Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» на свою користь моральну шкоду в сумі 345000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2017 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2336. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору сторони зобов`язались, в строки встановлені в пункті 1.4 розділу 1 Попереднього договору укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Сторона-1 (в основному договорі - «Продавець») зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані у підпункті 1.4.1 пункту 1.4 розділу І Попереднього договору (надалі «Об`єкт» ), яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а Сторона-2 (в Основному договорі - «Покупець») зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з Розділом 2 Попереднього договору. Згідно із пунктом 1.2. сторони встановили, що виконання зобов`язань щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлено пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинно бути забезпечено. Пунктом 1.3 договору передбачено, що плановий термін закінчення будівництва Будинку - І (перший) квартал 2019 року. Згідно із пунктом 1.4 договору сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом III кварталу 2019 року, але не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладання та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2 розділу 5 Попереднього договору. Відповідно до пункту 2.1. договору розрахунки по Основному договору здійснюються у валюті України - гривні, шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів на поточний рахунок Сторони - 1. Крім того, 04.12.2017 укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань №ОМ/4С-К2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» та [PERSON] . Згідно із пунктом 1.1 договору для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін згідно із Попереднім договором, укладеним 04.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2), щодо укладання та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу квартири (надалі - Основний договір) та забезпечення виконання таких зобов`язань, Сторона - 2 сплачує Стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати Стороною - 2 за Договором, зараховується Стороною - 1 до платежів за Основним договором. Також пунктом 2.1. договору визначено, що розрахунки по Договору здійснюються шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів на поточний рахунок Сторони-1. Згідно із пунктом 2.2 договору розмір грошових коштів, які сплачується відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1. розділу 1 Договору становить: 345 000,00 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 57500 грн. 00 коп. Так. на виконання умов вказаних договорів, позивач вніс всі грошові кошти, які були передбачені їх умовами, що підтверджується квитанціями ПриватБанку від 04.12.2017 № 0.0.908505779.1 на суму 132 000, 00 грн., від 05.12.2017 №0.909290076.1 на суму 135 000, 00 грн., від 06.12.2017 № 0.0.909791808.1 на суму 78000,00 грн. Водночас, всупереч договірним зобов`язанням, ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» зі свого боку не виконав їх умови, та даного часу будівництво будинку не закінчено, строки його закінчення невідомі, тому квартира, що повністю оплачена позивачем, не передана йому у власність Зазначив, що неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, оскільки він є пенсіонером з 2001 року, кошти, що були оплачені відповідачу є єдиним джерелом його існування, адже тих пенсійних виплат, які він отримує ледве вистачає на його мінімальні потреби. Крім того, позивач є інвалідом III групи і тому вищенаведені обставини також негативно вплинули на стан його здоров`я, який значно погіршився у зв`язку з вказаними неправомірними діями відповідача, і для відновлення його попереднього стану необхідні значні моральні зусилля та матеріальні затрати. Таким чином, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав та на підставі вищенаведених обставин, просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 04.12.2017 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2336. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору сторони зобов`язались, в строки встановлені в пункті 1.4 розділу 1 Попереднього договору укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Сторона-1 (в основному договорі - «Продавець») зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані у підпункті 1.4.1 пункту 1.4 розділу І Попереднього договору (надалі «Об`єкт» ), яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] (в Основному договорі - «Покупець») зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з Розділом 2 Попереднього договору. Згідно із пунктом 1.2. сторони встановили, що виконання зобов`язань щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлено пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинно бути забезпечено. Пунктом 1.3 договору передбачено, що плановий термін закінчення будівництва Будинку - І (перший) квартал 2019 року. Згідно із пунктом 1.4 договору сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом III кварталу 2019 року, але не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладання та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2 розділу 5 Попереднього договору. Відповідно до пункту 2.1. договору розрахунки по Основному договору здійснюються у валюті України - гривні, шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів на поточний рахунок Сторони - 1. Крім того, 04.12.2017 укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань №ОМ/4С-К2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» та [PERSON] . Згідно із пунктом 1.1 договору для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін згідно із Попереднім договором, укладеним 04.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2), щодо укладання та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу квартири (надалі - Основний договір) та забезпечення виконання таких зобов`язань, Сторона - 2 сплачує Стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати Стороною - 2 за Договором, зараховується Стороною - 1 до платежів за Основним договором. Також пунктом 2.1. договору визначено, що розрахунки по Договору здійснюються шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів на поточний рахунок Сторони-1. Згідно із пунктом 2.2 договору розмір грошових коштів, які сплачується відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1. розділу 1 Договору становить: 345 000,00 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 57500 грн. 00 коп. Встановлено, що на виконання умов вказаних договорів, позивач вніс всі грошові кошти, які були передбачені їх умовами, що підтверджується квитанціями ПриватБанку від 04.12.2017 № 0.0.908505779.1 на суму 132 000, 00 грн., від 05.12.2017 №0.909290076.1 на суму 135 000, 00 грн., від 06.12.2017 № 0.0.909791808.1 на суму 78000,00 грн. Водночас, всупереч договірним зобов`язанням, ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» зі свого боку не виконав їх умови, та даного часу будівництво будинку не закінчено, строки його закінчення невідомі, тому квартира, що повністю оплачена позивачем, не передана йому у власність. Позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, оскільки він є пенсіонером з 2001 року, кошти, що були оплачені відповідачу є єдиним джерелом його існування, адже тих пенсійних виплат, які він отримує ледве вистачає на його мінімальні потреби. Крім того, позивач є інвалідом III групи і тому вищенаведені обставини також негативно вплинули на стан його здоров`я, який значно погіршився у зв`язку з вказаними неправомірними діями відповідача, і для відновлення його попереднього стану необхідні значні моральні зусилля та матеріальні затрати. Таким чином, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав та на підставі вищенаведених обставин, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» на свою користь моральну шкоду в сумі 345000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як вбачається з положень статті 2 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки договір, що укладений між позивачем та відповідачем передбачає в подальшому набуття їх покупцем права власності на квартиру, термін закінчення будівництва Будинку в якому вона знаходиться - І (перший) квартал 2019 року, а отже на такі правовідносини поширюється дія вказаного закону. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). Отже, судом достовірно встановлено, що позивач переніс моральні страждання, оскільки він є пенсіонером, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом ІІІ групи, його розмір пенсії за останні пів року становить 2582,07 грн.,кошти, що були оплачені відповідачу є єдиним джерелом його існування, адже тих пенсійних виплат, які він отримує не вистачає на його мінімальні потреби. Крім того, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.11.2021 року позивач проходив амбулаторне лікування. Встановлено, що вказана ситуація призвела позивача до стресу на ґрунті переживань і психологічного перенавантаження, що викликало нервове виснаження та психічну роздратованість. Неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань призвело до різкої, несподіваної і тривалої в негативну сторону зміні звичайного способу та якості життя позивача. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини страждань позивача, з урахуванням того наскільки були порушені його нормальні життєві зв`язків, які зусилля ним були застосовані для відновлення цих зв`язків та для організації свого життя, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 345000,00 грн. є завищеними та підлягають частковому задоволенню. Обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, позов про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного стягнення підлягає частковому задоволенню. Крім того, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial