Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

18.02.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2-9). Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.02.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 36). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 21.08.2021р. об 00 год. 30 хв. сталася ДТП, за обставинами якої адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 33, [PERSON] , керуючи автомобілем «Dodge Sprinter», д.н.з. [NUMBER] , не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до самої зупинки та скоїв наїзд на транспортний засіб «Toyota Rav-4», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/9143/21 від 08.11.2021р., яка набрала законної сили 16.11.2021р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ДТВ «Страхова компанія «Кредо» згідно із полісом АР/1339562, забезпеченим автомобілем є «Dodge Sprinter», який належить [PERSON] , розмір франшизи складає 2600,00 грн. Позивачкою понесені додаткові матеріальні збитки у вигляді витрат на ремонт транспортного засобу у розмірі 8856,00 грн., які лише частково покриті страховою компанією відповідача ТДВ «СК «Кредо» у розмірі 4756,10 грн. 08.12.2021р. позивачка направила відповідачеві претензію із вимогою протягом 10-ти днів з моменту отримання сплатити грошові кошти у розмірі 2600,00 грн. (франшизу). Однак претензія залишилася без реагування. На підставі викладеного, просила стягнути з [PERSON] матеріальні збитки, у вигляді 2600,\~00\~грн. (франшизи), 1099,\~99\~грн. -\~збитків на\~відновлювальний ремонт,\~стягнути з\~ [PERSON] \~моральну шкоду\~у розмірі 2000,00 грн., а також компенсувати судові витрати. Представник позивачки адвокат Мондріч А.Є. (діє на підставі договору від 21.08.2021р. а.с. 10-11) 21.06.2022р. надала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 52). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи судом був неодноразово повідомлений належним (а.с. 49, 51), правом на надання відзиву не скористався. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що встановлено, що 21.08.2021р. об 00 год. 30 хв. сталася ДТП, за обставинами якої адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 33, [PERSON] , керуючи автомобілем «Dodge Sprinter», д.н.з. [NUMBER] , не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до самої зупинки та скоїв наїзд на транспортний засіб «Toyota Rav-4», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/9143/21 від 08.11.2021р., яка набрала законної сили 16.11.2021р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Toyota Rav-4», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.02.2021р. (а.с. 53-54). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України) При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована була в ДТВ «Страхова компанія «Кредо» згідно із полісом АР/1339562, забезпеченим автомобілем є «Dodge Sprinter», який належить [PERSON] , розмір франшизи складає 2600,00 грн. (а.с. 31). Позивачкою понесені витрати на ремонт свого транспортного засобу у розмірі 8856,00 грн., що підтверджено рахунком № СФ-рр-2747 від 02.09.2021р. (а.с. 33). На виконання умов договору страхування ДТВ «Страхова компанія «Кредо» позивачці виплачене страхове відшкодування у розмірі 4756,10 грн., про підтверджено квитанцією з рахунку від 02.12.2021р. із призначенням «страхове відшкодування згідно акта № 3001673-1» (а.с. 32). Позивачка просить стигнути із відповідача збитки, що не покриті страховиком у розмірі лише 1099,99 грн. 08.12.2021р. позивачка направила відповідачеві претензію із вимогою протягом 10-ти днів з моменту отримання сплатити грошові кошти у розмірі 2600,00 грн. (франшизу). Однак претензія залишилася без реагування (а.с. 19 24). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014р. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з вказаним Законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності\~страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Разом із тим, оскільки завдана дорожньо-транспортною пригодою позивачці шкода не перевищує ліміта відповідальності страховика, то на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачці франшизу у розмірі 2 600,00 грн. Жодних доказів на спростування заподіяний шкоди і її розміру відповідачем не надано. У зв`язку із цим підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 2 600,00 грн. (франшиза) та 1099,99 грн. як сплата потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а всього 3099,99 грн. Щодо вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2000,00\~грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Втім позивачкою заявлено до відшкодування моральна шкода, заподіяна на загальних підставах, а не внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачці спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного майна. Як видно з матеріалів справи, позивачка у грудні 2021 року звернулася до страховика за страховою виплатою і отримала часткове відшкодування від страховика в сумі 4756,10 грн., відремонтувала свій автомобіль, направила у грудні 2021 року претензію відповідачеві, яка залишена без реагування і у лютому 2022 року звернулася до суду із позовом про відшкодування решти суми. З грудня 2021 року і до червня 2022 року, тобто, майже пів року, відповідач не відшкодовував позивачці шкоду навіть частково, хоча його вина у скоєнні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, під час розгляду якої він та потерпіла були присутніми. При цьому, постанова набрала законної сили і відповідачем не оскаржувалася. Отже, внаслідок тривалого невідшкодування відповідачем шкоди, необхідністю у зв`язку із цим відновлювати порушене право в судовому порядку, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях і душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із завданням матеріальних збитків. Позивачка оцінює моральну шкоду у 2000,00 грн. Суд вважає, що достатньою та співмірною із допущеним порушенням сума, яку слід стягнути із відповідача є 1000,00 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином. Суд враховує, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Означена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018р. по справі №761/11472/15-ц. При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 992,40\~грн. за позовні вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної і моральної шкоди) (а.с. 1), які слід стягнути із відповідача повністю, оскільки означена ставка судового збору є мінімальною, менше якої не сплачувалося станом на 2022 рік. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до\~прибуткового касового\~ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги позивачою надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю і ордер (а.с. 56-58), договір про надання правової допомоги від 21.08.2021р. (а.с. 10), додаткова угода від 21.08.2021р., якою визначений вартість кожної послуги, у т.ч. 1000,00 грн. за 1 годину складання заяв, клопотань, 2000,00 грн. за 1 годину складання і подання позову (а.с. 12), рахунок на оплату від 17.02.2022р. на загальну суму 10000,00 грн. (а.с. 13), акт наданих послуг від 17.02.2022р. на загальну суму 10000,00 грн. (а.с. 14) та квитанцію від 18.02.2022р. про сплату за надання правової допомоги на суму 10000,00 грн. (а.с. 14а). В акті наданих послуг від 17.02.2022р. зазначений такий зміст виконаних робіт як: підготовка, складання та подання до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська пояснень з приводу притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON] (2000,00 грн. за 2 години); підготовка, складання та подання претензії [PERSON] засобами поштового зв`язку з приводу стягнення з грошових коштів у розмірі 2600,00 грн. (франшиза) (2000,00 грн. за 2 години); складання та подання цивільного позову до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів щодо сплати франшизи, матеріальних збитків, моральної шкоди (6000,00 грн. за 3 години). Суд не може узяти до уваги витрати на підготовку, складання та подання до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська пояснень з приводу притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON] (2000,00 грн. за 2 години), оскільки складання цієї заяви не стосується розгляду даної цивільної справи. Отже, загальна сума витрат на правову допомогу, яка може бути стягнута із відповідача складає 8000,00\~грн. (2000,00 + 6000,00). Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] витрати на правову допомогу в розмір 6596,00\~грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 82,45% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (8000,00 грн.* 82,45% /100%). Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] становить 7588,40 грн. (992,40 грн. (судовий збір) + 6596,00 грн. (витрати на правову допомогу). На підставі викладеного,

Outcome: partial