Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказав, сторони по справі є співвласниками домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Позивач є власником 1/2 частини домоволодіння, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою набуття спільної часткової власності на дане майно є рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.07.2014 року. Фактично, протягом багатьох років існує два відокремлених домогосподарства, проте згідно правовстановлюючих документів, нерухоме майно належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках по Ѕ частині. Протягом останнього часу між сторонами як співвласниками виникають суперечки та конфлікти щодо користування даним майном, зокрема відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем спільним майном, перешкоджає вільному доступу до спільного домоволодіння, і домовленості про виділ в натурі частки із спільного часткового володіння не досягнуто. Тому позивач була змушена звернутися до суду та просила суд припинити право спільної часткової власності між нею та відповідачем на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на приміщення в даному житловому будинку. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 29.06.2022 року відкрито провадження в даній справі та справа призначена до підготовчого засідання, відповідачу був наданий час для подачі відзиву. Відповідач [PERSON] , своїм правом на подачу відзиву не скористався, але 13.09.2021 року подав письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких проти позову заперечив в повному обсязі. Та пояснив що твердження позивача щодо того що кожен з співвласників має власний окремий вхід, відокремлену житлову площу, усталений порядок користування спільною земельною ділянкою та прибудинковими спорудами не відповідає дійсності. Також не\~відповідає дійсності\~твердження позивача,\~що фактично\~протягом багатьох\~років існують\~два відокремлених\~домогосподарства.В житловому\~будинку фактично\~проживає відповідач\~ [PERSON] .Позивач [PERSON] в житловому будинку не проживає. Одними із позовних вимог позивача є визнання за нею право власності на котельню № 1-6 (загальна площа 3,4 кв.м.) та кухню № 1-7 (загальна площа 8,8 кв.м.) фактично позбавивши відповідача можливості обігрівати будинок та готувати собі їжу. У разі задоволення позовних вимог частина будинку, що залишається [PERSON] буде позбавлена життєзабезпечення, а тому з даними позовними вимогами відповідач категорично не згідний і вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. 18.04.2022 року в справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили суд їх задовольнити, та додатково пояснили що клопотання про призначення експертизи вони не зявляли, оскільки в позивача відсутні кошти на проведення даної експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав вказаних у письмових поясненнях, та просив суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.07.2014 року визнано право власності в рівних долях по 1/2 частині будинковолодіння за адресою [ADDRESS] . Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 36658931 від 23.04.2015 року. Згідно довідки виданої Будищенською сільською радою від 07.12.2020 року за № 164 за домоволодінням по [ADDRESS] та області обліковується земельна ділянка площею 0,05 га. Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкта оцінки від 28.04.2021 року, вартість Ѕ частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] та області становить 37\~500 грн. Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. В силу статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однією із правових форм розпорядження власником своєю часткою у праві спільної часткової власності є право співвласника на виділ у натурі частки із майна, яке є у спільній часткової власності, що встановлено у статті 364 Цивільного кодексу України. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїх постановах від 11 листопада 2019 року (справа № 369/5164/15-ц), 12 лютого 2020 року (справа 161/16460/16-ц), зазначає, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.6, п. 7 Постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена ізольована після переобладнання частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року міститься правовий висновок по справі № 6-1443цс16. Так, поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Викладене повністю узгоджується із правовим висновком, викладеному Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1443цс16від 16.11.2016 р. Велика палата Верховного суду в постанові від 20 листопада 2019 року, справа № 344/8200/14-ц, провадження № 14-302цс19, зазначає: Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Згідно з п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 цієї Інструкції виділ частки в натурі з об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого виділу в натурі частки з об`єкта з дотриманням чинних будівельних норм. Суд звертає увагу, що у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, відповідно до вищевказаної Інструкції, має міститись: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями статей\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, суд позбавлений можливості за матеріалами даної справи, без проведення експертизи, прийняти обґрунтоване рішення, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Звертаючись із вказаною позовною заявою до суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б давали суду підстави для виділення в натурі по Ѕ частці, що є у спільній сумісній власності. Зважаючи на це, а також те, що суд самостійно позбавлений можливості визначити розмір часток та координати поворотних точок, через відсутність спеціальних знань, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі п.2 ч.2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на позивача в разі відмови в позові.

Outcome: dismissed