Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказав, що 23 червня 2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] , починаючи з 22 січня 2015 року. На підставі вказаного рішення, відповідачка отримала виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] . З вказаного часу було відкрито виконавче провадження у Південному відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Він кожен місяць сплачував аліменти на утримання сина, офіційно працював, мав стабільну зарплату. На початку вересня 2019 року відповідачка виїхала на заробітки за кордон в Польщу та не опікувалась сином. Син [PERSON] майже півроку фактично проживав із старшою повнолітньою донькою на орендованих квартирах, бо мати [PERSON] їх квартиру по [ADDRESS] здавала в оренду іншим особам. Так, починаючи із вересня 2019 року син [PERSON] фактично знаходиться на його повному матеріальному утриманні, проживає разом з ним. Відповідачка з ними не проживає, не надає ніякої матеріальної допомоги, взагалі не цікавиться життям сина, не відвідує його, перебуває у шлюбних відносинах із іншим чоловіком та має іншу родину. Всі витрати на утримання сина покладені на нього. В зв`язку з цим, просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що з позовними вимогами погоджується частково. Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.06.2015 року з позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, на її користь, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час ухвалення даного судового рішення крім аліментів на утримання неповнолітнього сина, з відповідача [PERSON] також стягувалися аліменти на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній час аліменти на [PERSON] в зв`язку з досягненням нею повноліття відповідач не сплачує, а заборгованість за аліментами на утримання сина [PERSON] відповідно до довідки Південного відділу ДВС складала станом на 2020 рік 22607,00 грн. Цей факт є неспростовним. Незважаючи на заборгованість по аліментам, позивач всіляко намагався ухилитися від надання матеріальної допомоги їх сину, який її так потребував. Вона як могла намагалася забезпечити сина, але їй одній як жінці це було робити досить важко. Натомість [PERSON] жив у своє задоволення, працювати не хотів, і добровільно не хотів надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того позивачу відомо, що їх син має психічні вади і потребував додаткової уваги та належного матеріального забезпечення. Позивач зазначає в одній із своїх позовних вимог саме про припинення нарахування та стягнення з нього аліментів на утримання сина з 04.10.2020 року, але вважає, що він намагається ввести суд в оману, оскільки, як уже зазначалося, по-перше сама його наявна на той час заборгованість була предметом судового розгляду, і після того як суд йому відмовив, то апеляційний розгляд відбувся тільки в 2021 році, і саме його заборгованість за аліментами була предметом того судового спору, а отже суд уже прийняв законне рішення стосовно даного предмету спору, і с тих самих же підстав, адже при тому розгляді позивач стверджував, що їх син проживав саме тільки з ним, і посилався на це як підставу для задоволення його позовних вимог. Наразі позивач стверджує, що саме з 04.10.2020 року судом повинно бути припинено нарахування аліментів, але звертає увагу суду на те, що в своєму позові позивач не зазначає, чому він не звернувся в жовтні 2020 року до суду з приводу припинення стягнення з нього аліментів, і що саме перешкоджало йому це зробити, а також зазначає, що в зв`язку з тим, що позивач постійно ухилявся від офіційного працевлаштування з метою ухилення від надання та сплати аліментів з жовтня 2020 року позивачем не відбувалося, адже жодної копійки аліментів вона від нього не отримувала ні тоді ні потім. Також зазначає, що приблизно у вересні 2021 року, в зв`язку з тим, що позивачу не було де жити, він незаконно вселився в їх сумісну зі старшою донькою квартиру, і своєю присутністю та своїми діями розпочав створювати нестерпні умови для проживання, які в кінці кінців примусили її залишити житло. Крім того дійсно у них з позивачем була домовленість, що вони разом будуть в рівних умовах утримувати їх сина. Як вона вже раніше зазначала, вона змушена була з`їхати зі своєї власної квартири, а їх син [PERSON] , якого позивач всіляко настроював проти неї, залишився проживати з батьком. Не зважаючи на те, що син почав проживати з батьком, вона все рівно продовжувала і намагалася підтримувати стосунки з сином та надавала, і надає зараз в міру своєї можливості, матеріальну допомогу на його утримання. Станом на теперішній час вона знаходиться на обліку в центрі зайнятості та у пошуках роботи. З урахуванням вищезазначеного, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають лише частковому задоволенню, а саме задоволенню підлягає його вимога стосовно стягнення з неї аліментів, а інші позовні вимоги задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). 23 червня 2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] , починаючи з 22 січня 2015 року та видано виконавчий лист (а.с.17). Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.04.2017 року було відкрито виконавче провадження № 53766886 на підставі виконавчого листа №2/207/490/15 виданого 24.06.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини (а.с.19). Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 52 від 22.02.2022 року Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр «Горлиця» ДОР», [PERSON] навчався у закладі з 01.09.2020 року по 16.08.2021 року. До центру був зарахований 01.09.2020 року за заявою матері [PERSON] . Відрахований з центру 16.08.2021 року у зв`язку з переведенням на навчання до КЗ «Гімназія № 34» КМР на підставі заяви батька [PERSON] . Щодо місця проживання дитини повідомляють наступне (інформацію отримано зі слів дитини та його батька): до листопада 2020 року [PERSON] проживав з матір`ю, а потім почав проживати з батьком. Починаючи з 06.11.2020 року забирати та привозити хлопця почав батько. Після 06 листопада і до моменту відрахування [PERSON] з центру, мати жодного разу до закладу не з`являлась. Дитиною у цей період фактично опікувався батько (а.с.28-29). Згідно характеристиці № 01-12/39 від 01.02.2022 року КЗ «Гімназія №34» КМР, [PERSON] був зарахований до 9-Б класу 01.09.2021 року. Учень виховується в неповній сім`ї. Батько [PERSON] приділяє увагу вихованню хлопця (а.с.22). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27.02.1991\~року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Таким чином, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON] на теперішній час проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тому змінились обставини, що існували підставою для стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.06.2015 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 16.02.2022 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів про неможливість стягнення з неї аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, а також не заперечувала проти цього, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial