Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

16.09.2021 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її користь, як на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дочкою 23-річного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач являється її батьком. Позивачка навчається на денній формі навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України. Стипендії та інших виплат з моменту вступу і до дня подачі позову позивачка не отримує, працювати за трудовим договором, щоб забезпечувати себе, не має змоги. В зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги від батьків. Шлюб між батьками позивачки розірвано. Батько ніяких стосунків з дочкою не підтримує і дитина перебуває на повному утриманні матері, яка являється пенсіонером та інвалідом ІІ групи. Тому позивачка звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою від 29.10.2021 р. суддею відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 26.01.2022 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.05.2022 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач частково заперечив проти позову, вказавши, що ніколи не мав наміру ухилятися від аліментів та добросовісно сплачував їх на утримання як попередньо ще неповнолітньої так і вже повнолітньої дочки на період навчання. Сплата аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу є непосильною для відповідача. Відповідач з 23.05.2016 р. довічно являється інвалідом 2-ї групи, перебуває на пенсійному забезпеченні. Згідно довідки МСЕК ступінь втрати його працездатності становить 70%. Наслідком цього є численні захворювання, здобуті на колишній роботі, та потребування постійного лікування. Значну частину доходів відповідач витрачає на оплату лікування та придбання ліків, тому він змушений працевлаштуватися на роботу в ТОВ ЕКО для отримання додаткового прибутку. В зв`язку з незадовільним станом здоров`я відповідач працевлаштований на неповний робочий день з оплатою праці в розмірі 50%, що становить станом на 2021 р. близько 3000,00 грн., з січня 2022 р. 3250,00 грн. Надати підтвердження даних обставин він не може, в зв`язку з тим, що Головний офіс, де зберігається вся інформація про заробітну плату, під час війни не працює. Відповідач просив врахувати доводи та призначити аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу. У судове засідання позивачка не прибула, але скерувала на електронну адресу суду заяву, в якій справу просила розглянути в її відсутність та вказала, що доповнень до позовної заяви не має. 04.07.2022 р. позивачкою було надіслано до суду заяву, в якій просила суд врахувати при прийнятті рішення, що її мати втратила 80% працездатності ( відповідач 70%), вона потребує постійного дороговартісного лікування, але завжди підтримує позивачку матеріально, а від відповідача з червня 2021 р. (коли останній раз отримала аліменти) ніякої допомоги позивачка не отримує. Він не цікавиться її життям. Відповідач у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в його відсутність, в якій зазначив, що доводи, викладені у відзиві підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Позивачка народилася [INFO] , її батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини не оспорені стороною відповідача. 24.12.2016 р. позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 24.012.2016 р. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №14545033 від 25.03.2021 р. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 29.03.2022 р. №7127-5000557499 позивачка взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Фактичне її місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Шлюб між батьками позивачки розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 05.08.2004 р. зроблено запис за №89, що стверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.2004 р. Відповідно до копії довідки від 26.08.2021 р. №170 позивачка [PERSON] є студентом ОС Магістр, денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України. Рік вступу 01.09.2021, рік закінчення 31.12.2022 р. Навчання за державним замовленням. Копією довідки обласної МСЕК №1 серії 12ААА №033228 від 06.06.2019 р. стверджено, що мати позивачки [PERSON] має 80% втрати професійної працездатності, а відповідно до копії довідки серії 12ААБ №459214 від 06.06.2019 [PERSON] встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності. З копії довідки серії 10ААА №012705 від 23.05.2016 р. стверджено, що батько позивачки [PERSON] має 70% втрати професійної працездатності, а відповідно до копії довідки серії 12ААА №201837 від 23.05.2016 [PERSON] встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності. Інших доказів ні стороною позивача, ні стороною відповідача суду не було надано на підтвердження своїх доводів. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Оскільки позивачка являється повнолітньою, але продовжує навчання, вона не досягла 23 річного віку, не має самостійного джерела доходу, тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Зважаючи, що ні позивачем, ні відповідачем не надано суду обгрунтування з наданням належних доказів щодо розміру аліментів, суд враховує, що відповідач являється інвалідом 2-ї групи та вважає, що виходячи з принципів розумності та справедливості, підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст.199 Сімейного Кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Позивачка звернулася до суду з позовом 16.09.2021 р., тому аліменти підлягають присудженню від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, яке відповідно до довідки від 26.08.2021 р. №170 закінчується у позивачки 31.12.2022 р. Водночас, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення такого розміру аліментів на повнолітніх осіб. У зв`язку з тим, що відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки являється інвалідом ІІ групи, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial