Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

02 травня 2022 року Орган опіки та піклування Білопільської міської ради звернувся до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що остання є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько останніх [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з неналежним виконанням батьками обов`язків з виховання та догляду за дітьми останні з 20 серпня 2018 року перебували в обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Шостка. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року малолітніх дітей було відібрано в матері. Розпорядженням голови Білопільської РДА 01 червня 2020 року опікуном останніх призначено [PERSON] . Відповідачці було повідомлено про місце перебування дітей, роз`яснено можливість їх повернення. Але остання не виявляє бажання повернути дітей у родину, не вживає ніяких дій для цього, не цікавиться їх життям і здоров`ям, навчанням у школі, останній раз спілкувалася з дітьми 05 червня 2020 року, із соціальними службами не співпрацює, з опікуном дітей говорила лише два рази, присуджені аліменти на утримання дітей не сплачує. З літа 2020 року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, веде бродячий спосіб життя, перебуває в сумнівних компаніях, не працює. На даний час [PERSON] проживає в м. Білопілля в сім`ї ромської національності. 21 квітня 2021 року останню було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Ситуація з того часу не змінилася. Посилаючись на викладене вище, а також на те, що за вказаних обставин порушується право дітей на усиновлення, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] . У судове засідання представник Органу опіки та піклування Білопільської міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 48). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 51). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 50). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] , у свідоцтві про народження яких батьками записані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 4-5). [INFO] [PERSON] помер (а. с. 7). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року, малолітніх [PERSON] , [PERSON] відібрано в матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Стягнуто з останньої щомісячно аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь державного закладу чи особи в якої буде перебувати дитина на вихованні, починаючи з 11 грудня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 8-11). Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 01 червня 2020 року малолітнім [PERSON] , [PERSON] , як дітям позбавленим батьківського піклування, призначено опікуна [PERSON] (а. с. 12). [PERSON] , [PERSON] навчаються в Білопільській НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад №3». Мати дітей [PERSON] за період навчання дітей у школі їх успіхами не цікавилася, батьківські збори не відвідувала, контакт з класними керівниками та адміністрацією закладу не підтримує. Діти зараховані до школи на підставі заяви опікуна [PERSON] (а. с. 15-17). Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки Білопільського районного ВДВС [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [PERSON] не сплачує. Розмір заборгованості станом на 01 грудня 2021 року становив 80684 грн. 29 коп. (а. с. 13-14). Згідно з листом Великочернеччинського старостинського округу Сумської міської ради від 13 квітня 2021 року [PERSON] з літа 2020 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Зі слів родичів вона проживає в м. Білопілля в сім`ї циганів, двічі її повертали додому, але вона знову тікала. Остання ніде не працює, з питання повернення дітей у сім`ю до старостату не зверталася (а. с. 21). Як вбачається з листів КУ Білопільської міської ради «Білопільський міський центр соціальних служб» від 14 квітня 2021 року та 01 лютого 2022 року [PERSON] за консультуванням та наданням соціальних послуг її родині до центру, як до установи, яка надає соціальні послуги сім`ям, які опинилися в складних життєвих обставинах, не зверталася (а. с. 22-23). 21 квітня 2021 року комісією з питань захисту прав дитини Білопільської міської ради прийнято рішення про попередження [PERSON] щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [PERSON] , а також рекомендовано вжити ряд заходів для повернення дітей у сім`ю (а. с. 25). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Білопільської міської ради [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] і доньки [PERSON] . Вказаний висновок мотивований тим, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується, не бере участі в їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, ніякої допомоги дітям не надає, аліменти не сплачує. Перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] не мала. Востаннє [PERSON] зустрічалася з дітьми 05 червня 2020 року після того, як їй було повідомлено про їх влаштування до сім`ї опікуна. Більше дітей вона не відвідувала, лише двічі телефонувала опікуну, востаннє 12 червня 2020 року. Службою у справах дітей проводилася робота щодо з`ясування місця перебування [PERSON] , у ході якої встановлено, що остання постійно змінює місце мешкання, проживає тимчасово в різних ромських родинах у м. Білопілля, яким допомагає по господарству, ніде не працює. Причини, які слугували підставою для відібрання дітей, [PERSON] не усунула (а. с. 28-29). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не проявляє до них інтересу, позов слід задовольнити. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути 4962 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved