Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

08.12.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку суброгації у відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти в розмірі 16115,09 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 23.04.2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №011150/4605/0000111. Предметом цього договору були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. За змістом п. 1.2.1 договору, страховим ризиком визнається зокрема дорожньо-транспортна пригода. 25.06.2019 року об 11 год. 20 хв. в м. Києві на бул. Перова, 19б сталась ДТП за участі автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2019 року у справі №755/10924/19, яка набрала законної сили 06.09.2019 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок зазначеної ДТП застрахованому транспортному засобу «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень у зв`язку із чим страхувальник зазнав матеріального збитку. 25.06.2019 року потерпілий звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, та із поясненнями. Для встановлення характеру та розміру шкоди позивачем 25.06.2019 року було проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол огляду пошкодженого ТЗ. Згідно рахунку-фактури ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» від 18.07.2019 року вартість відновлювального ремонту склала 42121,93 грн. Згідно страхового акту від 19.07.2019 року страховик прийняв рішення про визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування у розмірі 42121,93 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», що було здійснене 22.07.2019 року. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «Опель», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6123933. Посилаючись на положення ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач вказує, що оскільки ним було здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільна-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», 31.07.2019 року позивач звернувся до страховика відповідача і товариство здійснило виплату на користь позивача у сумі 26006,84 грн. 22.08.2019 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1188, 1194 ЦК України, а також зазначає, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації на суму 16115,09 грн., що становить різницю між розміром страхової виплати здійсненої позивачем та розміром відшкодування отриманим позивачем від страховика відповідача в сумі 16115,09 грн. (42121,93 - 26006,84). Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 25.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» не є експертною установою абро оцінювачем. Ураховуючи, що в Україні діє вільне ціноутворення, кожне підприємство встановлює вартість своїх послуг на власний розсуд. Крім того, вказане товариство є офіційним дилером «Ніссан», і у таких підприємствах вартість ремонту авто є значно завищеною від реальної. За таких умов відповідач вважає, що спиратись на рахунок-фактуру не можна. Відповідач вказує, що не викликався на огляд пошкодженого автомобіля, а тому не можна говорити про об`єктивність даних протоколу огляду ТЗ. В даному випадку оцінка збитків має проводитись згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, належним чином та належними особами. Позивач або постраждала особа були зобов`язані ініціювати проведення авто-товарознавчої експертизи. Відповідач зазначає, що особисто він такого клопотання ініціювати не має наміру, оскільки не зобов`язаний фактично допомагати позивачу. До того ж авто відновлене 2 роки тому і згідно вказаної методики проведення дослідження не можливе. З незрозумілих відповідачу причин у даному випадку ремонт вважається економічно обґрунтованим, але експертиза могла би показати інше, тож не можна говорити про точність розрахунків, які надав позивач. Позивач, постраждалий та третя особа власними діями позбавили себе можливості отримати належну оцінку пошкодженого авто. На думку відповідача, позивач жодним чином не довів достовірності розміру спричиненої шкоди. 01.02.2022 року до суду надійшла відповідь позивача зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги та додатково зазначає, що заперечення відповідача проти позову не мають правового та законного підґрунтя та є необґрунтованими. Відповідач не заперечує факту вчинення ДТП та завданої матеріальної шкоди, однак необґрунтовано відмовляється від її відшкодування. Відзив відповідача ґрунтується на припущеннях щодо завищення збитків, крім того відповідач не є особою, яка має право оцінювати розмір збитку та не є фахівцем в даній сфері. Відповідачем не надано жодного контр-розрахунку і якщо у відповідача є сумніви щодо розміру завданої шкоди, саме він мав ініціювати проведення у справі судової експертизи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача перейшло право на отримання від відповідача, як винуватця ДТП, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля. Посилаючись правові висновки Верховного Суду позивач зазначає, що вразі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої винною особою шкоди потерпілому сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому, за змістом ст. 1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 ЦК України можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На думку позивача, заперечення відповідача є лише намаганням уникнути відповідальності за завдані збитки. 11.02.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач ігнорує посилання відповідача про те, що розрахунки розміру шкоди відсутні, оскільки походять з неналежних джерел. ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» не є експертною установою або оцінювачем. В Україні діє вільне ціноутворення, тож кожне підприємство встановлює вартість своїх послуг на власний розсуд. Крім того, вказане товариство є офіційним дилером «Ніссан» і в таких підприємствах вартість ремонту авто є значно завищеною від реальної. Відповідач вважає, що у даному випадку не можна спиратись на рахунок-фактуру, оскільки у різних компаній вартість ремонту буде різною. Як вбачається з матеріалів справи, третя особа у справі отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копіє позовної заяви та доданими до неї документами 12.01.2022 року, однак до часу ухвалення у справі рішення своїм правом на подання письмових пояснень не скористалась. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, поставною Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2019 року у справі №755/12513/18, яка набрала законної сили 02.08.2019 року, відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 18-19). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зазначеній вище постанові суду вказано, що [PERSON] 25.06.2019 року, о 11-20 годині, в м. Києві, по вул. Нерова, 19-Б, керуючи автомобілем «Опель», д.н.з. [NUMBER] , розвертаючись при зеленому сигналі світлофору не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався прямо, через що відбулося зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 980, 988, 990 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. 23.04.2019 року між позивачем, як страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №011150/4605/0000111 за яким: 1. Основні умови договору 1.1. Дані транспортного засобу 1.1.1. Марка - Ніссан 1.1.3. Рік випуску - 2013 1.1.5. Реєстраційний номер - [NUMBER] 1.1.6 . Страхова сума ТЗ, яка є дійсною вартістю ТЗ на момент укладення договору - 485000,00 грн. 1.2. Умови страхування 1.2.1. Страхові ризики: Б) ДТП 1.2.3. Франшиза у випадках інших ніж зазначені в п. 1.2.2. договору - 0% 1.2.4. Страхова сума ТЗ та ДО - 485000,00 грн. 1.2.10. Варіант розрахунку суми страхового відшкодування згідно п. 9.3. Договору: Варіант « СТО офіційного дилера марки ТЗ» 1.2.11. Відшкодування збитків без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті: Без урахування зносу (а.с. 11-12). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, належить [PERSON] (а.с. 22). 25.06.2019 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку №00307037 та просив у разі визнання даної події страховим випадком, виплатити страхове відшкодування на СТО - ТОВ «АЦ Голосіївський» (а.с. 20-21). 25.06.2019 року представником позивача був складений протокол огляду пошкодженого транспортного засобу у якому зафіксовано назву деталей та опис пошкодження, а також відсутні будь-які відмітки у розділі «Пошкодження, що не відносяться до даного ДТП» (а.с. 23-24). Згідно рахунку-фактури ТОВ «АЦ Голосіївський» №СЧ-0004135 від 18.07.2019 року, вартість робіт, запчастин та матеріалів для ремонту ТЗ «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , склала 42121,93 грн. з ПДВ та 35101,61 грн. без ПДВ відповідно (а.с. 25-26). За змістом страхового акту №00307037, затвердженого представником позивача 19.07.2019 року, сума страхового відшкодування склала 42121,93 грн. Згідно наказу позивача №00307037 від 19.07.2019 року, вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитків в розмірі 42121,93 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «АЦ Голосіївський» (а.с. 28). Із матеріалів справи вбачається, що за платіжними дорученнями №099237 від 22.07.2019 року позивачем на рахунок ТОВ «АЦ Голосіївський» сплачено розмір страхового відшкодування в сумі 42121,93 грн. та зазначено, що ця сума без ПДВ (а.с. 29). Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) (ст.ст. 5, 6 Закону України «Про страхування»). Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення встановлені й ст. 993 ЦК України згідно якої, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом відповіді від НПУ та викопіювання з офіційного Інтернет-сайту МТСБУ, станом на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 13-17). 31.07.2019 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» із заявою №25598 на виплату страхового відшкодування та просив здійснити йому відшкодування шкоди в розмірі 42121,93 грн. Згідно платіжного доручення №2775 від 22.08.2019 року третя особа у справі перерахувала позивачу страхове відшкодування у сумі 26006,84 грн. без ПДВ. (а.с. 31). Відповідно до положень ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Як вбачається з матеріалів справи, вартість робіт, запчастин та матеріалів склала 42121,93 грн. з ПДВ, при цьому, здійснюючи оплату на користь ТОВ «АЦ Голосіївський» позивач вказав, що сплачувана сума в розмірі 42121,93 грн. є сумою без ПДВ. Третя особа у справі згідно платіжного доручення сплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 26006,84 грн. без ПДВ. Ураховуючи наведені вище положення п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплата суми ПДВ страховиком винної у ДТП особи, що в даному випадку становить 5201,37 грн., на користь позивача, є обов`язком саме ТДВ СК «Альфа-Гарант» при дотриманні позивачем умов, передбачених вказаною нормою Закону. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Поряд із цим, з матеріалів справи не вбачається будь-яких даних щодо розміру встановленої у Полісі №АМ6123933 франшизи або її відсутності. За змістом ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №566 від 09.07.2010 року «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час укладенні Полісу №АМ6123933), установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Учасниками справи суду не надано даних про розмір страхової суми за Полісом №АМ6123933, однак враховуючи вище наведений законодавчо визначений розмір такої суми, розмір страхової суми за Полісом №АМ6123933 не може бути менше 100000,00 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Узагальнюючи положення чинного законодавства України та правові висновки Верховного Суду з аналогічних питань, слід відмітити, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду покладається безпосередньо на винуватця ДТП у разі якщо у страховика винуватця не виник обов`язок з відшкодування або розмір відшкодування перевищує ліміт його відповідальності. Вбачається, що у даному випадку ліміт відповідальності третьої особи у справі заявленою до стягнення сумою в розмірі 42121,93 грн. не перевищено. За таких обставин, згідно норм чинного законодавства України, різниця між здійсненим третьою особою на користь позивача страховим відшкодуванням може формуватися за рахунок недоплати ПДВ (що, як вказано вище є обов`язком страховика винуватця ДТП), установленого в полісі розміру франшизи та грошового розміру коефіцієнту зносу, який страховиком не відшкодовується та покладається на заподіювача шкоди. Поряд із цим, позивач не надав суду даних про розмір франшизи за Полісом №АМ6123933 або його відсутність, та розрахунку страхового відшкодування, здійсненого ТДВ СК «Альфа-Гарант» на суму 26006,84 грн., із клопотаннями про витребування таких доказів до суду не звертався. За наведених обставин, стороною позивача своїх вимог до відповідача не доведено, адже різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди покладається на заподіювача шкоди у разі перевищення такою шкодою ліміту відповідальності страховика та якщо обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика не виник. Натомість, у цій справі позивачем не доведено за рахунок чого сформувалась різниця в сумі 16115,09 грн. (42121,93 - 26006,84) і що її складові дійсно вказують на те, що ця різниця є відповідальністю винуватця ДТП, а не страхової компанії, адже розмір страхової суми не перевищений, сума з відшкодування ПДВ покладається на страховика заподіювача шкоди, а ураховуючи дані страхового акту позивача, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю. Крім того, згідно п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Вбачається, що автомобіль «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У своїй постанові від 15.10.2020 року по справі №755/7666/19 Верховний Суд зазначив, що посилання судів попередніх інстанцій на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з [PERSON] не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між [PERSON] та ПрАТ "СК "ВУСО", яким було застраховано автомобіль Ford Mondeo, реєстраційний номер [NUMBER] , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону N 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування N АК/8329741 передбачено франшизу в сумі 1 000 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON], як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У даному випадку суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеністю, а саме у зв`язку з недоведеністю позивачем, що обов`язок по відшкодуванню виниклої різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування покладається на відповідача, адже розмір завданої шкоди знаходиться в межах страхової суми, а докази на підтвердження відсутності обов`язку ТДВ «СК Альфа-Гарант» зі сплати 16115,09 грн. відсутні за відсутності даних про наявність або відсутність у полісі франшизи, розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СК Альфа-Гарант», що надало б змогу перевірити складові страхової виплати, у тому числі на наявність у ній коефіцієнту зносу, ураховуючи, що за наявними в матеріалах справи доказами, коефіцієнт зносу мав дорівнювати нулю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed