Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

позивачка звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня звернення з позовною заявою і до закінчення навчання. В обгрутування позову зазначила, що [PERSON] є їх з відповідачем спільним сином, який на даний час є повнолітнім та продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації за денною формою навчання і не має змоги працевлаштуватися. Відповідач працює, отримує дохід, інших аліментів не сплачує. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.10.2021 вказаний вище позов прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням голови Верховного Суду №27/0/9-22 від 04.05.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ Чернігівської області» відновлено територіальну підсудність судових справ Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. У відзиві відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що їх з позивачкою спільний син [PERSON] є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформації і з дня вступу до інституту знаходиться на забезпеченні, отримує фінансову виплату як солдат. Крім того, зазначив, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2021 в задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовлено, тому вважає, що позивачка звернулась до суду з подібним позовом, по якому вже було прийнято рішення. Він перебуває у шлюбі та має неповнолітнього сина [INFO] , з 19.11.2021 вийшов на пенсію, на його утриманні знаходиться мати [PERSON] , 1946 року народження. Вважає, що позивачкою не доведена потреба у матеріальній допомозі та наявність у нього можливості надавати таку допомогу. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] зазначила, що їх спільний з відповідачем син потребує коштів на проживання та навчання, оскільки на вихідні приїжджає додому до м.Ніжина з м.Києва. Крім того, вона придбала йому ноутбук за 23\~300 грн., також постійно купує канцелярське приладдя. Двічі на місяць надсилає сину посилки з одягом, продуктами харчування та ліками. Також надає та надсилає грошові кошти на загальні потреби. Оскільки, [PERSON] навчається на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу він не має, тому потребує фінансової допомоги від батьків. На підтвердження викладених обставин додала до відповіді копії квитанцій, які підтверджують перерахунок коштів на ім`я [PERSON] та копії квитків. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні поданий позов просила задовольнити, підтримала позицію, викладену в позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Щербак О.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, підтримали позицію, викладену у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного висновку. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, ст.182 ЦПК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1 ) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.2003 (а.с.6). З довідки «Військового інститут телекомунакацій та інформатизації імені Героїв Крут» №1/53/17/953 від 09.09.2021 вбачається, що [PERSON] навчається в даному інституті з 25.08.2020 і по теперішній час. Термін навчання 4 роки. (а.с.8). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши усі матеріали справи, враховуючи докази, надані сторонами, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, оскільки відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до норм ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2021 в задоволенні позову відмовлено, у зв`язку з тим, що позивачкою не було доведено існування всіх юридичних фактів, які в своїй сукупності надавали б право стягувати аліменти на підставі ст.199 СК України, не надала доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, тощо) (а.с.20-21). Оцінюючи в сукупності досліджені докази надані сторонами, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття і продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина. Крім цього, оцінивши надану позивачкою довідку навчального закладу від 09.09.2021 № 1/53/17/953, встановлено, що остання охоплює інший період навчання - 2-й курс, і не містить посилання на те, що солдат [PERSON] знаходиться на повному забезпеченні, а доказів протилежного суду відповідачем не надано. З огляду на наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо подібного позову. З урахуванням майнового стану позивача, а також з урахуванням доходів відповідача та знаходження у нього на утриманні неповнолітньої дитини, дружини та непрацездатних батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/10 частки доходів відповідача щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.199 СК України право на утримання повнолітніх дочки, сина невід`ємно пов`язане з навчанням і припиняється у разі припинення навчання. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача необхідно стягнути 363 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: partial