Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

І.Стислий виклад позиції позивача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідно до змісту виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 07 жовтня 2019 року і зареєстрованого в реєстрі за N 2856 пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, та земельну ділянку що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , і належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями перед AT КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №0804/107 від 29.04.2008 року. Вищезазначений житловий будинок передано в іпотеку відповідачу на підставі Договору іпотеки № № 0804/107 від 05 травня 2008 року, посвідченого 05.05.2008 року приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В. за реєстровим номером 961. У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна підлягають задоволенню вимоги стягувана AT КБ «Приватбанк» на загальну суму 78 504 (сімдесят вісім тисяч 504) долари США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2019 року (один долар США дорівнює 25, 537711 грн.) становить 2 004 816 (двамільйони вісім тисяч триста шістнадцять) грн. 55 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 13 639, 11 доларів США; заборгованість за відсотками - 20 040,60 доларів США, пеня - 44 824,45 доларів США. Оскільки за змістом пункту 13 долученого до матеріалів справи Договору іпотеки № 0804/107 від 05 травня 2008 року, посвідченого 05.05. 2008 року приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В. за реєстровим номером 961 сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 143925, 00 грн., а іпотекодавець не несе солідарної відповідальності за зобов`язаннями позичальника, то за очевидної невідповідності зазначеної у виконавчому написі заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, який має більше, ніж у десять разів меншу вартість від розміру заборгованості є неприпустимим. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України В ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року по справі №161/6253/15-ц, провадження №14-32цс20). Позивач також зазначає, що заборгованість боржника перед стягувачем не є безспірною, так як банк продовжував протиправно нараховувати відсотки після звершення строку кредитування (20.11.2011 року). Крім того, оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, оскільки у самому написі нотаріус чітко вказує, що строк, за який проводиться стягнення становить 11 років 3 місяці 7 днів. З урахуванням наведеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2856, вчинений 07.10.2019 року приватним нотаріусом нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №0804/107 від 29.04.2008 року. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 18.03.2022 року заява була прийнята до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16.03.2022 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, що відповідно до ухвали судді Березнівського районного суду Рівненської області від 18.03.2022 року була задоволена 28.04.2022 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача подав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить провести розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., державний виконавець Березнівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ціпан В.В. в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце його проведення були сповіщені належним чином. Від приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Як вбачається із повідомлення про отримання рекомендованого поштового відправлення, яким відповідачу надсилалась судова повістка (поштове відправлення №3460002925267), АТ КБ «Приватбанк» 15.06.2022 року отримав судову повістку. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Відзиву відповідач не подав. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.04.2008 року [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №0804/107. Сума кредиту 18 500 доларів США, термін повернення 20.04.2013 рік. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №0804/107 від 29.04.2008 року заборгованість позичальника [PERSON] станом на 05.08.2019 року становить 78 504,16 доларів США. Згідно договору іпотеки №0804/107/І від 05.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Куц І.В. за реєстровим № 961 [PERSON] (іпотекодавець) передав ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як майновий поручитель [PERSON] за кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №0804/107 від 29.04.2008 року. 20.09.2011 року, 03.11.2011 року [PERSON] банком направлялися вимоги про усунення порушень, згідно з якими банк повідомляв, що у випадку неналежного виконання чи невиконання зобов`язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до виконавчого напису № 2856, вчиненого 07.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №0804/107 від 29.04.2008 року. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №0804/107/І від 05.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Куц І.В. за реєстровим № 961, передане в іпотеку AT КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок AT КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 13 639,11 доларів США; заборгованість за відсотками - 20 040,60 доларів США; пеня - 44 824,45 доларів США; що всього становить 78 504 доларів США. Строк, за який провадиться стягнення - одинадцять років три місяці сім днів, а саме з 29.04.2008 року по 05.08.2019 року. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2022 року державним виконавцем Березнівського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів ) Ціпаном В.В. було відрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу - виконавчого напису №2856, вчиненого 07.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки. ІV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно висновку Верховного Суду у постанові ВП ВС від 5 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньою участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, то до іпотечних правовідносин за участю майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 Цивільного кодексу України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14). Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем. Суд зробив висновок, що боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором. Законом № 898-IV «Про іпотеку» в частині першій статті 11 визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. У зв`язку із порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк надіслав позивачу як іпотекодавцю вимогу від 03.11.2011 року про повернення [PERSON] суми кредиту в повному обсязі в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, і у випадку невиконання цієї вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши строк кредитування і саме з грудня 2011 року у відповідача почався перебіг трирічного строку для звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Як вбачається із оспорюваного виконавчого напису строк, за який провадиться стягнення заборгованості за кредитним договором становить одинадцять років три місяці сім днів, а саме з 29.04.2008 року по 05.08.2019 року. Суд вважає, що нотаріусом було порушено процедуру вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), однак строк, за який провадиться стягнення вказаним виконавчим написом становить понад 10 років. Стороною відповідача відзив на позовну заяв подано не було, будь-яких документів від відповідача до суду не надходило. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Суд погоджується із доводами сторони позивача, що заборгованість за кредитним договором, в погашення якої пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, не може вважатись безспірною. ІV. Висновок суду. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved