Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 53858,00 грн. та судових витрат. Позов мотивований тим, що 03.02.2020 між продавцем [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , та покупцем [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано в реєстрі за №814 (далі - Попередній договір). За умовами п. 1 Попереднього договору сторони зобов`язались у строк до 20.03.2020 не пізніше 18 год. 00 хв. за київським часом укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири (далі - Основний договір). У абз. 1 п. 2 Попереднього договору сторони визначили, що продаж квартири буде вчинено за суму 2277675,40 грн., що еквівалентно 91000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення Основного договору, з яких суму у розмірі 50059,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення цього договору, передано покупцем продавцю до підписання цього договору, в якості авансу за Основним договором, який враховується до оплати за квартиру за Основним договором. Окрім цього, у абз. 7 п. 2 Попереднього договору сторони визначили, що продавець зобов`язується залишити покупцю у квартирі наступне: кухня: вбудована кухня, плита, витяжка, духова шафа, посудомийна машина; коридор: шафа-купе, гардеробна; зал: диван та крісло, кондиціонер; спальня: кондиціонер, полички, два комоди; санвузол: пральна машина, бойлер. Проте, у строк, визначений п. 1 Попереднього договору, Основний договір не було укладено з вини відповідача, оскільки стан квартири не відповідав вимогам абз. 7 п. 2 Попереднього договору. У зв`язку з наведеним, позивач 17.07.2020 та повторно 05.08.2020 звернулась до [PERSON] та відповідача з письмовою вимогою повернути сплачений аванс, проте, відповідач відмовилась повернути грошові кошти, про що надіслала позивачу відповідного листа. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2021 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08.11.2021 до суду надійшов відзив на позив, відповідно до якого відповідач заперечила щодо позовних вимог, зазначила, що Основний договір купівлі-продажу квартири не було укладено у визначений Попереднім договором строк, а саме до 20.03.2020, з вини позивача, так як квартира була у належному стані, з визначеними у абз. 7 п. 2 Попереднього договору речами: кухня: вбудована кухня, плита, витяжка, духова шафа, посудомийна машина; коридор: шафа-купе, гардеробна; зал: диван та крісло, кондиціонер; спальня: кондиціонер, полички, два комоди; санвузол: пральна машина, бойлер. Пунктом 9 Попереднього договору встановлено, що у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладений з вини покупця, передані покупцем продавцю 100% від суми авансового платежу залишаються у продавця у якості штрафу. Таким чином, сплачений позивачем аванс не підлягає поверненню. Крім того, відповідач просила розглядати справу в порядку загального провадження з викликом у судове засідання учасників справи. 05.01.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наголосила, що Основний договір купівлі-продажу квартир не було укладено з вини відповідача, а грошові кошти у розмірі 50059,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення Попереднього договору передавались відповідачу у якості авансу, який у разі невиконання зобов`язання - підлягає поверненню. 21.01.2022 відповідач надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив, тотожні за змістом відзиву на позов від 08.11.2021. 02.02.2022 позивач подала до суду пояснення до заперечень відповідача від 21.02.2022, просила позов задовольнити повністю. За змістом ч. 4, 6, 9 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. З матеріалів справи вбачається, що дана справа є справою незначної складності та відповідно до ст. 274 ЦПК України не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Жодних обставин справи, які викликали б необхідність розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення учасників справи. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03.02.2020 між продавцем [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , та покупцем [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано в реєстрі за №814 (далі - Попередній договір). За умовами п. 1 Попереднього договору сторони зобов`язались у строк до 20.03.2020 не пізніше 18 год. 00 хв. за київським часом укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири (далі - Основний договір). У абз. 1 п. 2 Попереднього договору сторони визначили, що продаж квартири буде вчинено за суму 2277675,40 грн., що еквівалентно 91000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення Основного договору, з яких суму у розмірі 50059,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення цього договору, передано покупцем продавцю до підписання цього договору, в якості авансу за Основним договором, який враховується до оплати за квартиру за Основним договором. Разом з тим, положеннями п. 9 Попереднього договору сторони погодили, що у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладений з вини покупця, передані покупцем продавцю 100% від суми авансового платежу залишаються у продавця у якості штрафу. Як зазначено позивачем та визнано відповідачем, Основний договір купівлі-продажу квартири так і не було укладено у строк, визначений п. 1 Попереднього договору. Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.08.2021 №271712609 квартира [ADDRESS] , 23.03.2020 року була продана [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивач 17.07.2020 та повторно 05.08.2020 звернулась до [PERSON] та відповідача з письмовою вимогою повернути сплачений на виконання умов Попереднього договору аванс, проте відповідач, посилаючись на п. 9 Попереднього договору, відмовилась повернути грошові кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. За правилами ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно з положеннями ст. ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у розмірі 50059,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на день укладення Попереднього договору є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12. Посилання відповідача на те, що саме з вини позивача сторони не уклали основний договір, а тому позивач втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Враховуючи викладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми сплаченого авансу підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позову в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved