Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 січня 2022 року на її адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 17 грудня 2021 року, що винесена приватним виконавцем. Отримавши ідентифікатор доступу, позивачка через сайт автоматизованої системи виконавчого провадження ознайомилась з його матеріалами та встановила, що підставою для його відкриття став виконавчий напис №80648 від 12 червня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким було запропоновано звернути стягнення на позивачку за кредитним договором від 06 грудня 2007 року №2513/507С, укладеним з Публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК». Стягнення заборгованості проводилось за період з 08 квітня 2021 року по 28 травня 2021 року в розмірі 5269 грн. 73 коп. в тому числі: прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 5223 грн. 29 коп., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 46 грн. 44 коп., за вчинення виконавчого напису стягнуто 650 грн. 00 коп., в цілому сума стягнення складає - 5919 грн. 73 коп. З вказаних документів позивачка дізналась, про існування виконавчого напису яким з неї стягнуто заборгованість. Вважає, що зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість яка стягнута за виконавчим написом не є безспірною, крім того, кредитний договір за яким було стягнуто заборгованість не є нотаріально посвідченим, окрім цього, виконавчий напис вчинений за межами строку позовної давності, і тому на її думку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачка в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала суду заяву, згідно якої просила проводити судове засідання у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, надав заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи у їх відсутність (а.с. 97). Суд дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В., приватний нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 5919 грн. 73 коп. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором №2513/507С від 06 грудня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 квітня 2021 року по 28 травня 2021 року, і складається з: простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 5223 грн. 29 коп., строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 46 грн. 44 коп. та плати за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 80648 (а.с. 38). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 грудня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., відкрито виконавче провадження №67938453 по виконанню виконавчого напису №80648 виданого 12 червня 2021 року (а.с. 29). Як вбачається з кредитного договору №2513/507С від 06 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , сторони домовились про надання позивачці кредиту шляхом в загальному розмірі 15000 грн. 00 коп. строком на 36 місяців. Даний договір нотаріально не посвідчений (а.с. 35-37). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» - увиконавчому написі повинні зазначатися, зокрема суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначає в своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду оформлених постановами від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18): вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису - 12 червня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором укладеним між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] 06 грудня 2007 року. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи позивачки, про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. на підстав договору укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] 06 грудня 2007 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і таким, що підлягають задоволенню. Що стосується інших доводів позивачки, в частині відсутності безспірності заборгованості за кредитним договором та вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності, то суд зауважує, що оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений , тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що діюче законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачкою доведено суду про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, який вона сплатила при поданні позову до суду (а.с. 14). Що стосується вимог позивачки про стягнення в якості судових витрат, витрати пов`язані з направленням поштової кореспонденції, то суд зауважує, що вказані витрати стягненню на користь позивачки не підлягають, оскільки у відповідність до ст. 133 ЦПК України, не відносяться до судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved