Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

[PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ПАТ Конотопський арматурний завод 177974,02 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсаційних виплатах, а також середній заробіток за весь період затримки з дня звільнення 07.04.2021 р. по 13.12.2021 р.\~ Вимоги обгрунтовує тим, що з 01.11.2002 р. по 07.04.2021 р. працювала у ВАТ Конотопський арматурний завод. При звільненні відповідач своєчасно не розрахувався, внаслідок чого заборгованість по заробітній платі за березень 2021 р. становить 21110,56 грн., квітень 2021 р. - 2281,60 грн., компенсаційні виплати за невикористану відпустку - 23231,36 грн. Крім того, згідно ст.117 КзпП України, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки, а саме з 07.04.2021 р. по 13.12.2021 р., в сумі 131350,50 грн., що і змусило звернутись з позовом до суду. [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсаційним виплатам за невикористану відпустку\~ в сумі 46623,52 грн. визнав повністю, в іншій частині заперечує за їх безпідставністю. Встановлено судом, що [PERSON] з 01.11.2002 р. по 07.04.2021 р. працювала на ПАТ Конотопський арматурний завод (а.с. 3-5, 7-11), її середньоденний заробіток за лютий-березень 2021 р. становив 772,65 грн. (а.с.62). Станом на 23.11.2021 р. позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 46623,52 грн. (а.с.6). Ст. 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 07.04.2021 року, що зроблено не було. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки, позивач була звільнена 07.04.2021 року, тому розрахунковим періодом слід вважати два попередні повністю відпрацьовані місяці лютий-березень 2021 р.\~ Відповідно до довідки ПАТ Конотопський арматурний завод\~ середньоденна заробітна плата\~ [PERSON] за останні два місяці лютий-березень 2021 р. становила 772,65 грн.\~ (а.с.62). Враховуючи, що відповідач з моменту звільнення позивача 07.04.2021 р. по день подачі позову до суду 13.12.2021 року не провів повного розрахунку з [PERSON] , таким чином за час затримки у виплаті заробітної плати минуло 170 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову до суду\~ (170 робочих днів х 772,65 грн.) 131350,50 грн. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 11.11.19 р., непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені законом, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання щодо компенсації за невикористану відпустку суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 74 Кодексу законів про працю України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України Про відпустки , регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство) (ч.1 ст.2 ЗУ Про відпустки). Відповідно до ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день Фактичного розрахунку ( вимушений прогул ). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженою ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Представник відповідача у судовому засіданні визнав факт затримки розрахунку при звільненні позивачці. Отже, сума яка підлягає стягненню на користь [PERSON] повинна складати заборгованість по заробітній платі за березень 2021 р. у розмірі 21110,56 грн.+ квітень 2021 р. у розмірі 2281,60 грн. + компенсаційні виплати за невикористану відпустку у розмірі 23231,36 грн. + середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 131350,50 грн. (а.с. 63), що становить 177974,02 грн. При цьому суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку саме за період з 07.04.21 р. по 13.12.21 р., як просить позивач, а не по день винесення рішення. Суд не може вийти за межі позовних вимог, тим більш [PERSON] не надано розрахунку за період з 13.12.21 р. по 23.06.22 р. В той же час вона не позбавлена права звернутися з аналогічними позовними вимогами за вказаний період. Згідно ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір сплачений нею при подачі позову в сумі 908\~ грн.

Outcome: approved