Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

01 квітня 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Мотуза Олександра Володимировича звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захвороювання. Позиція позивача Позивач посилається на те, що у періоди з 01 вересня 1980 року по 26 жовтня 1981 року та з 05 грудня 1983 року по 03 жовтня 1995 року він працював на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Внаслідок важких умов праці він отримав професійні захворювання, за якими втрата професійної працездатності складає 50 відсотків. Позивач вважає, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, 245\~000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 04 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяви та клопотання відповідача Від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшла заява із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. На думку представника відповідача справа потребує розгляду у порядку загального позовного провадження, оскільки має прецедентний характер і становить значний суспільний інтерес. Крім того для встановлення факту заподіяння моральної шкоди необхідно проведення судово-психологічної експертизи, для повного та всебічного розгляду справи є доцільним витребування первинної медичної документації. Також необхідно з`ясувати, яким чином позивачем було розраховано розмір зазначеної у позовній заяві грошової вимоги. Також представником відповідача подані клопотання: - про визнання обов`язковою явки позивача у судове засідання, - про призначення судово-психологічної експертизи, - про витребування у позивача додаткових доказів та розрахунку позовних вимог. Як передбачено частинами 4, 5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Згідно пункту 2 частини 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є зокрема з`ясування заперечень проти позовних вимог, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. \~ \~ Позивачем\~додані до\~позовної заяви\~письмові докази,\~що підтверджують\~обставини,\~на які\~він посилається\~у позовній\~заяві,\~а саме\~ \~його роботу\~на підприємстві\~відповідача у\~шкідливих умовах,\~ \~встановлення йому\~висновком МСЕК\~втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. Відповідачем не обґрунтовано необхідність витребування додаткових доказів для повного та всебічного розгляду справи. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. На позивача законом не покладено обов`язку надавати розрахунок розміру моральної шкоди. Позиція позивача по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема позивачем зроблений докладний опис негативних змін у його житті, спричинених ушкодженням здоров`я, тому немає необхідності обов`язкової явки позивача у судове засідання. Призначення по справі судово-психологічної експертизи є недоцільним, оскільки позивачем такого клопотання не заявлено, для встановлення факту спричинення моральної шкоди та оцінки її розміру не потрібні спеціальні знання. Посилання представника відповідача на те, що справа є прецедентною, суд не бере до уваги, враховуючи наявність сталої судової практики у справах про стягнення з роботодавця моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я працівника. Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також про визнання обов`язковою явки позивача у судове засідання, про призначення судово-психологічної експертизи, про витребування у позивача додаткових доказів та розрахунку позовних вимог. \~ \~ \~ Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на наступне: - позивачу було встановлено третю групу інвалідності та 60 відсотків втрати професійної працездатності у 1995 році, на час виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 440-1 ЦК Української РСР 1963 року, яка передбачала відшкодування моральної (немайнової) шкоди, - згідно з положеннями пункту 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМУ № 472 від 23 червня 1993 року, які діяли станом на 01 вересня 1995 року, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи), рішення комісії по трудових спорах, рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат, - на підставі зазначених Правил за заявою позивача наказом директора шахти «Степова» в/о «Павлоградвугілля» від 21 серпня 1995 року № 1810 «Про відшкодування моральної шкоди» позивачу було нараховано і виплачено 5\~400\~000 карбованців, що підтверджується розрахунковим листом про нарахування доходу [PERSON] за серпень 1995 року, а також списком осіб для отримання моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на шахті «Степова» за серпень 1995 року, відомостями інших нарахувань за серпень 1995 року, таким чином на думку представника відповідача предмет спору відсутній, - до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральної шкоди, а саме відсутні будь-які документи на підтвердження порушення психічної рівноваги позивача, його переживань та почуття неповноцінності, - укладаючи з відповідачем трудовий договір, позивач був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці і свідомо йшов працювати в таких умовах. Сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди при ушкодженні здоров`я працівника, - втрата працездатності позивача компенсована одноразовою допомогою та щомісячними страховими виплатами за рахунок Фонду соціального страхування, а також іншими пільгами, передбаченими законодавством, - наявність факту моральної шкоди може бути встановлено лише за висновком судово-психологічної експертизи. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно із записами у трудовій книжці, у періоди з 01 вересня 1980 року по 26 жовтня 1981 року та з 05 грудня 1983 року по 03 жовтня 1995 року [PERSON] працював на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Позивач був вперше оглянутий Павлоградською МСЕК 16 серпня 1995 року, йому була встановлена третя група інвалідності та 60 відсотків втрати професійної працездатності, у тому числі 45 відсотків за професійними захворюваннями, 15 відсотків за наслідками виробничої травми, акт Н-1 №20 від 17 лютого 1995 року, про що видані довідки серії МСЕ № 046177 (а.с.11). Під час повторних оглядів МСЕК ступінь втрати працездатності позивача змінювалася, 17 серпня 2009 року йому було встановлено сукупно 55 відсотків втрати професійної працездатності (у тому числі 50 відсотків за професійними захворюваннями, 5 відсотків за трудовим каліцтвом) та третя група інвалідності безстроково (а.с.12-20). До відзиву на позов представником ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» додано: - копію заяви від 17 серпня 1996 року на ім`я директора шахти «Степова», за змістом якої [PERSON] просить виплатити йому моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням, - копію наказу № 1810 від 21 серпня 1995 року «Про відшкодування моральної шкоди» про виплату [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 5\~400\~000 карбованців, - відомість про нарахування цієї суми та розрахунковий листок [PERSON] за серпень 1995 року. Представник відповідача просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки моральна шкода [PERSON] була відшкодована у серпні 1995 року. Верховний Суд у своїй постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18 зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Предметом позову є стягнення моральної шкоди, яка на думку позивача заподіяна йому ушкодженням здоров`я внаслідок праці у шкідливих умовах на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Спір між сторонами виникає з трудових правовідносин, предметом спору є порушення прав працівника з боку роботодавця, на теперішній час спір не припинений, про що свідчить сам факт звернення позивача до суду. Отримання позивачем компенсації моральної шкоди на підставі наказу роботодавця не позбавляють позивача права на звернення до суду з позовом відповідно до положень статті 4 ЦПК України. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що між ним та відповідачем не було погоджено суму відшкодування моральної шкоди, відповідач визначив її самостійно, позивач не погоджується з цією сумою, крім того зазначає, що відповідачем не надано доказів здійснення виплати та отримання позивачем нарахованих коштів у відшкодування моральної шкоди. Тому немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. \~ \~ Норми права, які застосував суд Як визначено статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, поли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Правовідносини між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань, виникли 16 серпня 1995 року, коли позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності та 50 відсотків втрати професійної працездатності висновком МСЕК. Станом на 16 серпня 1995 року Кодекс Законів про працю України ще не був доповнений статтею 237-1, що передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у \~разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~Тому до\~правовідносин,\~які виникли\~між сторонами\~16\~серпня 1995\~року,\~підлягають застосуванню\~стаття 440-1\~Цивільного кодексу\~Української РСР,\~яка передбачала\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди,\~а також\~Правила \~ відшкодування\~власником підприємства,\~установи і\~ організації\~або уповноваженим\~ним органом\~шкоди,\~ \~ \~ \~ заподіяної\~ працівникові\~ ушкодженням\~ здоров`я,\~ \~пов`язаним\~з виконанням\~ним \~трудових обов`язків,\~затверджені постановою\~Кабінету Міністрів\~України \~від 23\~червня 1993\~р.\~№ 472\~(далі\~ Правила\~відшкодування шкоди). \~ \~ \~ \~ Як\~передбачалося статтею\~440-1\~Цивільного кодексу\~Української РСР,\~моральна \~(немайнова)\~ шкода,\~ заподіяна\~ \~громадянину \~ \~або \~організації діяннями\~іншої особи,\~яка порушила\~їх \~законні \~права,\~відшкодовується особою,\~яка заподіяла\~шкоду,\~якщо вона\~не \~доведе,\~що \~моральна \~шкода \~заподіяна \~не \~з \~її \~вини.\~ Моральна\~ \~шкода відшкодовується\~ в\~ грошовій\~ або\~ іншій\~ матеріальній\~ формі\~ \~за \~рішенням суду\~незалежно від\~відшкодування майнової\~шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. \~ \~ \~Згідно з\~Правилами відшкодування\~шкоди,\~що діяли\~станом на\~дату первинного\~встановлення позивачу\~втрати професійної\~працездатності,\~ власник\~підприємства,\~установи \~і \~організації \~або уповноважений\~ним орган\~несе матеріальну\~ відповідальність\~ за\~ шкоду,\~ заподіяну\~ працівникові\~каліцтвом або\~іншим ушкодженням\~здоров`я,\~пов`язаним\~з \~виконанням ним\~трудових обов`язків,\~а також\~за моральну\~ шкоду,\~ заподіяну\~ потерпілому\~ власником\~ фізичного\~ чи\~психічного впливу\~небезпечних або\~шкідливих умов\~праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Пунктом 11 Правил відшкодування шкоди передбачалося, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: -домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); -рішення комісії по трудових спорах; -рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно наведених положень законодавства, що діяло на час первинного встановлення позивачу втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань, передбачалося відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці шляхом одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Тобто моральна шкода підлягала відшкодуванню одноразово. При цьому розмір грошової компенсації моральної шкоди визначався за домовленістю сторін, за рішенням комісії по трудових спорах або за рішенням суду. Таким чином Правилами відшкодування шкоди передбачалося визначення розміру одноразової грошової виплати у відшкодування моральної шкоди за домовленістю сторін, при цьому не визначалося, у якій формі має бути досягнута ця домовленість. З доданих до відзиву документів видно, що 16 серпня 1995 року [PERSON] подав заяву на ім`я директора шахти «Степова», в якій просив виплатити йому відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, що призвело до труднощів в організації його життя (а.с.52). 21 серпня 1995 року директором шахти «Степова» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля» був винесений наказ № 1810 «Про відшкодування моральної шкоди», в тексті цього наказу зазначено, що при огляді МСЕК 16 серпня 1995 року [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45 відсотків та третю групу інвалідності. Професійне захворювання спричиняє потерпілому моральну шкоду, що полягає у порушенні нормальних життєвих функцій і зв`язків, в необхідності постійно користуватися медичними препаратами та пристосуваннями, що вимагає від потерпілого додаткових зусиль для організації свого життя. Даним наказом [PERSON] виплачено у відшкодування моральної шкоди 5\~400\~000 карбованців. Ця сума зазначена у відомості інших нарахувань за серпень 1995 року (а.с.54-56). Також у списку осіб для отримання відшкодування моральної шкоди значиться [PERSON] , табельний номер 2125, сума до виплати 5\~400\~000 карбованців (а.с.58). Розрахунковим листком [PERSON] за серпень 1995 року підтверджується виплата суми 5\~400\~000 карбованців, код виплати 410, що згідно класифікатора видів оплати відноситься до інших виплат, що не входять до фонду оплати праці виплата у відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, у тому числі моральної шкоди (а.с.50, 60). Цими письмовими доказами підтверджується факт нарахування та виплати [PERSON] у серпні 1995 року суми 5\~400\~000 карбованців у відшкодування моральної шкоди. Підприємством відповідача визнано, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду внаслідок втрати 45 відсотків професійної працездатності, про що зазначено в наказі № 1810 «Про відшкодування моральної шкоди» і нараховано суму одноразової грошової виплати відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472. Зазначена виплата була здійснена на підставі заяви [PERSON] від 16 серпня 1995 року, в якій він просив виплатити йому відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань, розмір цього відшкодування зазначений у розрахунковому листку, який видається працівнику, таким чином позивач був обізнаний з розміром нарахованої йому виплати у відшкодування моральної шкоди, не оспорював цього розміру, що свідчить про те, що на час виплати він погоджувався з отриманою сумою, тобто була досягнута домовленість сторін щодо розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки моральна шкода відшкодовується одноразово, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. При цьому з тексту наказу № 1810 від 21 серпня 1995 року «Про відшкодування моральної шкоди» видно, що під час нарахування суми відшкодування роботодавцем було враховано, що ступінь втрати професійної працездатності за висновком МСЕК складає 45 відсотків. Однак згідно довідки МСЕК від 16 серпня 1995 року позивачу було встановлено сукупно 60 відсотків втрати професійної працездатності, у тому числі 45 відсотків внаслідок професійного захворювання, 15 відсотків внаслідок виробничої травми, акт Н-1 №20 від 17 лютого 1995 року (а.с.82). Тобто роботодавцем при визначенні розміру моральної шкоди не було враховано 15 відсотків втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України). Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Позовна заява не містить вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, акт Н-1 №20 від 17 лютого 1995 року. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed