Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд», про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працювала на відокремленому підрозділі АТ «Київметробуд», код ЄДРПОУ 01387432 Тунельний загін № 14, АТ «Київметробуд» на посаді сторожа з 01.05.2020 року. Починаючи з січня 2021 року заробітна плата відповідачем не виплачується. 15.11.2021 року відповідач була звільнена з посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 38о/c від 15.11.2021 року. Однак в порушення ст. 47 КЗпП України копію наказу про звільнення позивачу не було видано, а також не проведено розрахунок, у строк, зазначений у ст. 116 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість із заробітної плати складає 58\~426, 86 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості та довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.11.2021 року. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 58\~426, 86 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. За змістом ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач не надав відзиву на позовну заяву, не з`явився в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Конституція України гарантує кожному громадянину\~право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.\~Право\~на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України Про оплату праці та Кодекс законів про працю України. Так, згідно з\~частиною четвертою\~статті 43 Конституції України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, повноваження щодо ухвалення якого має Верховна Рада України Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив,\~що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Визначення терміну «заробітна плата» надано в Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (ратифікована Україною 30.06.1961), статті 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), статті 1 Закону України «Про оплату праці». Під заробітною платою, зокрема, розуміється будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. При цьому, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використовуються у трудовому законодавстві, є рівнозначними в аспекті прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] працювала у Тунельному загоні № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд» на посаді сторожа, з 01.05.2020 року, з окладом згідно штатного розкладу. 15.11.2021 року [PERSON] звільнена з посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 94, ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як видно з інформації про рух коштів по зарплатному картковому рахунку позивача, остання виплата заробітної плати мала місце 02.06.2021 року: за грудень 2020 року у розмірі 4408, 40 грн. та за січень 2021 року у розмірі 5080, 11 грн. 10.09.2021 року позивач звернулась до АТ «Київметробуд» із заявою та просила надати довідку про заборгованість по заробітній платі та в подальшому виплачувати заробітну плату згідно вимог чинного законодавства. Проте відповіді на цю заяву не було надано. В судовому засіданні встановлено, що наразі заборгованість по заробітній платі становить 58\~426, 86 грн. Обчислення розміру заборгованості проведено виходячи із заробітної плати за період з лютого 2021 року по вересень 2021 року, включаючи самостійний розрахунок за жовтень, листопад 2021 року. Суд вказує, що ненадання розрахунку заборгованості відповідачем, не може бути підставою для відмови у судовому захисті, оскільки в такому разі, виходячи із засад змагальності та диспозитивності, суд не позбавлений права самостійно розрахувати розмір заборгованості та надати належну оцінку розрахунку, який поданий позивачем. В даному випадку суд погоджується з розміром заборгованості, оскільки АТ «Київметробуд» проведено сплату єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, виходячи з тих сум заробітної плати, які фактично не були виплачені позивачу. Так, при звільненні [PERSON] не було виплачено існуючу заборгованість у розмірі 58\~426, 86 грн. та не проведено остаточний розрахунок у день звільнення, а отже суд вважає її права порушеними, тому вони підлягають захисту. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Приймаючи до уваги, що відповідач має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , у розмірі 58\~426, 86 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення цих коштів на користь позивача. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, необхідно допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати на користь [PERSON] за один місяць. В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908, 00 грн. належить стягнути з АТ «Київметробуд» на користь Держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved