Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 01 жовтня 2019 року, в подальшому збільшивши пред`явлені вимоги 24 січня 2020 року (т.1 а.с.110-117), просив суд: скасувати наказ №981/Л від 09 вересня 2019 року "Про звільнення з підприємства за скороченням штату [PERSON] "; поновити його на посаді старшого майстра основного участку (Стан 1250, НЗС 730/500), участку №1, цього структурного підрозділу, з 09 вересня 2019 року; стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 вересня 2019 року по день ухвалення рішення суду про його поновлення на роботі, виходячи із середньомісячної заробітної плати 26 180 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 18 лютого 2019 року [PERSON] працював на посаді старшого майстра основного участку (Стан 1250, НЗС 730/500), участку №1, цього структурного підрозділу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". Відповідно до наказу №981/Л від 09 вересня 2019 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Своє звільнення вважає незаконним та проведеним з допущенням порушень трудового законодавства України. Підставою для скорочення штату став наказ по підприємству ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №562 від 28 травня 2019 року про внесення змін в організаційну структуру управління цеху блумінг, згідно з яким із організаційної структури управління і штатного розкладу цеху блумінг виключено штатну одиницю старшого майстра основного виробничого участку безперервно-заготовочного стана 730/500 участку №1, яку він на той момент займав. 07 червня 2019 року його було ознайомлено із попередженням №1 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої праці - вакантної посади, від якої він відмовився через значно меншу заробітну плату. 09 вересня 2019 року під розписку він отримав трудову книжку із записом про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Зауважив, що ні в день звільнення, ні на момент його звернення до суду з позовом, роботодавцем ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не проведено з ним повний розрахунок. Позивач вважає, що його звільнено з допущенням порушень ст.49-2 КЗпП України, у тому числі без згоди виборного органу профспілки, членом якої він був. Так, 19 серпня 2019 року Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на засіданні профкому відмовила у задоволенні клопотання підприємства про його звільнення із займаної посади. Однак, не зважаючи на це, ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" прийняло оскаржуваний наказ про звільнення його із займаної посади. При прийнятті рішення позивач вважає, що відповідач не врахував його трудову діяльність на підприємстві без жодних зауважень щодо його роботи з 1992 року, що свідчить про високий рівень його кваліфікації, наявність на утриманні дітей, що в сукупності надавало йому переважне право на залишення на роботі у відповідності до вимог ст.42 КЗпП України. Крім того, при звільненні йому не було запропоновано всіх наявних на підприємстві вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації. Незаконним звільненням йому також завдано моральної шкоди, яка виразилась у його хвилюваннях з приводу втрати роботи, зміні образу життя, погіршенні стану здоров`я, тяжкому матеріальному становищі. Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т.1 а.с.19-20). Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Скоробогатька В.Ю. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання по справі (т.1 а.с.218, 223-224). Ухвалою суду від 18 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.236, 237). Ухвалою суду від 13 травня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Скоробогатька В.Ю. про витребування доказів (т.2 а.с.25-26). Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року за клопотанням представника відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" здійснено звернення до Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" для вирішення питання про надання згоди на звільнення [PERSON] . До отримання відповіді на підставі ч.9 ст.43 КЗпП України провадження по справі зупинено (т.2 а.с.53, 54-56). Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року провадження по справі поновлено (т.2 а.с.66-67). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвокат Павленко В.В. на виконання вимог ст.178 ЦПК України подав відзив на позов (т.1 а.с.24-32), в якому просив відмовити в задоволенні пред`явлених [PERSON] вимог, оскільки вважав їх необґрунтованими. Крім того, 05 березня 2020 року представник відповідача подав письмові пояснення на уточнений позов зі збільшенням вимог (т.1 а.с.139-146). Свої заперечення представник мотивував тим, що під час звільнення [PERSON] із займаної ним посади роботодавцем було дотримано визначену законодавством України процедуру вивільнення. Так, змінами до штатного розкладу №11 вих. №05-167 від 18 лютого 2019 року, затвердженими начальником управління організаційного розвитку, 15 лютого 2019 року до штатного розкладу цеху блумінг ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" було введено посаду старшого майстра основного виробничого участку безперервно-заготовочного стану 730/500 (найменування професії по класифікатору 09.03.00 Безперервно-заготовочний стан 730/500 старший майстер основного виробничого участку). З 18 лютого 2019 року [PERSON] працював на зазначеній посаді. Наказом по ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" від 28 травня 2019 року №562 "Про внесення змін в організаційну структуру управління цеху блумінг" виключено із організаційної структури управління та штатного розкладу цеху блумінг штатну одиницю старшого майстра основного виробничого участка безперервно-заготовочного стану 730/500 участку №1. 04 червня 2019 року було видано розпорядження по цеху блумінг №1762 "Про створення комісії", відповідно до якого створено комісію для вирішення питання про наступне працевлаштування працівника. Щодо твердження позивача про невиконання трудового законодавства та не запропонування йому усіх наявних вакантних посад, які він міг зайняти з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, представник відповідача у відзиві зазначив, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в повному обсязі було виконано вимоги ч.1 та ч.3 ст.492 КЗпП України, а саме позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення 07 червня 2019 року. На засіданнях комісії з вивільнення 07 червня 2019 року, 21 червня 2019 року, 02 серпня 2019 року йому було запропоновано вибрати іншу роботу із запропонованого списку вакансій, на якій він може бути працевлаштований, в тому числі з можливістю перенавчання, а також було запропоновано роботу з урахування його досвіду роботи (списки вакансій №511-81 від 07 червня 2019 року, №511-88 від 21 червня 2019 року, №511-112 від 02 серпня 2019 року). [PERSON] тричі відмовився від переведення на іншу роботу, що зафіксовано актами №1 від 07 червня 2019 року, №2 від 21 червня 2019 року, №3 від 02 серпня 2019 року. Крім того, [PERSON] було надано можливість самостійного пошуку вакантних робочих місць на підприємстві у робочі дні зі збереженням середнього заробітку, від чого позивач також відмовився, про що складено акт №1 від 02 серпня 2019 року. Також [PERSON] було запропоновано посаду змінного майстра основного виробничого участку нагрівальних колодязів технології цеху блумінгу, від якої він відмовився, що зафіксовано в акті №4 від 03 вересня 2019 року. Таким чином, позивачеві неодноразово було запропоновано всі наявні на підприємстві вакансії з урахуванням його кваліфікації, досвіду, на які він міг бути працевлаштований, однак він від усіх варіантів відмовився. Щодо доводів позивача про непроведення з ним повного розрахунку при звільненні, то такі доводи не відповідають дійсності. Так, 09 вересня 2019 року - в день звільнення з [PERSON] було проведено повний та остаточний розрахунок шляхом перерахунку коштів на його рахунок в УкрСиббанку, а 05 жовтня 2019 року - перераховано на цей же рахунок кошти за листом непрацездатності з 17 серпня 2019 року по 23 серпня 2019 року за рахунок коштів Фонду соціального страхування. На підтвердження цієї обставини представник ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" надав довідку від 30 жовтня 2019 року та табуляграми. Щодо твердження позивача про його переважне право залишення на роботі, то з цього приводу представник відповідача зауважив, що [PERSON] протягом періоду трудової діяльності на підприємстві неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог нормативних актів з охорони праці та правил внутрішнього трудового розпорядку у цеху блумінг, що підтверджується наказами від 27 серпня 2018 року №1128, від 10 грудня 2018 року №1439, від 03 червня 2019 року №593 та розпорядженнями по цеху від 16 січня 2019 року №175, від 22 лютого 2019 року №522. Крім того, відповідно до змін штатного розкладу від 29 травня 2019 року посада, яку обіймав [PERSON] , є у своєму роді єдиною у штатному розкладі виробничого цеху безперервно-заготовочного стану 730/500, та відбулося скорочення саме тільки однієї посади, а тому виникає питання щодо доцільності оцінки рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці, на яку посилається позивач в обґрунтовування пред`явлених вимог. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник відповідача зазначив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України є необґрунтованими та недоведеними, оскільки передумовою стягнення з відповідача на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі за умови встановлення судом факту неправомірності звільнення такого працівника, адже згідно ч.1 ст.235 КЗпП України працівник поновлюється на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі його звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Проте, на думку представника відповідача, звільнення позивача здійснено на законних підставах, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та спростовує доводи позивача і унеможливлює задоволення його позовних вимог. Крім того, розмір середньомісячної заробітної плати для врахування при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем розраховано невірно. На виконання вимог ст.179 ЦПК України позивач подав до суду відповідь на відзив 10 грудня 2019 року (т.1 а.с.95-101) з викладенням своїх мотивів і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, мотиви їх відхилення, які є аналогічними з доводами, викладеними у позовній заяві. Крім того, 05 березня 2020 року позивач подав письмові пояснення (а.с.147-148), в яких зазначив, що на підприємстві він пропрацював приблизно 27 років, до листопада 2018 року був у числі найкращих робітників, отримував подяки та премії, користувався авторитетом у колективі. Після зміни керівництва його дільниці в 2018 році, на нього почали здійснювати психологічний тиск, вимагати звільнення, накладати безпідставно стягнення, частина з яких була скасована. Фактично ці обставини в сукупності призвели до його незаконного звільнення з підстав скорочення штату. На підтвердження цих обставин долучив копію рішення суду по справі №210/1246/19. Присутні в судовому засіданні позивач та його представник пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні повністю. Вважала, що звільнення позивача здійснено підприємством з дотриманням вимог трудового законодавства України, жодних порушень його трудових прав не допущено. Підтримала позицію, викладену у відзиві та письмових поясненнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, шляхом направлення на електронну пошту суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з позицією, викладеною в письмових поясненнях на позов (т.1 а.с.87-88), представник вважав позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки його звільнення проведено з порушенням ст.43 КЗпП України за відсутності згоди президії профкому Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в період перебування його на лікарняному. Крім того, представник вважав, що відповідачем не було враховано переважне право [PERSON] на залишення на роботі. При звільненні позивача також було допущено порушення ст.49-2 КЗпП України, оскільки позивачеві не було запропоновано усіх вакантних посад, наявних на підприємстві на момент його звільнення. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши пояснення сторін та враховуючи їх позицію по справі, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 03 жовтня 1990 року (т.1 а.с.9-12), 29 листопада 1991 року [PERSON] був прийнятий в цех блюмінг №1 слюсарем-ремонтником 4 розряду Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» імені В.І. Леніна, звільнений 29 лютого 1992 року на підставі ст.38 КЗпП України за ініціативою працівника; 03 березня 1992 року прийнятий в цех блюмінг №1 слюсарем-ремонтником 4 розряду Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» імені В.І. Леніна; 21 березня 1995 року переведений в цех блюмінг №1 підручним вальцовщиком по 4 розряду; 26 грудня 1996 року переведений в цех блюмінг №1 вальцовщиком стану гарячої прокатки по 5 розряду. Після реорганізації Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» імені В.І. Леніна в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», 31 березня 1998 року [PERSON] було звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на КГЗ «Криворіжсталь-прокат», а 01 квітня 1998 року прийнято в цех блюмінг №1 вальцовщиком стану гарячої прокатки по 5 розряду за переведенням. 10 грудня 2002 року [PERSON] переведено на посаду змінного майстра основного виробничого участку станів цеху блумінг №1; 24 грудня 2014 року переведено на посаду старшого майстра основного виробничого участку станів цеху блюмінг №1; 28 вересня 2015 року переведений вальцовщиком стану гарячого прокату 7 розряду цеху блумінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250); 04 листопада 2015 року переведений на посаду старшого майстра основного виробничого участку (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250 цеху блюмінг); 04 травня 2016 року переведений вальцовщиком вальцовщиком стану гарячого прокату 5 розряду цеху блюмінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250); 01 квітня 2017 року переведений на посаду старшого майстра основного виробничого участку цеху блумінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250); 13 червня 2017 року переведений з тимчасово займаної посади на постійну; 18 лютого 2019 року посада «старший майстер основного виробничого участку підучастку стан 1250, НЗС 730/500 участку стан 1250 цеху блумінг» перепідпорядкована на піду часток «НЗС 730/500 участку №1» цього структурного підрозділу. Наказом №981/Л від 09 вересня 2019 року [PERSON] звільнено із займаної посади за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №562 від 28 травня 2019 року «Про внесення змін в організаційну структуру управління цеху блюмінг», згідно з п.1 якого виключено із організаційної структури управління і штатного розпису цеху блюмінг штатну одиницю старшого майстра основного виробничого участку безперервно-заготовочного стану 730/500 участку №1 (т.1 а.с.13, 41) Як слідує з п.3.2 наказу, у випадку відсутності вакансій чи відмови працівника, посада якого скорочується зі штатного розпису, від запропонованої іншої роботи, провести його звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України строком 02 вересня 2019 року, але не раніше 2-х місяців з дати персонального попередження працівника, посада якого виключається зі штатного розпису. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомився під підпис 30 травня 2019 року, що підтверджується відповідною відміткою на наказі, копія якого наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.39-40). 07 червня 2019 року комісією по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було вручено позивачеві під підпис попередження №1 від 07 червня 2019 року (т.1 а.с.46-47) про майбутнє звільнення не раніше 02 вересня 2019 року із запропонуванням переведення на іншу роботу за наявними вакантними посадами в межах підприємства з урахуванням перепідготовки за рахунок коштів підприємства за переліком вакантних посад по підприємству за №511-81 від 07 червня 2019 року станом на дату попередження про звільнення. Крім того, позивачеві надано право відвідувати структурні підрозділи підприємства, переведення в які його буде влаштовувати, з метою проходження співбесід з керівниками структурних підрозділів та ознайомлення з умовами праці по вакантним професіям (посадам) за їх наявності. Також [PERSON] надано право самостійного пошуку вакантних робочих місць з метою переведення на умовах, передбачених п.4.5 Колективного договору. Згідно із списком вакантних посад №511-/81 від 07 червня 2019 року, наявних станом на 07 червня 2019 року, [PERSON] запропоновано ряд вакантних посад, на які він міг бути працевлаштований з урахуванням наявного у нього стажу роботи, зокрема, аглодоменний департамент - 1 посада, транспортний департамент - 1 посада, допоміжні підрозділи - 3 посади, а також ряд вакантних посад, на які він міг бути працевлаштований за умови перепідготовки за рахунок коштів підприємства, зокрема, аглодоменний департамент - 6 посад, сталеплавильний департамент - 8 посад, прокатний департамент - 7 посад, ремонтне виробництво - 1 посада, допоміжне виробництво - 1 посада, коксохімічне виробництво - 14 посад, гірничий департамент - 4 посади (т.1 а.с.48-49). Однак від переведення на іншу роботу в межах підприємства та перепідготовки позивач відмовився, про що складено акт за №1 від 07 червня 2019 року, з яким [PERSON] ознайомився під підпис 21 червня 2019 року (т.1 ас.50). 21 червня 2019 року на засіданні комісії по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] повторно було запропоновано переведення на інші наявні вакантні посади на підприємстві з урахуванням його стажу роботи (4 вакантні посади), а також наявні з урахуванням можливості перенавчання за рахунок коштів підприємства (36 вакантних посад) за списком вакантних посад №511-88 від 21 червня 2019 року (т.1 а.с.51-52). Від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства позивач повторно відмовився, що підтверджено актом про відмову від переведення №2 від 21 червня 2019 року, з яким [PERSON] ознайомився під підпис 21 червня 2019 року (т.1 а.с.53). 02 серпня 2019 року комісією в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було втретє запропоновано переведення на іншу роботу та надано позивачеві інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад за списком вакантних посад №511-112 від 02 серпня 2018 року (т.1 а.с.54-55). Однак позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, в черговий раз відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено актом про відмову від переведення №3 від 02 серпня 2019 року, з яким [PERSON] ознайомився під підпис 02 серпня 2019 року (т.1 а.с.56). Актом №4 від 03 вересня 2019 року засвідчено чергову відмову [PERSON] від переведення, з яким він відмовився ознайомлюватися, про що зроблено відповідну відмітку на акті (т.1 а.с.58). При цьому, як слідує зі змісту позовних вимог, причиною для відмови позивача від запропонованих вакантних посад став низький рівень заробітної плати. Судом також встановлено, що 07 серпня 2019 року адміністрація підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулась до Профспілкового комітету Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. До вказаного подання роботодавець надав пакет документів за переліком, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки (т.1 а.с.42-44, 90-92). Як слідує з Витягу з протоколу засідання президії профкому ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №4 від 19 серпня 2019 року (т.1 а.с.45, 89), адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було відмовлено в наданні згоди на звільнення [PERSON] - старшого майстра основної виробничої дільниці безупинно-заготовочного стану 730/500 дільниці №1 блумінгу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за п.1 ст.40 КЗпП України, посилаючись на те, що він тимчасово непрацездатний (знаходиться на лікарняному). Однак, наказом №981/Л від 09 вересня 2019 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату [PERSON] » (т.1 а.с.210) позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись з наказом про звільнення, вважаючи, що відповідачем допущено порушення ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, за захистом своїх трудових прав позивач звернувся до суду з даним позовом. Як слідує зі ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я тощо. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Так, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який звільняється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протятої цього періоду і які існували на день звільнення (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 року по справі № 479/567/17). До того ж, в постанові Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці та про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. В усіх випадках звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач своєчасно та належним чином повідомив [PERSON] про наступне вивільнення, в повному обсязі виконав вимоги ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, а саме: позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому тричі пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві з урахуванням стажу його роботи, кваліфікації, в тому числі і ті, що потребували перенавчання за рахунок коштів підприємства, однак позивач від переведення на іншу роботу тричі відмовився. Посилання позивача на те, що відповідачем проігноровано його переважне право на залишення на роботі, суд вважає безпідставними з огляду на те, що позивач неодноразово пропонував йому вакантні посади (за кількістю понад 30), від яких позивач неодноразово відмовлявся з причини низької заробітної плати. На переконання суду, у даному випадку відповідач не допустив порушення таких засад цивільного права, як добросовісність, розумність та справедливість, дотримався балансу інтересів роботодавця та працівника, який об`єктивно мав можливість усвідомити та обміркувати запропоновані йому вакантні посади з точки зору можливості виконувати ним ті чи інші обов`язки, у тому числі пройти перепідготовку за рахунок коштів підприємства. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що доводити позивача в частині невиконання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільнюється, не знайшли свого підтвердження. Відповідачем при наданні позивачеві інформації щодо вакантних посад було надано переліки вакансій на товаристві станом на дату надання пропозицій, в тому числі тих, на які позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця, однак, позивач від всіх пропозицій переведення відмовився. Тобто, в даному випадку позивач самостійно, вільно та на власний розсуд визначив прийнятність для себе запропонованих посад та за результатами їх розгляду не обрав жодної з них. Стосовно звільнення [PERSON] відповідачем всупереч відмові в наданні на це згоди первинним комітетом, суд вважає, що будь-яких порушень трудових прав позивача в даному випадку відповідачем не було допущено з огляду на наступне. Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст.8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.ст.1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Аналізуючи висновок про відмову президії ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у наданні згоди на звільнення позивача на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості суд виходить з того, що він не достатньо аргументований та не містить належного посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення позивача або посилання на неврахування відповідачем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Єдиною підставою для відмови стало перебування на той момент [PERSON] на лікарняному. При цьому, наявність правових підстав для звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України після виходу робітника з лікарняного взагалі не з`ясовувалась. Дійсно, [PERSON] перебував на лікарняному в період з 12 серпня 2019 року по 23 серпня 2019 року, що підтверджується копією листа непрацездатності (т.1 а.с.120). При цьому, звільнення позивача із займаної посади мало місце 09 вересня 2019 року, тобто після виходу з лікарняного, а тому доводи третьої особи та позивача в частині порушення вимог КЗпП України звільненням його в період тимчасової непрацездатності не знайшли свого підтвердження. Разом з тим, в ході розгляду справи за клопотанням представника відповідача судом направлено звернення до Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» для вирішення питання про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Як слідує з Витягу з протоколу засідання президії ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №109 від 29 листопада 2019 року (т.2 а.с.65), питання про надання згоди на звільнення [PERSON] залишено без розгляду, оскільки станом на 29 листопада 2021 року він не є членом профспілки, а тому у ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відсутні підстави та повноваження на розгляд питання про надання згоди на його звільнення. Висновок профспілкового органу є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-703цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі № 163цс14). Врахувавши вищенаведені обставини та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] від 19 серпня 2019 року є необґрунтованим та не повним з огляду на ненадання оцінки всім обставинам, а надане на виконання ухвали суду рішення від 29 листопада 2019 року - безпідставним, фактичним свідченням самоусунення від вирішення питання звільнення [PERSON] , адже питання його звільнення розглядалось станом на 09 вересня 2019 року, коли він ще був членом профспілки, а не станом на 29 листопада 2019 року, як про це зазначено у Витягу з протоколу. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що позивач був у встановлені законом строк і порядку повідомлений про скорочення займаної ним посади та подальше звільнення, роботодавцем у відповідності до вимог ст.42 КЗпП України перевірено питання наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та тричі запропоновано наявні вакантні посади з урахуванням його кваліфікації, стажу роботи, та можливості проходження перепідготовки за рахунок коштів підприємства, порядок попереднього звернення роботодавця до профспілкового органу дотримано. Доводи позивача щодо недотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача є безпідставними та зводяться до надання позивачем суб`єктивної оцінки дійсним обставинам та умисного їх перекручення. Посилання позивача на його безсумнівну репутацію на підприємстві протягом трудової діяльності суд оцінює критично з огляду на наявність в матеріалах справи ряду доказів, які свідчать про неодноразове притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників. Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушень процедури звільнення з роботи [PERSON] , а також те, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованим, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Також у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення на роботі не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від первісної вимоги про поновлення на роботі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» виключно за пред`явлення вимоги про поновлення на роботі (у тому числі за похідною вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення). При цьому, від сплати судового збору за позовними вимогами похідного характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди) у справах, що виникають з трудових відносин, позивач не звільнений, не дивлячись на те, що вони є похідними від основної вимоги (поновлення на роботі). Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постановах від 17 червня 2021 року у справі №725/5849/20, від 19 лютого 2020 року у справі №761/943/18, від 15 лютого 2021 року у справі №372/4328/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16. Таким чином, позивачем при зверненні до суду недоплачено судовий збір в розмірі 1968 грн. 40 коп., який підлягає стягненню з нього в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved