Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» 16.08.2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ТзОВ «Х-АДВАНС» на стороні позивача і ОК «ГК «СОКОЛИ» на стороні відповідачів, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34672770 від 07.04.2017 року державного реєстратора Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж [NUMBER] , ряд [NUMBER] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1218974826101) за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , припинення права власності №19865422 та закриття відповідного розділу Державного реєстру прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» згідно договору купівлі-продажу укладеного з ТОВ «Х-Адванс» від 30.07.2020 є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована по [ADDRESS] , з кадастровим номером 2610190501:09:003:0118. В свою чергу ТОВ «Х-Адванс» було власником вказаної земельної ділянки з 25.10.2012 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 657804 від 25.10.2012 року. На вказаній земельній ділянці знаходиться гаражна стоянка автомобілів, яку облаштовано тимчасово на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 287 від 21.07.1998. Жодних рішень чи дозвільних документів на забудову земельної ділянки не приймалось та не видавалось. Встановлення гаражів на ній допускалось виключно на тимчасовій основі і без права реєстрації речових прав. Але всупереч вимог чинного законодавства та без погодження з власником землі, 05.04.2017 року державним реєстратором Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] , ряд [NUMBER] , за відповідачем [PERSON] . Зазначає, що оскаржуване рішення стосувалося гаражу встановленого на належній позивачу земельній ділянці без будь-яких на те погоджень як зі сторони власника землі, так і без будь-яких дозвільних документів на проведення відповідних будівельних робіт. Крім того, в супереч\~ вимог чинного законодавства в експлуатацію відповідний гараж також не приймався. Рішення про присвоєння йому як об`єкту нерухомого майна адреси не приймалося. Як наслідок, оскаржуване позивачем рішення не лише обмежило речові права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою легалізувавши знаходження на ній об`єкту самочинного будівництва, а також прийнято за відсутності необхідних для цього документів у заявника ( [PERSON] ), що само по собі виключало можливість прийняття оскаржуваного рішення як такого. Просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34672770 від 07.04.2017 року державного реєстратора Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж [NUMBER] , ряд [NUMBER] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1218974826101) за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , припинення права власності №19865422, та закриття відповідного розділу Державного реєстру прав. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2021 року у витребувано із Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради\~ документи,\~ на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 34672770 від 07.04.2017 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.11.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС». Замінено неналежного відповідача Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради на Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради скористався правом відзиву на позовну заяву в якому зазначив, що доводи по даній позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що не підлягають до задоволення, виходячи із того, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо держав реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п.18 Порядку). Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відповідальність за достовірність даних, в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Заявником було подано всі необхідні документи для державної реєстрації речових прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 41, 42 та 81 Постанови КМУкраїни, що є достатніми для здійснення державної реєстрації речових прав. А тому, підставою для скасування рішення державного реєстратора на вказаний об`єкт нерухомого майна відсутня. Відповідач\~ [PERSON] скористався правом відзиву на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, та посилався у відзиві на факт оскарження в Івано-Франківському міському суді (справа №344/11256/21) набутих ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» речових прав щодо земельної ділянки на якій розташовано гараж з приводу якого приймалося оскаржуване в цій справі рішення, а також, апелюючи на дату прийняття такого рішення (05.04.2017 року). Просив суд застосувати позовну давність та відмовити у позові з цих підстав.\~\~\~ Директор ТОВ «Х-Адванс» Каспрук Я.Я. подав до суду пояснення по справі та зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, оскільки ТОВ «Х-Адванс» було власником вказаної земельної ділянки з 25.10.2012 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 657804 від 25.10.2012 року. З 30.07.2020 згідно договору купівлі-продажу є ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ. Всупереч вимог чинного законодавства та без погодження з власником землі, 05.04.2017 року державним реєстратором Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] , ряд [NUMBER] за відповідачем [PERSON] . У матеріалах реєстраційної справи відсутні документи, необхідні для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, а тому вважає, що таке рішення підлягає скасуванню. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Х-Адванс». Третя особа на стороні відповідачів, ОК «ГК «СОКОЛИ», правом подачі письмових пояснень щодо позову не скористалася. Сторони в судове засідання 30.06.2022 р. не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника позивача ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» Чорної М.З. 30.06.2022 р. до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника позивача. Від представника третьої особи на стороні відповідачів ОК «ГК «СОКОЛИ» - Лилика І.Г. на електронну адресу суду 30.06.2022 р. надійшло клопотання про перенесення судового засідання на період після завершення військового стану. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на вказане, розглянувши справу за наявними в ній матеріалами та з врахуванням наданих сторонами пояснень, судом встановлено наступне. Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Крім того, відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваних рішень) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідно до частини 3 статті 10 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Особливості проведення державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж, тощо), будівництво яких здійснювалось у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу визначено п. 81 Порядку (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення), згідно якого, крім документів, передбачених п. 41 і 42 цього Порядку, також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Відповідно до п. 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до п. 81 Порядку для державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж тощо), будівництво яких здійснювалося у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу, крім документів, передбачених пунктами 41 і 42 цього Порядку, також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Встановлено, що ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована на [ADDRESS] , з кадастровим номером 2610190501:09:003:0118, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного з ТОВ «Х-Адванс» від 30.07.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). ТОВ «Х-Адванс» було власником вказаної земельної ділянки з 25.10.2012 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 657804 від 25.10.2012 року (а.с.7). Вовчинецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради прийнято рішення від 16.04.2008 про виготовлення АТВТ «Родон» державного акту на земельну ділянку площею 6,2207 га для обслуговування гаражної стоянки автомобілів та проведення державної реєстрації. Вказана земельна ділянка по розподільчому балансу від 19.10.2011 була передана ТзОВ «Х-Адванс», а Вовчинецькою сільською радою видано останньому державний акт на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.158-159). На підставі рішення Вовчинецької сільської ради народних депутатів №12 від 12.05.1996 видано Державний акт, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №2 від 13.05.1996 АТВТ Родон (а.с.160-161). Отже, законним землекористувачем земельної ділянки був АТВТ «Родон». Крім того, як вбачається з матеріалів справи, встановлення гаражів на зазначеній земельній ділянці здійснено відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.07.1998 № 287 про надання АТВТ «Родон» дозволу здійснити: «будівництво тимчасово, терміном на 5 років гаражної автостоянки на власній території перспективного розширення на [ADDRESS] , (дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт рішення міськвиконкому №216 від 16.06.1998 року)» (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що гаражі на спірній земельній ділянці встановлено тоді коли ГК «Соколи» не існував, а законним користувачем земельною ділянкою був АТВТ Родон, який погоджував тимчасове встановлення гаражів. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, сформованого станом на 12.08.2021 року вбачається, що державним реєстратором Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Федориним Мирославом Михайловичем 23.06.2011 року прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності: форма власності - приватна, розмір частки 1 на гараж № [NUMBER] , ряд [NUMBER] , що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, гаражний кооператив « [INFO] », за [PERSON] (а.с.8). Судом витребувана копія реєстраційної справи № 1218974826101 від 07.04.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приймалося державним реєстратором Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Федориним Мирославом Михайловичем щодо первинної державної реєстрації новоствореного об`єкту нерухомого майна: гаражу 86 ряд 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1218974826101), що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, а також, щодо первинної державної реєстрації права власності [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) на вказаний об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 19865422) (а.с.59-73). В матеріалах реєстраційних справ відсутні документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 2 ст. 24 вказаного Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Крім того, згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Суд констатує, що відсутність документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо якого приймалося оскаржуване рішення, як і відсутність доказів реєстрації такого документу в Єдиному реєстрі дозвільних документів у будівництві, тим паче за відсутності відомостей про одержаний особою дозвільного документу на здійснення відповідної будівельної діяльності чи реєстрації такого в Єдиному реєстрі дозвільних документів у будівництві, об`єктивно унеможливлює встановлення законності будівництва об`єкту як такого, та унеможливлює встановлення правових підстав набуття прав на нього відповідачем-1, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення п.4 ч.1 ст.24 Закону визначалося як підстава для відмови у державній реєстрації прав та свідчить про незаконність оскаржуваного рішення про реєстрацію та обґрунтованість позовних вимог про скасування такого рішення. Що ж до вимог позивача про припинення зареєстрованого на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора права власності за відповідачем [PERSON] , суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, до них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З цією метою, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Предметом позову у цій справі є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав, припинення зареєстрованого на підставі оскаржуваного рішення права та закриття розділу Державного реєстру прав відкритого на підставі того ж таки оскаржуваного рішення. Аналіз змісту та характеру заявлених позовних вимог свідчить, що позивач, звертаючись до суду з позовом фактично прагне відновлення становища, яке існувало до стверджуваного порушення його прав. Відтак суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах, які склалися між сторонами у цій справі, поновлення порушених прав позивача в судовому порядку безпосередньо пов`язане зі здійсненням державної реєстрації припинення права власності зареєстрованого на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора та закриття відкритого на його ж основі розділу в Державному реєстрі прав, тобто пов`язане з відносинами у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому ефективність обраного позивачем способу захисту його порушених прав визначається з урахуванням можливості у разі задоволення позову поновити такі права. У цьому випадку суд здійснити державну реєстрацію припинення права власності зареєстрованого на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора та закриття відкритого на його ж основі розділу в Державному реєстрі прав. Як зазначалося вище, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В розрізі положень п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, обов`язковій державній реєстрації\~ (офіційному визнанню і підтвердженню державою) підлягають не лише факти набуття чи зміни, а й припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону, однією з підстав для проведення державної реєстрації припинення права власності та інших речових прав, є відповідне судове рішення що набрало законної сили. Водночас, ч. 3 ст. 26 Закону визначено, що самі відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Натомість, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державним реєстратором повинна бути проведена державна реєстрація припинення речових прав відповідно до цього Закону. При цьому, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічно й ч.7 ст.14 Закону визначено, що у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. В конкретному випадку, позивачем не заявлено вимоги про набуття ним (визнання за ним) тих чи інших речових прав на об`єкт якого стосувалося оскаржуване ним рішення. Відповідно, питання набуття позивачем речових прав на відповідний об`єкт в цій справі судом не вирішується. Водночас, позивачем заявлено як похідну від основної вимогу про припинення права власності зареєстрованого на підставі оскаржуваного ним рішення. З огляду ж на встановлені судом обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення (свідчать про незаконність оскаржуваного рішення), суд доходить висновку щодо обґрунтованості не лише основної, а й похідних вимог позивача. Стосовно ж наявності підстав для звернення до суду саме ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» з відповідним позовом, суд зазначає наступне. Згідно долученої до позовної заяви копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 218457591 від 30.07.2020 року, сформованого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., за позивачем зареєстровано право власності (номер запису про право власності: 37553477 від 30.07.2020 року) на земельну ділянку площею 6,2207 га кадастровий номер 2610190501:09:003:0118 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 435246126101). Підстава виникнення та державної реєстрації за ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» права власності на таке майно: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.07.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. та зареєстрований в реєстрі за №997. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на сам факт розгляду Івано-Франківським міським судом справи №344/11256/21 предметом оскарження в якій є вищезгаданий правочин, та проведена на його підставі державна реєстрація речових прав ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ». Розгляд судом згаданої справи не є перепоною для вирішення даної справи по суті в межах визначених законодавством процесуальних строків, а відсутність у згаданій справі рішення, яке б набрало законної сили, свідчить про відсутність тих чи інших обставин, які б могли мати для суду преюдиційне значення при вирішенні справи що розглядається. Поява ж такого рішення в майбутньому не обмежуватиме зацікавлені сторони в реалізації ними своїх процесуальних прав обумовлених настанням чи не настанням відповідного факту. Враховуючи ж факт державної реєстрації речового права власності ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» на земельну ділянку площею 6,2207 га кадастровий номер 2610190501:09:003:0118 на якій і розташовано гараж № [NUMBER] ряд 9 щодо якого приймалося оскаржуване рішення, очевидним є й факт впливу державної реєстрації проведеної на підставі оскаржуваного рішення на можливість подальшого здійснення позивачем своїх речових прав вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою не залежно від волі відповідача [PERSON] чи майбутніх власників згаданого гаражу. Згідно ж ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Аналогічно, ст.391 ЦК України також прямо визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в т.ч. усунення перешкод які не пов`язані із позбавленням володіння як такого. При цьому, суд також враховує, що первинною була державна реєстрація саме земельної ділянки\~ як об`єкту нерухомого майна (04.06.2008 року), а не гаражу (05.04.2017 року). Відповідно, питання державної реєстрації останнього як об`єкту нерухомого майна та прав на нього є похідними і на пряму залежали від волі (згоди) на те власника земельної ділянки на якій знаходиться гараж. Зокрема ст.376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, виключно за рішенням суду та за умови надання їй відповідної земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. З огляду на те, що відповідачем [PERSON] \~ окрім іншого не було надано суду доказу законності здійсненого ним будівництва на конкретній земельній ділянці (дозвільних документів чи доказів реєстрації таких в Єдиному реєстрі дозвільних документів у будівництві), як і не було надано доказів узгодження забудови конкретної земельної ділянки з її власником, законність таких дій з боку відповідача [PERSON] \~\~ мала б бути окремим предметом доказування у цій справі, проте, таких доказів суду надано не було. Не спростовує підставності звернення до суду саме ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» і те, що фактично оскаржуване ним рішення від 05.04.2017 року та здійснені на його підставі реєстраційні дії мали місце до того як ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» 30.07.2020 року придбав відповідну земельну ділянку у її попереднього власника (ТзОВ «Х-АДВАНС»), оскільки одночасно з придбанням земельної ділянки до ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ», як її нового власника, перейшов весь обсяг прав її попереднього власника (ТзОВ «Х-АДВАНС»). В тому числі право вимоги усунення перешкод у вільному здійсненні права користування та розпорядження землею. Також суд вважає, що щодо заяви відповідача з приводу застосування судом строку позовної давності, слід зазначити й таке. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Звертаючись до суду з відповідною заявою відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що ним особисто повідомлялися ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» чи ТзОВ «Х-АДВАНС», як попередній власник земельної ділянки, про конкретний факт прийняття оскаржуваного рішення та вчинених на його підставі реєстраційних дій. В позовній же заяві зазначається, що ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» довідалося про оскаржуване рішення та реєстрацію лише з Інформаційної довідки №270299365 від 12.08.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якої долучена до позовної заяви. Що до твердження відповідача про те, що ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» чи ТзОВ «Х-АДВАНС» могли довідатися про відповідний факт раніше, зокрема з огляду на відкритість відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд приймає до уваги заперечення ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» з цього приводу викладені в його відповіді на відзив, де посилаючись на долучену до позову копію рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №287 від 21.07.1998 року позивач зазначає, що на відповідній земельній ділянці з 1998 року функціонує тимчасова гаражна автостоянка, і всі наявні на ній гаражі встановлювалися і встановлюються на ній виключно на тимчасових умовах. З 1998 року жодного дозволу на капітальне будівництво на відповідній земельній ділянці того чи іншого гаражу а ні її власниками, а ні тим паче компетентними дозвільними органами не видавалося. Відповідно, сам факт перебування на земельній ділянці того чи іншого гаражу без державної реєстрації такого, і без державної реєстрації речових прав на нього, не спричиняло порушення про яке йдеться в конкретній справі. Також, суд погоджується з тим, що власник земельної ділянки не зобов`язаний здійснювати вибірковий чи тотальний поточний контроль за тим, з метою встановлення чи не було кимось з користувачів тимчасовї гаражної автостоянки порушено умов такого користування та законів України, які виключають можливість одержання будь-яких дозвільних документів на капітальне будівництво без згоди власника землі, а без отримання таких дозвільних документів. За таких обставин, суд приходить висновку, що перебіг строку позовної давності в конкретному випадку розпочався саме 12.08.2021 року і на час звернення позивача до суду (16.08.2021 року) визначений законодавством строк позовної давності не минув. А тому, в задоволенні заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності та відмову у позові з цих підстав слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 334, 376 ЦК України, ст. 2, 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved