Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Старосинявського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимог вказує, що 31.08.2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб та від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2020 року відповідач залишила сім`ю та вони з сином проживають разом в [ADDRESS] , а відповідач проживає окремо від сім`ї також в м. Вінниця в орендованій квартирі. Рішенням Вінницького міського суду від 09.03.2021 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Вінницького міського суду від 09.03.2021 року з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх доходів. Позивач вказує, що син проживає з ним та він займається вихованням, навчанням та розвитком дитини, з вересня 2021 року син почав навчатися в 1 класі КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 Вінницької міської ради», він зводить та забирає сина із школи, відвідує батьківські збори, піклується про стан здоров`я дитини. У будинку за місцем проживання його та сина, а саме будинку матері позивача в [ADDRESS] , створено всі необхідні та належні умови для розвитку, проживання та навчання дитини, всі члени родини дитину люблять та піклуються про нього. З того часу, як він із відповідачем (матір`ю дитини) припинили спільне проживання, мати дитини не забажала забирати сина до себе, вона ніколи не заперечувала та не заперечує, щоб син проживав з ним, тобто з батьком. Будь-яких перешкод у спілкуванні відповідачки із сином він не чинив, по бажанню мати спілкувалася з сином, інколи брала дитину до себе на ніч, проте уваги стосовно виховання та оздоровлення дитини мати не проявляє. Позивач зазначає, що він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, його заробітної плати достатньо для утримання дитини, він піклується про сина, створює усі умови для гармонійного розвитку дитини, тому, виходячи із найкращих інтересів дитини, її прихильності до батька, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з ним, як батьком дитини. Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання позивача та доручено Службі у справах дітей Вінницької міської ради надати суду висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору в частині визначення місця проживання дитини. Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у ній, просив позов задовольнити та визначити місце проживання малолітнього сина із ним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що дійсно її малолітній син [PERSON] з часу розірвання шлюбу залишився проживати з батьком за її згодою, оскільки вона не має власного житла в м.Вінниця, проживає в орендованій квартирі та не має можливості самостійно в достатній мірі здійснювати догляд та виховувати дитину, тому вона, в інтересах дитини, не заперечує проти того, щоб син проживав з батьком. Також вказала, що вона частково не погоджується із обставинами викладеними у позові щодо того, що вона жодного разу не навідувала сина, та вона звернулася до служби у справах дітей Вінницької міської ради з заявою про визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки відповідач чинить їй перешкоди, та рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №186 від 27.01.2022 року їй було визначено способи участі у вихованні дитини. Спору саме з приводу місця проживання дитини немає, оскільки вона не заперечує, щоб син проживав із батьком, за рішенням суду з неї стягуються аліменти на утримання сина на користь позивача, оскільки з ним проживає дитина, тому вважає недоречним вирішувати питання щодо місця проживання дитини та просить відмовити у задоволенні позову. В подальшому, після відкладення судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, участь у судовому розгляду приймав її представник. Представник відповідача - адвокат Куцоконь В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на викладені вище доводи відповідача [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з?явився, попередньо направив до суду висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради щодо недоцільності визначення місця проживання дитини, а також заяву, відповідно до змісту якої, підтримує поданий висновок органу опіки та піклування, просить провести розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2014 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2021 року розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2021 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.01.2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. В судовому засіданні встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1101 від 16.11.2021 року квартального комітету мікрорайону «Набережний-1». Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного головою та членами квартального комітету «Набережний-1» 16 листопада 2021 року, позивач [PERSON] із сином [PERSON] , 2015 року народження, проживають за адресою [ADDRESS] , власник будинку [PERSON] (мати позивача), технічний стан будинку задовільний, благоустрій забезпечено (газ, електроенергія, водопостачання, водовідведення). Згідно довідки КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 Вінницької міської ради» №01-25/162 від 17.11.2021 року [PERSON] навчається в 1-А класі даної установи. Позивач [PERSON] працює у ТОВ «Голдентрейд Груп» на посаді завідувача складу, його дохід за період травень-жовтень 2021 року складає 41300 грн., за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідкою із місця роботи № 9 від 11.11.2021 року та відповідними характеристиками. Як встановлено з довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 м. Вінниця» від 18.11.2021 року, [PERSON] , [INFO] , на «Д» обліку з приводу хронічних захворювань не знаходиться. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Принципом 6 «Декларація прав дитини», прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 вказаного Закону). Згідно п. 3 ст. 9 «Конвенція про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду справи було встановлено, що малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу між батьками зареєстрований та фактично проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, мати дитини - відповідач [PERSON] не заперечує щодо проживання сина із батьком [PERSON] за вказаною адресою, змінювати місце проживання дитини не має наміру. За рішенням суду від 09.03.2021 року із відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на користь батька, з яким проживає син. Зазначені обставини були підтверджені відповідачем в судовому засіданні. Згідно ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.01.2022 року №186, відповідачу [PERSON] визначено способи участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] : щомісяця з 10.00 години першої та третьої суботи до 20.00 години першої та третьої неділі, щовівторка щомісяця з 17.00 години до 20.00 години, щочетверга щомісяця з 17.00 години до 20.00 години, один тиждень взимку щороку, за узгодженням між батьками дитини, два тижні влітку щороку, за узгодженням між батьками дитини, зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. Сторони виконують вказане рішення, що було підтверджено ними у судовому засіданні. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. На виконання ухвали суду Виконавчим комітетом Вінницької міської ради надано Висновок органу опіки та піклування №01/00/011/4590 від 24.01.2022 року про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Висновок обґрунтовано, тим що після розлучення дитина проживає з батьком [PERSON] , а 20.12.2021 року мати дитини [PERSON] , яка проживає окремо від дитини, звернулася до служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою про необхідність визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , однак не порушує питання щодо визначення місця проживання сина із нею, а лише просить встановити графік побачень з дитиною, батькові дитини було наголошено на засіданні комісії, що спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, тому орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Виходячи з вимог ст.161 СК України, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. За встановлених обставин, відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з даним позовом між батьками дитини виник спір саме щодо місця проживання дитини, яка тривалий час проживає з батьком, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею, а лише із заявою до служби у справах дітей про необхідність визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з сином. Таким чином, судом встановлено, що права позивача [PERSON] в частині визначеного місця проживання його малолітнього сина [PERSON] з ним ніким не порушуються та не оспорюють, оскільки дитина проживає з ним за згодою матері, яка не заперечує даної обставини, відсутній спір між батьками щодо місця проживання їх малолітньої дитини, тому вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно,відтак судом не встановлено факту порушення відповідачем прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, які підлягають захисту. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд у даному випадку погоджується із висновком органу опіки та піклування та приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають до задоволення. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього, оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed