Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Позов мотивовано\~тим,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 30.06.1990\~року по\~27.10.2006\~року.\~На підставі\~рішення виконавчого\~комітету ВМР\~від 20.02.1992\~року за\~№59\~на ім`я\~відповідачки було\~видано ордер\~№14\~від 19.05.1992\~року у\~складі сім`ї\~із чоловіком\~ [PERSON] \~та сином\~ [PERSON] \~на право\~зайняття однокімнатної\~квартири [ADDRESS] .\~Позивач зазанчає,\~що скільки\~квартира набута\~у шлюбі,\~вона є\~спільною сумісною\~власністю подружжя.\~Після розірвання\~шлюбу позивач\~продовжував проживати\~за місцем\~реєстрації -\~ [ADDRESS] ,\~разом з\~відповідачкою.\~17.05.2016\~року відповідач\~ [PERSON] \~зареєструвала право\~власності на\~вищевказану квартиру\~на своє\~ім`я та\~змінила дверний\~замок,\~тим самим\~позбавляючи можливості\~позивача користуватись\~власним житлом,\~чим порушила\~його права,\~як особи\~що проживає\~у житловому\~приміщенні та\~як співвласника\~квартири.На прохання позивача надати доступ до житла, та забезпечити можливість користування ним, відповідачка відмовляла. Неодноразові спроби потрапити до квартири залишились безуспішними. У свою чергу, Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року по справі №127/31112/19 позов [PERSON] про поділ майна подружжя було задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 7/20 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 13/20 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . Після визнання за позивачем права власності на частку в квартирі, позивач знову прийшов до спірної квартири, та вимагав у відповідачки надати доступ до квартири та змогу зробити копії ключів до замка вхідних дверей квартири, на що відповідачка категорично відмовила, доступ не надала. Вищевказані дії відповідачки порушують права позивача, за таких обставин позивач змушений звернутись до суду із даним позовом та просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом його вселення у квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 07.10.2021 року на адресу суду надійщла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 08.10.2021 року\~справу призначено\~до розгляду\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~осіб. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. 29.11.2021 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що позовні вимоги позивача вона не визнає у повному обсязі. Додатково вказала, що позивач не проживає вже більше трьох років у спірній квартирі. Вже досить тривалий час він проживає по [ADDRESS] . Фактично, позивач не цікавить, не утримує, не здійснює оплату комунальних платежів, не проводить ремонт комунікацій та квартири в цілому, не здійснював оплату по утепленню квартири та заміни вікон. Крім того, співжиття з позивачем є неможливим, адже проживаючи разом останній постійно вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та принижував гіддність відповідачки. У свою чергу, 06.12.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що причиною того, що він тривалий час не проживає у спірній квартирі є незаконні дій відповідача, яка самовільно, без згоди позивача - співвласника майна, замінила замки до вхідних дверей, та фактично залишила його на вулиці. Також суттєвим є той факт, що іншого власного житла позивач не має, а тому змушений винаймати житло, що викликає надмірні затрати, оскільки він не має постійного місця роботи та стабільного доходу, така ситуація ставить його в скрутне положення. Крім того, твердження відповідачки, про те що саме позивач, робив співжиття не можливим, не відповідає дійсності. Позивач хоч і визнає що час від часу у нього з колишньою дружиною траплялись сварки, але ініціаторами були обидві сторони, а представлені відповідачкою докази, висвітлюють ситуацію не об`єктивно та однобічно. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду невідомо. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами\~ЖК УРСР\~в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2021 року скасовано та ухвалене нове. Позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 7/20 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 13/20 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . (а.с.25-29). Ухвалою Верховного суду від 12.05.2021 року касаційну скаргу [PERSON] на постанову Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, не прийнято до розгляду та повернуто заявниці (а.с.98-102). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 7/20 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-36). Як вбачається з Листа Вінницького районного управління поліції №940мр/200-21 від 21.05.2021 року, позивач [PERSON] звернувся до поліції із заявою про невиконанння колишньою дружиною [PERSON] рішення суду та перешкоджання в користуванні квартирою та майном за адресою: [ADDRESS] . (а.с.39-40). Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Право власності позивача на 7/20 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно захищено положеннями ст. ст.\~316,\~317,\~318,\~319,\~321 ЦК України, тобто положенням про те, що право власності є непорушним. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справіGillowv.theU.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справіLarkosv.Cyprusвід 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачкою надано суду Постанову Віннницького міського суду від 02.12.2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.64). Крім того, відповідачка зазначила, що вона неодноразово зверталася до органів поліції із заявами на [PERSON] з приводу вчинення ним сварок, пошкодження замка вхідних дверей (а.с.65-70). Однак, при вирішенні даного спору, суд вважає занеобхідне зазаначити наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами першою та другою статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами спору існують напруженні стосунки, як між колишнім подружжям. За період спільного прожиання сторони набули у власність квартиру, яка належить їм на праві спільної часткової власності. За рішенням суду позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 7/20 спірної квартири, а відповідачці 13/20 частки. Згоди на користування даною квартиртирою та проживання позивача сторони дійти не можуть, у результаті чого відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у користуванні власністю (зміна дверних замків, недопущення до квартири). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обставини, викладені в позові підтверджені позивачем належними доказами, а тому позов підлягає до задоволення, оскільки, позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 7/20 спірної квартири та надані належні та допустимі докази, що відповідачкою чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved