Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Веснянської сільської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги\~обґрунтовує тим,що\~воназнаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мала прізвище « [PERSON] ». 18 грудня 2009 року шлюб з останнім був розірваний. 20 листопада 2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з розпорядженням від 25.05.2004 року, Веснянська сільська рада виділила позивачу квартиру загальною площею 27,3 кв.м. Поруч була вільна кімната в якій ніхто не проживав. У зв`язку з тим,що позивач є інвалідом 3 групи та має малолітню дитину, звернулася до Веснянської сільської ради, яка своїм рішенням виділила додатково кімнату в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , площею 8,9 кв.м. Позивач подала до БТІ документи на виготовлення правовстановлюючих документів та реєстрацію права власності та вважала , що є власником двокімнатної квартири. В 2020 році звернулася до БТІ та отримала свідоцтво про право на власності на житло, в якому записана однокімнатна квартира та витяг про реєстрацію права власності в якому кімната площею 8,9 кв.м відсутня. В усному порядку представник БТІ пояснив позивачу, що відсутні підстави для реєстрації кімнати площею 8,9 кв.м. Починаючи з 2005 року позивач постійно мешкає за цією адресою разом зі своїми доньками [PERSON] та [PERSON] . Фактично з 2005 року на думку позивача вона правомірно набула права власності як добросовісний набувач, не приховувала факт проживання в цьому житловому приміщені, володіє ним безперервно, сплачує кошти по витратам за користування. Тому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю зазначеної кімнати,оскільки проживає та користується нею відкрито та безперервно вже понад 10 років, а саме з 2005 року. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено головуючому судді [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.01.2021 у вказаній цивільній справі відкрито провадження. \~ \~ \~ \~Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 945/2151/20. \~ \~ \~\~Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2021 вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М. \~ \~ \~ \~Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14.06.2021року справу прийнято до свого провадження головуючим суддею Войнарівським М.М. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Дорошенко М.В. не з`явилися,при цьому подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представником відповідача сільської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області подана заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, згідно якої будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надано. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 17.12.2003року [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорта позивачки серія [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки Виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 1528 від 14.12.2020року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів справи власником зазначеної квартири загальною площею 27,3 кв.м. на праві приватної спільної часткової власності є [PERSON] 1/2 частка та [PERSON] 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на власності на житло від 25.05.2004року №3/158. Та зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 24.06.2004 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на « [NUMBER] .11.2014 року реєструючи шлюб з [PERSON] . Довідкою №189 від 21.12.2020року виданою ПП «Весняне-2» підтверджується факт оплати [PERSON] за комунальні послуги та відсут\-ність заборгованості за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 36,2кв.м.). Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіла квартирою,добросовісно заволоділа наявним майном та продовжувала безперервно проживати в ньому. Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , підтвердили те,що позивачка користується спірною кімнатою та сплачує послуги починаючи з 2005 року. Таким чином позивач володіла даною кімнатою відкрито, сплачувала комунальні послуги та інші платежі. Про дане володіння відоме працівникам ради.І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння є непреривним, так як позивачка не покидала зазначену квартиру протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання в судовому порядку права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved