Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.10.2018 року ним було підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501077040 на суму 200 000,00 грн. 28.08.2019 року відповідач, не маючи на те законних підстав, звернувся до приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, яка задовольнила таку заяву та вчинила виконавчий напис від 28.08.2019 року № 19632 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 458 446,69 грн. 02.10.2019 року приватним виконавцем Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження № 60203652 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Як зазначає позивач, з вказаним виконавчим написом він не згоден, оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а наданий нотаріусу кредитний договір не був посвідчений нотаріально. Крім того, наданий банком розрахунок не може вважатись доказом безпірності заборгованості, а його (позивача) банком не було повідомлено про наявність заборгованості і не було пред`явлено до нього вимог. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню оспорюваний виконавчий напис. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2022 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. 11.04.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача Луньової А.Г. У даних поясненнях представник відповідача заперечує проти позову, вказуючи на те, що позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Крім того, позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчим написом та не надано жодного доказу га підтвердження своїх вимог. З урахуванням наведеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, а в разі їх задоволення повністю або частково відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір. 18.05.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача Ременюк Т.О. на позовну заяву, аналогічний за змістом вищевказаним письмовим поясненням представника відповідача Луньової А.Г. , в якому представник відповідача також просить розглядати справу у відсутність представника відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить розглядати справу в його відсутність. Також, представником позивача подано заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України відносно надання доказів судових витрат. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у відзиві просить розглядати справу у відсутність представника банку. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.08.2019 року приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 19632, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 458 446,69 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] , серед іншого, посилається на те, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим, оспорювальний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Вказані доводи позивача не спростовані відповідачем. Вищевикладені обставини та підстави суд вважає достатніми для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відтак інші доводи позивача судом не оцінюються. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. З урахуванням вищенаведеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1488,60 грн. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,

Outcome: approved