Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після набуття у власність вказаного будинку позивач уклала шлюб з відповідачем та він зареєструвався в належному позивачу будинку. З вересня 2020 року відповідач не проживає за вказаною адресою та шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 29.07.2021 року. На даний час відповідач виїхав на інше місце проживання, але з реєстрації за вказаною адресою не знявся. Посилаючись на те, що відповідач з вересня 2020 року не проживає в будинку, що належить позивачу, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Від позивача надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.07.2021 року; копію довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.09.2021 року; копію договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року; копію акту про встановлення факту непроживання від 11.02.2022 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017 року) суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після набуття позивачем у власність вказаного будинку в ньому зареєструвався відповідач на той час чоловік позивача. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 29.07.2021 року та відповідач з вересня 2020 року не проживає за вказаною адресою, виїхав на інше місце проживання, але з реєстрації за вказаною адресою не знявся. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі), та такі факти позивачем заперечуються, і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку по [ADDRESS] та з моменту його реєстрації у вказаному житлі він набув право користування ним. Але відповідач з вересня 2020 року не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у квартирі позивача неправомірно обмежує його правомочності з користування та розпорядження належним йому майном. У зв`язку з наведеним, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved