 23.08.2021, 07.10.2021 представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерного товариства «Оксі Банк» відповідно та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подали відзив на позовну заяву в первісній редакції, в якій вони заперечили щодо задоволення позовних вимог. 26.01.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надіслав заперечення на змінені позовні вимоги, в яких зазначив, що оспорювані позивачем правочини відповідають приписам чинного законодавства, вчинені учасниками, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідають їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків, а відтак підстав для визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги немає. Окрім цього зазначає, що спірними договорами змінено лише кредитор в існуючому зобов`язанні, обсяг прав та обов`язків позивача не змінився. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В судове засіданні представники відповідачів не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи за їх відсутності, щодо задоволення позову заперечують. З огляду на те, що стороною відповідача висловлено свою правову позицію по суті позову, суд вважає за можливе розглянути спір на підставі наданих письмових доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. 25 травня 2006 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (колишня назва - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль») та позивачем був укладений Кредитний Договір № 014/5409/74/2605. 30 травня 2006 року між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений Договір іпотеки б/н, яким забезпечено вимогу іпотекодержателя, що випливає із вищевказаного кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , належна іпотекодавцю. 27 червня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОКСІ БАНК» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-11 та договір відступлення прав за договорами іпотеки від 02 липня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. і зареєстрований у реєстрі під № 1007. Відповідно до зазначених договорів первісний кредитор передав (відступив), а AT «ОКСІ БАНК» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення (іпотеки), у тому числі й до [PERSON] . Згодом між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено Договір відступлення права вимоги від 27 червня 2019 року, згідно з умов якого AT «ОКСІ БАНК» передав (відступив), а новий кредитор прийняв всі права вимоги до боржників за кредитним портфелем, у тому числі до [PERSON] . Також до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» на підставі ст. 27 Закону України «Про іпотеку» перейшли права, які забезпечують зобов`язання боржника за основним договором, а саме: за договором іпотеки від 30 травня 2006 року, посвідченим нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. і зареєстрованим в реєстрі за № 1064, укладеним між AT «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , про що між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» був укладений окремий правочин - договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 02.07.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. і зареєстрований у реєстрі за №1009. Витягом з реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019 стверджується, що за кредитним договором №014/5409/74/2605 у [PERSON] наявна заборгованість у загальній сумі 348364, 47 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 28459, 47 грн., сума заборгованості за відсотками - 30669, 89 грн., сума пені - 289235, 11 грн. 14.06.2010 Іршавським районним судом Закарпатської області у справі №2-694/10 було ухвалено рішення, яким з урахуванням відповідних виправлень стягнуто з [PERSON] на користь Пат «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 311085, 39 грн., звернувши стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі Договору іпотеки № б/н від 30.05.2006) ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». При цьому зі змісту означеного рішення видно, що станом на 06.04.2010 вищевказана сума заборгованості у 311085, 39 грн. складається з 242794, 02 грн. заборгованість по кредиту, 37396, 15 грн. заборгованість по відсоткам, 647, 75 грн. та 34077, 47 пеня. Окрім цього у рішенні вказано, що з позовом про стягнення заборгованості з позичальника банк звернувся 16.04.2010. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правові висновки про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості у кредитному зобов`язанні, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не існує домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скориставшись своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, то за відсутності належної правової підстави (яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена), відсутні й підстави для нарахування процентів та пені. Відтак у AT «Райффайзен Банк Аваль» на момент відступлення прав вимоги не існувало вимоги до позивача в обсязі, відступленому банком на користь АТ «Оксі Банк», а саме в частині розміру заборгованості. Разом з тим, надавши правову оцінку вказаної позивачем підстави недійсності договорів щодо відступлення права вимоги у зв`язку з передачею вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, суд вважає за необхідне звернутися до практики Верховного суду у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У статті 203 ЦК України закріплені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша цієї статті). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста цієї статті). Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що у [PERSON] перед банком існує невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором №014/5409/74/2605, виражене у наявності заборгованості станом на 06.04.2010 у загальній сумі 311085, 39 грн. Позивач не посилався на те, що на момент укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги заборгованість стягнута за рішенням суду вже була погашена у повному обсязі і такого зобов`язання не існувало, чи воно не було дійсним та відповідних доказів не надавав, що свідчить про існування зобов`язання за яким відступлено право вимоги. Зі змісту позовних вимог вбачається, що підставою для визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними є те, що попередній кредитор передав право недійсної вимоги (неіснуючого боргу) саме в розумінні розміру такого боргу новому кредитору. У позові вказано, що первісний кредитор мав право відступити право вимогу тільки на суму 99920, 92 грн., проте за оспорюваними договорами до нового кредитора перейшло право вимоги на суму 348364, 47 грн., що є більшим ніж стягнуто за судовим рішенням за рахунок незаконного нарахування пені. Тобто позивач фактично оспорює дійсність переданої грошової вимоги лише у контексті характеру та розміру заборгованості за кредитним договором, яка відступлена попереднім кредитором новому кредитору за оспорюваним договором. Проте вказані обставини є предметом доказування та встановлення у справі за позовом нового кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у справі про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Надавши оцінку доводам сторони позивача, суд приходить до переконання, що оскільки законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, позивачем не наведено законних підстав, що в момент вчинення оскаржуваного договору порушено його права та/або інтереси як не сторони цього правочину, а тому відсутні підстави для визнання договорів відступлення прав вимоги в частині визначення загальної суми заборгованості. За таких обставин суд відмовляє у позовних вимогах в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed