Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2010 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2014 шлюб розірвано. Позивач зазначає, що дитина мешкає разом з нею, відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, не піклується про фізичний та духовний розвиток останнього та взагалі не спілкується з сином з моменту припинення шлюбних відносин, тобто з 2014 року. Крім того, з 05.11.2019 позивач перебуває у шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON] , який піклується про її сина, займається його розвитком та фактично виконує функції батька. Дитина ставиться до [PERSON] як до рідного батька та останній має намір в подальшому його усиновити. 17.06.2020 Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи стягнення з 12.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, доходи відповідача мають нерегулярний мінливий характер, а сума стягнення не забезпечує необхідні вимоги їх сина та навіть не відповідають мінімальному рекомендованому мінімуму для дитини відповідного віку, передбаченому діючим законодавством. Будь-якої матеріальної допомоги [PERSON] не надає. У зв`язку з цим вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дитини, а також для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою судді від 08.04.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.07.2021 залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 14.09.2021 залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи до суду не надіслав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслали до суду листа про те, що с. Гнідин Бориспільського району Київської області, де фактично мешкає позивач разом з неповнолітньою дитиною, територіально відноситься до Золочівської сільської об`єднаної територіальної громади. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів, із урахуванням найкращих інтересів дитини. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.10.2010. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2014 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 14.04.2014. Позивач з сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . 17.06.2020 Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи стягнення з 12.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з листа Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради №02-18/2953 від 26.11.2021, працівниками служби у справах дітей та сім`ї 01.11.2021 проведено обстеження умов проживання будинку за вказаною адресою та встановлено, що [PERSON] має окрему кімнату, яка облаштована, мебльована, є необхідні речі побуту та вжитку, обладнане робоче місце, яке забезпечене канцелярськими предметами та шкільним приладдям, дитячими книжками, є ігрова зона, тощо. Таким чином, для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, будинок відповідає санітарно-гігієнічним умовам проживання. При безпосередньому спілкуванні з малолітнім [PERSON] з`ясована його прихильність та бажання проживати з матір`ю та з його слів він не проти позбавлення батьківських прав свого біологічного батька [PERSON] . Відповідно до інформації Приватного закладу освіти «КМДШ» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) № 26/01-2021, [PERSON] станом на 26.01.2021 навчався у четвертому класі вказаного навчального закладу. За час навчання [PERSON] у ПЗО «КМДШ» батьківські збори та інші заходи відвідує мати - [PERSON] . За інформацією, наданою засновницею та директором IT-курсів Generation Z, [PERSON] з вересня 2020 року відвідує IT-курси Generation Z, які викладаються за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком від 27.01.2022 за № 10 Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, орган опіки та піклування не вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно свого неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Надаючи оцінку висновку Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради, як органу опіки та піклування, наданому в порядку ст. 19 СК України, суд виходить з того, що згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку від 27.01.2022 за № 10 Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, наданого в порядку ст. 19 СК України, вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , де їй створені задовільні умови для проживання та розвитку. При безпосередньому спілкуванні з малолітнім [PERSON] останній виражає прихильність до матері та бажання проживати з матір`ю, де він відчуває комфорт, безпечне перебування, постійну турботу та увагу. Зі слів хлопчика він не проти позбавлення батьківських прав свого біологічного батька та не проти його усиновлення теперішнім чоловіком своєї матері. 25.11.2021 відбулося чергове засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Золочівської сільської ради, на якому була присутня [PERSON] . [PERSON] не з`явився на засідання комісії, на телефонні дзвінки не відповідає. На засіданні Комісії було заслухано [PERSON] , яка повідомила, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин у 2012 році біологічний батько [PERSON] не приймає жодної участі у житті, вихованні дитини, останній раз бачив дитину декілька років назад, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Після спілкування з батьком по телефону син почувався пригніченим, мав нервовий зрив, що в свою чергу мало наслідком звернення за допомогою до психолога. [PERSON] повідомила, що на даний час перебуває у шлюбі зі [PERSON] , який має намір офіційно усиновити малолітнього [PERSON] 27.01.2022 Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Золочівської сільської ради вдруге розглядалося питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . На це засідання [PERSON] не з`явилася у зв`язку з тим, що в цей час перебувала на відпочинку, додатково повідомила, що ставлення батька [PERSON] до сина не змінилося, батько жодним чином не підтримує зв`язок з дитиною. [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце другого засідання Комісії з питань захисту прав дитини, проте на засідання не з`явився. З урахуванням викладених у висновку обставин, приймаючи до уваги, що відповідач жодного разу не прибув на засідання комісії, де вирішувалося питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження, неможливо встановити, з яких підстав орган опіки та піклування прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] буде суперечити інтересам дитини. Більше того, спосіб та ступінь участі батька у вихованні дитини даним органом взагалі не з`ясована та не встановлена, не взято до уваги твердження матері дитини про те, що протягом тривалого часу, з 2012 року, батько дитини [PERSON] не підтримує зв`язок з дитиною, не піклується про неї, не займається фізичним та духовним розвитком сина, тощо, а отже, на думку суду, вказане свідчить про те, що інтереси дитини не встановлювались та не були з`ясовані. Даний висновок від 27.01.2022 суд визнає невмотивованим та необґрунтованим, оскільки останній є таким, що винесений без відповідних правових підстав та не містить мотивів прийняття такого рішення. Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його долею, не піклується про його розвиток, матеріально не утримує, у підготовці до самостійного життя участі не приймає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на підставі судового наказу, виданого Оболонським районним судом м. Києва 17.06.2020 у цивільній справі № 756/5631/20, а саме: стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). При цьому, у частині 1статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу про зміну її матеріального стану, а також матеріального стану відповідача, достатність заробітку (доходу) відповідача для виплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначено у попередньому судовому рішенні. Посилання на зміну законодавства в частині збільшення прожиткового розміру на дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. З урахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено, що наявні обставини передбачені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів, зокрема доказів того, що змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх неповнолітньої дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial