Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона у 2012 році з відповідачем створила сім`ю і перебували у фактичних шлюбних стосунках та від цих відносин [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . З2016 року їх сім`я розпалася і вони проживали окремо. Дитина весь час проживає із нею і повністю перебуває на її утриманні. За час окремого проживання відповідач життям дитини не цікавився, не зустрічався з нею, не проявляв інтересу до її здоров`я, навчання, не надає матеріальної допомоги на утримання, тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, у зв`язку з чим у неї виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом для захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, оскільки не позбавлення в судовому порядку відповідача батьківських прав істотно ускладнює та перешкоджає в реалізації прав дитини, у зв`язку із чим вона просила позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 червня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на обставини викладену у позовній заяві, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, які повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання», «адресат відмовився» (а. с. 61, 68), також відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 36), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Представник третьої особи надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, а також просила долучити до справи висновок органу опіки та піклування. 04 липня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи покази свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 139 (а. с. 36). Матеріалами справи підтверджено, що 11 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 134 (а. с. 37). Також судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 52 від 01 вересня 2021 року, виданою виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, за підписом сільського голови Ємельянова О.Д. (а.с.32). Відповідно до відповіді, наданої директором Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 143» Дніпровської міської ради Лукіної Н.В. за № 375 від 23 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-А класі вказаної школи, однак батько дитини - [PERSON] батьківські збори не відвідує, не спілкується з класним керівником та вчителями (а. с. 30). Крім того, відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Дніпровської міської ради» за № 1187 від 17 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує медичний заклад з матір`ю - [PERSON] (а. с. 29). Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 143» Дніпровської міської ради [PERSON] навчається в СЗШ № 143 з першого класу та зарекомендував себе як здібний учень. Мати хлопчика, [PERSON] , постійно цікавиться успіхами хлопчика, приділяє увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, а батько - [PERSON] в школу жодного разу не приходив, ніколи не телефонував, не цікавився навчанням дитини у школі та його успіхами, не відвідував батьківські збори (а.с.63). Також судом встановлено, що на підставі судового наказу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 31). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби (ВДВС) у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Авраменко К.І. від 13 вересня 2021 року за № 59677/в18, заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року станом на 01 вересня 2021 року становить 84 277,74 грн. (а. с. 38-39). Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради за № 3/9-155 від 08 грудня 2021 року, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , 1986 року народження, у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки з`ясовано, що [PERSON] не приділяє увагу вихованню та розвитку дитини, не цікавиться навчанням та розвитком, не піклується про стан здоров`я, матеріальним утриманням не займається, має заборгованість зі сплати аліментів. Батько запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явився, чим показав байдужість до подальшої долі дитини. Внаслідок такої бездіяльності з боку батька створились умови, які шкодять інтересам дитини (а. с. 53-54). У судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили обставини викладені у позовній заяві та пояснили, що жодного разу не бачили відповідача, вихованням неповнолітньої дитини займається лише [PERSON] , а батько дитини самоусунувся від виховання і його утримання. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач не з`явився на виклик до органу опіки і піклування на засідання щодо доцільності позбавлення батьківських прав, та у жодне судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що останній характеризуються негативно, оскільки протягом тривалого часу не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини, під час розгляду справи не змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у нього наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн.

Outcome: approved