Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мендрин Андрій Володимирович звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач є спадкоємцем першої черги при отриманні права на спадщину за законом. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складалось з двох земельних часток (паїв). У зв`язку з цим, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявського Ю. В. про відкриття спадкової справи. Однак нотаріус повідомив, що [PERSON] не може спадкувати за законом, оскільки 30 листопада 2015 року секретарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради Назарьовою К. А. було посвідчено заповіт, складений від імені [PERSON] на все його майно, яке залишиться після його смерті, на користь [PERSON] про що містяться дані у спадковій справі № 677/2017. Позивач вважає, що оскільки відповідно до висновку ЛКК № 4 від 17 липня 2006 року Кобеляцької районної поліклініки [PERSON] мав фізичну ваду виражену тотальну деменцію зі стійким Корсаковським амнестичним синдромом внаслідок перенесеної тяжкої ЗЧМТ з забоєм головного мозку середнього ступеню. Ампутаційна кукса с/з обох гомілок внаслідок відморожування обох ступней 3-4 ступеня, то вказаний заповіт, який посвідчений без присутності двох свідків, є нікчемним. Вважає, що [PERSON] не міг самостійно прибути до Чорбівської сільської ради, скласти заповіт і розуміти правильність своїх дій. За наявності очевидного факту неможливості усвідомлення [PERSON] власних дій в результаті своєї хвороби, виникає сумнів у діях секретаря виконкому Чорбівської сільської ради щодо встановлення дієздатності заповідача. Окрім цього, із тексту заповіту не відомо місце складання даного заповіту. Зважаючи на це, позивач просить визнати нікчемним заповіт, складений від імені [PERSON] і секретарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради 30 листопада 2015 року, виключити заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради зі спадкового реєстр та стягнути з відповідача витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 764,40 грн. Представник відповідача, адвокат Галушко С. С., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на норми ЦК України та практику Верховного Суду України, просить суд в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень вказує на те, висновок ЛКК № від 17 липня 2006 року Кобеляцької районної поліклініки, на який посилається відповідач, виданий виключно для направлення [PERSON] до психоневрологічного будинку-інтернату та іншого правового значення не має. Між виникненням у [PERSON] хвороби деменції у грудні 2004 року та підписанням ним заповіту у листопаді 2015 року минув досить тривалий проміжок часу, протягом якого [PERSON] не лікувався у психіатричних медичних закладах, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував, недієздатною чи обмежено дієздатною особою судом не визнавався. Станом на час підписання заповіту [PERSON] мав стан здоров`я, достатній для особистого звернення до секретаря виконавчого комітету Чорбівської сільської ради для нотаріального посвідчення його заповіту. Крім цього, твердження позивача про те, що із тексту заповіту невідомо місце його складання є безпідставним, оскільки заповіт містить відомості про місце його складання. Ухвалою суду від 27.12.2019 позовну заяву залишено без розгляду та надано строк для усунення її недоліків. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Чорбівську сільську раду Кобеляцького району Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року в справі призначено посмертну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження в справі зупинено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року провадження у справі поновлено для\~ надання додаткових матеріалів за запитом Київського міського центру судово-психічної експертизи . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року провадження в справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року\~ поновлено провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року залучено Білицьку селищну раду Полтавського району Полтавської області як правонаступника Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2021 року у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження в справі зупинено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2021 року провадження у справі поновлено для надання додаткових матеріалів, згідно клопотання КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради». Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року провадження в справі зупинено на час проведення експертизи. 12 жовтня 2021 року з КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» на адресу суду надійшов лист про те, що з приводу медико-експертної справи на [PERSON] , який оглядався спеціалізованою психіатричною МСЕК 14.02.2005 року, необхідно звернутися до КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Полтавської обласної ради», а тому відпали обставини для зупинення провадження по справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2021 року за клопотанням відповідача [PERSON] у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження в справі зупинено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2022 року поновлено провадження та продовжено підготовче засідання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.\~ В судовому засідання представник позивача, адвокат Мендрин А.В. позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що [PERSON] є її дядьком, останні 11 років до дня його смерті він проживав у неї. Вона здійснювала догляд за ним, оскільки він був інвалідом. Психіатричними захворюваннями [PERSON] не страждав, в психіатричних закладах не лікувався та не перебував. Вона здійснила його поховання. Позивач проживає в Росії, лише одного разу приїжджала в Україну, хотіла влаштувати [PERSON] до психоневрологічного інтернату, однак це не зробила. Представники відповідача, адвокати Монастиренко С.М. та [PERSON] прохали відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (т.1 а.с.8). Відповідно до заповіту складеного в с. Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області 30 листопада 2015 року та посвідченого сектерарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Назарьовою К.А., заповідач [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все, на що він має право і буде йому належати на момент смерті заповів [PERSON] (т.1 а.с.10). Із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] та\~ [PERSON] (а.с.53-54, 58). Відповідно до медичної карти від 17.03.2006 р. [PERSON] перебуває на постільному режимі, потребує стороннього догляду, може перебувати у психоневрологічному будинку-інтернаті (а.с.108). Відповідно до висновку ЛКК №4 від 17.03.2006 [PERSON] за станом здоров`я потребує перебування в психоневрологічному будинку-інтернаті (а.с.109). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 691 від 16.12.2020 на момент складання заповіту, 30.11.2015 [PERSON] виявляв ознаки психічного розладу - деменція поєднаного (травматичного, судинного, інтоксикаційного) ґенезу (F 01,8)\~ і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Визначений психічний розлад відноситься до категорії «недоумство». За своїм психічним станом [PERSON] під час складання заповіту, 30.11.2015, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З наявного психічного діагнозу, поведінка [PERSON] у період складання заповіту визначалась вираженим психічним розладом (т.1 а.с.144-148). Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №18 від 18.02.2022 [PERSON] станом на 30.11.2015 виявляв ознаки розладу особистості органічного (травматичного, токсичного (алкогольного) та судинного) походження (F07.84 за МКХ-10). Вказаний вище психічний розлад істотно впливав на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області 30.11.2015, але не позбавляв його такої здатності (т.2 а.с.145-163). Посилання адвоката Мендрина А.В. про те, що законодавством не передбачено такого документу як «акт» як результат психіатричної експертизи, суд не приймає до уваги, оскільки акт судово-психіатричного експерта № 87 від 18.02.2022 складено\~ у відповідності до форми первинної облікової документації №100/о, затвердженої наказом МОЗ України 28.07.2014 № 527. Назва проведеного дослідження (акт, висновок) не впливає на його результат. \~ 07.05.2007 р. [PERSON] видав [PERSON] довіреність на отримання пенсії у Чорбівському поштовому відділенні. Дана довіреність посвідчена Русняк Л.І., приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу. Під час посвідчення довіреності нотаріусом дієздатність [PERSON] перевірена (т.2 а.с.19). Допитана в судовому засіданні лікар-психіатри [PERSON] пояснила суду, що близько 2006 року до неї прийшла [PERSON] та прохала підготувати відповідні документи на [PERSON] для оформлення його до психіатричного будинку-інтернату, остільки в неї немає можливості здійснювати за ним догляд або забрати з собою до російської федерації, де вона проживає. Однак їй відомо, що [PERSON] до інтерну влаштований не був, а проживав у племінниці [PERSON] . З 2006 року [PERSON] \~ до неї зі скаргами не звертався, ніякого лікування не отримував, в зв`язку з цим він був знятий з диспансерного обліку. Записи в картці хворого робила зі слів його родичів, яких могла зустріти на вулиці. Записи робила без огляду хворого\~ вже по встановленому раніше діагнозі. В період з 2013 по 2016 рік [PERSON] взагалі не бачила. Повідомила, що бувають випадки, коли хворому протягом певного періоду життя стає краще та відбувається прогрес у його психічному здоров`ї. Також повідомила, що діагноз [PERSON] не відповідав його стану, однак для того, щоб його змінити необхідно було провести обстеження хворого, а останній до неї не звертався, як і не звертався ніхто з його родичів. Стан [PERSON] був кращий ніж встановлений діагноз. Допитана в судовому зсіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що працювала секретарем Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області і нею в 2015 році був посвідчений заповіт [PERSON] . Останній був жителем Чорбівської сільської ради, мав реєстрацію на постійне місце проживання. Однак не проживав в селі, оскільки будинок не придатний для проживання. [PERSON] особисто прийшов до неї\~ в кабінет за допомогою паличок,\~ без попередньої домовленості. Бачила, що його привезла племінниця [PERSON] . Виявив бажання скласти заповіт, висловив свою волю, вона за допомогою комп`ютерної техніки набрала текст заповіту, роздрукувала його. Інших осіб в кабінеті не було. Тиску на [PERSON] не було. Вона під час особистого спілкування впевнилася в його дієздатності, підтверджує, що він був розумово здоровий, на всі питання відповідав адекватно, де він та що відбувається розумів.\~ Заповіт був прочитано [PERSON] вголос і власноручно підписаний в її присутності. Судом не встановлено, що [PERSON] за життя визнавався обмеженим у дієздатності або недієздатним. Звертаючись до суду з позовом адвокат Мендрин А.В. вказував, що підставою визнання заповіту нікчемним є порушення вимог щодо його форми, а саме, те, що заповіт посвідчений без присутності двох свідків, хоча [PERSON] мав фізичну ваду виражену тотальну деменцію зі стійним Корсаковським амнестичним синдромом внаслідок перенесеної тяжкої ЗЧМТ з забоєм головного мозку середнього ступеню. Ампутаційна кукса с/з обох гомілок внаслідок відморожування обох ступней 3-4 ступеня. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). За змістом ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно дост. 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту) органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію як посвідчення заповітів (крім секретних). Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту: 1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю; 3) заповіт складається особисто заповідачем; 4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК. З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. Судом встановлено, що оспорюваний заповіт\~ складений в письмовій формі, в ньому вказано дату, час та місце його складання -\~ 30 листопада 2015 року, 14 година 45 хвилин за київським часом, село Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області, Україна. У графі підпис міститься рукописний підпис та рукописний напис [PERSON] . Також у заповіті вказано місце, дата посвідчення заповіту, а також ким він посвідчений. Також вказано, що заповіт прочитаний вголос заповідачем і власноручно ним підписаний у присутності секретаря виконавчого комітету Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області о 14 годині 45 хв. Секретар виконкому Чорбівської сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1254, ч.2 ст.1307 ЦК України, встановила його дійсну волю на розпорядження майном на випадок його смерті та посвідчила особистий підпис на заповіті, при цьому будь-яких інших осіб при цьому не було, а тому і не було необхідності залучати двох свідків для такого посвідчення. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 р. (справа № 204/1064/16-ц, провадження № 61-21834св19) наголосив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Згідно ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так, у справі було проведено судово-психіатричну експертизу , відповідно до висновку якого [PERSON] станом на 30.11.2015 виявляв ознаки розладу особистості органічного (травматичного, токсичного (алкогольного) та судинного) походження (F07.84 за МКХ-10). Вказаний вище психічний розлад істотно впливав на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області 30.11.2015, але не позбавляв його такої здатності (т.2 а.с.145-163). Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги зазначений акт судово-психіатричного експерта № 87 від 18.02.2022 року, оскільки такий висновок є чітким, достатнім та обґрунтованим, складений на підставі детального аналізу матеріалів цивільної справи, всіх медичних документів, а тому немає підстав сумніватись в його правильності. В той час, висновок судово-психіатричного експерта № 691 від 16.12.2020 відповідно до якого встановлено, що [PERSON] під час складання заповіту, 30.11.2015, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, зроблений без дослідження всіх медичних документів [PERSON] , зокрема без врахування медико-експертної справи. Також в сукупності з цими доказами суд бере до уваги і свідчення лікаря-психіатра [PERSON] яка стверджувала, що\~ встановлений діагноз [PERSON] не відповідав його дійсному стану здоров`я, і для його перегляду\~ необхідний був огляд хворого, однак останній до неї ні з якими скаргами не звертався. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України\~ суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом не встановлено, що у момент складення заповіту у [PERSON] були фізичні вади або хвороби, які позбавляли його здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту. На підставі вищевикладеного суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову. В зв`язку з цим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed