Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 29 637,52 гривень та судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 03.02.2012 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банківських послуг №б/н. Загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором №б/н від 03.02.2012 року станом на 27.12.2020 року становить 29 637,52 гривень. Відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені Договором, ухилитися від виконання зобов`язань перед Банком. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак до позовної заяви подав клопотання про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю та враховуючи подання письмової відповіді на відзив, до якого просив задоволити позовні вимоги Банку в повному обсязі, а тому суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що позивач не надав письмового доказу, який підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання між сторонами, оскільки заява-анкета від 03.02.2012 року не може вважатись законним документом, який встановлює зобов`язання сторін. Крім цього, у даній заяві-анкеті від 03.02.2012 року відсутні будь-які домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та умови про її встановлення та відсутні будь-які домовленості сторін про відповідальності у вигляді неустойки(пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Роздруківка із сайту позивача, витяги з Умов, та посилання на них, не можуть бути належними доказами по справі, оскільки вони виражають волевиявлення і дії лише однієї сторони зобов`язання(банку), яка в односторонньому порядку вносить відповідні зміни в умови та правили споживача. Разом з тим позивачем не доведено факту надання та отримання ним кредитних коштів. Відтак вважає, заборгованість перед позивачем є повністю є відсутня. При цьому, строк звернення до суду з позовом позивачем пропущений, поважності причин пропуску строку звернення до суду не встановлено та просив такий застосувати. У зв`язку з чим, просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали даної справи, матеріли судової справи №465/8545/14-ц та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03.02.2012 року між ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так, [PERSON] підписавши вказану заяву, 03.02.2012 року приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом, та з цього моменту між нею та Банком було укладено договір в порядку ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з\~ч.ч.1,2\~ст.1069\~ЦПК України\~якщо відповідно\~до договору\~банківського рахунка\~банк здійснює\~платежі з\~рахунка клієнта,\~незважаючи на\~відсутність на\~ньому грошових\~коштів (кредитування\~рахунка),\~банк вважається\~таким,\~що надав\~клієнтові кредит\~на відповідну\~суму від\~дня здійснення\~цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1\~і\~2 глави 71\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконані робочу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1\~ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згідний з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді. До кредитного договору банк додав підтверджуючі документи переказу коштів, довідку, виписку за договором №б/н за період 01.01.1999-14.04.2022, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до\~ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором №б/н від 03.02.2012 року/а.с.9-13/ станом на 27.12.2020 року становить 29 637,52 гривень, з яка складається з: 8 828,91 гривень - заборгованість за тілом кредитом та 20 158,84 гривень - заборгованість за простроченими відсотками та 1\~488,94 гривень нарахована пеня. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором в межах суми заборгованість за тілом кредитом, відповідачем жодним чином спростовано не було. Крім цього, доказів на підтвердження чи спростування обставини щодо не укладення договору матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного договору про надання банківських послуг №б/н від 03.02.2012 року, останній у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. При цьому, як вбачається з виписки по кредитній картці [PERSON] , останній частково сплачував заборгованість за договором, що свідчить про визнання факту укладення кредитного договору між ним та АТ КБ «ПриватБанк», та те, що йому були відомі умови кредитування. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такі обставини, встановлені між сторонами рішенням апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015 року по справі№465/8545/14-ц, які не підлягають доказування в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, то спростовують твердження відповідача щодо відсутності між сторонами факту укладення договору, надання кредиту, його отримання та користування ним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву від 03.02.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів. Отже вимоги про стягнення прострочених відсотків та пені не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, Анкета-заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, відсутні процентна ставка, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тому суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») заборгованості за відсотками, в тому числі заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України. Разом з тим, суд враховує і вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 20 449,56 гривень. Разом з тим, відповідачем у суді було заявлено щодо застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.\~259\~ЦК України\~позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (пункт 51). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Окрім того, потрібно мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у зв`язку з чим не міг перериватися (Ухвала ВССУ від 11.02.2015 р. по справі № 6-42505св14). До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова оплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі за №6-43цс17. З наданого представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розрахунку заборгованості не вбачається підстав для переривання строку позовної давності. Однак, з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)», яким були внесені доповнення до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, а саме доповнено п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначенні статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». З огляду на наведене, та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано належних доказів пропуску позивачем строків позовної давності, а строк випущеної картки до останнього дня становить - 09/2018, а з позовом позивач звернувся 02.02.2021 року, тому доводи, які зазначені відповідачем щодо застосування строку позовної давності є необґрунтованими. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України\~та п.39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 676,22 гривень пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial