Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

в провадженні суду перебуває вказана цивільна справа, у якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, а саме:- суму основного боргу у розмірі 6 600 доларів США, що дорівнює 178 200,00 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення боргу у сумі 4 680,78 гривень; а також: - витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 07.08.2020 року було надано гр.. [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 6 600 доларів США на строк до 01.09.2020 року. Зазначена обставина підтверджується доданою до позовної заяви, складеною Відповідачем власноруч та підписаною розпискою від 07.08.2020 року, згідно якої відповідачем зобов`язувався повернути Позивачу позику в розмірі 6600 доларів США до 01.09.2020 року. Позивач вказує, що порушення взятих на себе зобов`язань за договором, не зважаючи на численні вимоги Позивача повернути борг, станом на дату подачі цього позову Відповідач не повернув Позичені гроші. Крім того, позивач вважає, що оскільки в добровільному порядку Відповідач відмовляється повернути борг, Відповідач зобов`язаний сплатити йому 3% річних за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 4 680,78 грн. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засіданні не з`явився, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. При цьому, заява не містить заперечень проти зачного провадження, окрім того в судовому засіданні 09.02.2022 року представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що стороною позивача у заяві щодо заочного розгляду справи заперечень не зазначено, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого 07.08.2020 року [PERSON] взяв у займи [PERSON] суму коштів у розмірі 6600 доларів США на строк до 1 вересня 2020 року під відсоток у 10% на місяць з можливістю дострокового погашення. Відсоток за користування грошима виплачується кожного місяця 7 числа, [PERSON] зобов`язується повернути 6 600 доларів США у повному обсязі до 1 вересня 2020 року, що підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем [PERSON] від 07.08.2020 року, копію якої долучено до матерів справи. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі в сумі 6600 доларів США грн., що еквівалентно 178 200,00 грн., відповідно до курсу НБУ на день звернення з позовом. Доказів, що відповідач у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, згідно умов договору позики, яка оформлена розпискою від 07.08.2020 року [PERSON] взяв "взайми" у [PERSON] суму коштів у розмірі 6600 доларів США на строк до 1 вересня 2020 року під відсоток у 10% на місяць з можливістю дострокового погашення. Відсоток за користування грошима виплачується кожного місяця 7 числа. У зв`язку із викладеним, що зі змісту розписки вбачається, що за користування коштами встановлений відсоток у розмірі 10% на місяць, що, в свою чергу, виключає можливість стягнення трьох процентів річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому позов в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 4 680,78 грн. задоволенню не підлягає. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі 6600 доларів США, що еквівалентна 178 200 за офіційним курсу НБУ станом на 17.06.2021 року є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають завдоволенню. Крім того, позивачем, також заявлено клопотання щодо збагнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема на професійну правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду копії наступних документів: Договір №01.06.21 про надання правової допомоги від 01.07.2021 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Герасимчуком В.А., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №0002654, ордеру серії КС №610687. Пунктом 4.1, 4.2 Договору №01.06.21 про надання правової допомоги визначено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, розмір якого за домовленістю сторін складає 9000,00 грн. За несвоєчасну оплату адвокату передбачених договором сум, клієнт сплачує пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1781,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial