Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~09.10.2019 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, 05.10.2020 року уточнивши свої позовні вимоги, просила: визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь в порядку розподілу спільно набутого майна вартість Ѕ частини автомобіля JАС S5 2014 року випуску, стягнути судові витрати пов`язані з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Спочатку позивач та відповідач разом проживали по адресі: [ADDRESS] , а в 2013 р. переїхали проживати в м. Київ і проживали по [ADDRESS] . [INFO] в сім`ї [PERSON] народилась донька [PERSON] . 19.08.2015 року сторони купили квартиру [ADDRESS] . Квартира куплялась в новобудові, тому тільки в грудні 2015 року вони переїхали проживати в куплену квартиру вже після її здачі в експлуатацію. За час спільного проживання ні позивачка, ні відповідач офіційно ніде не працювали. Основним джерелом доходів сім`ї була купівля-продаж автомобілів. Крім того, за час спільного проживання був придбаний автомобіль JАС S5, 2014 року випуску. Шлюбні відносини між сторонами по справі були припинені 16 січня 2019 року, відразу після припинення яких відповідач продав вказаний автомобіль в кінці січня 2019 року. Оскільки куплені квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, [PERSON] змушена звернутися до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Фесик І.А. позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити з викладених у позові підстав. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Заріцький С.М. позовну заяву не визнали, пояснили, що квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] , оскільки у позивача були відсутні джерела фінансування на придбання даної квартири. Також зазначили, що автомобіль хоч і придбаний в період шлюбу, але кошти від його продажу були витрачені в інтересах сім`ї. В якості свідка допитано [PERSON] матір [PERSON] , яка показала суду, що у 2011 році в м. Прилуки одружилася її донька. Потім [PERSON] та [PERSON] переїхали в м. Київ. В 2014 році народилася онука. З 16.01.2019 р. донька приїхала до неї в м. Прилуки і з [PERSON] вона вже не проживала. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.10.2020 року, призначено автотоварознавчу експертизу для визначення вартості автомобіля JAC S5, кузов [NUMBER] , 2014 року випуску станом на день призначення експертизи та зупинено провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Вишгородського районного\~суду Київської\~області від 12.11.2020 року провадження поновлено і призначено підготовче судове засідання. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 22.11.2011 р., актовий запис № 532 та який був розірваний рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2019 року по справі № 363/1378/19. 26.11.2012 року [PERSON] прийняв в дар від [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 4743. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 215835506 від 10.07.2020 р. Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності [PERSON] . Як вбачається з договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. [PERSON] 08.07.2013 р. продав 1/2 частину житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 3253. 19.08.2015 р. між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 101-386, відповідно до якого, [PERSON] придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] . 19.08.2015 р. ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та [PERSON] підписали акт прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 101-386 від 19.08.2015 р. Відповідно до довідки від 19.08.2015 р. виданої ТОВ «ДБК ІНВЕСТ» майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] оплачено в обсязі 504806,25 в т.ч. ПДВ, що становить 100 % вартості майнових прав. Згідно акту прийому-передачі квартири покупцю від 03.12.2015 р. ТОВ «ДБК-Партнер» побудував та передає, а [PERSON] сплатив 100 % вартості та приймає квартиру [ADDRESS] . Відповідно до\~листа Територіального\~сервісного центру\~№ 7442\~Регіонального сервісного\~центру в\~Чернігівській області\~№ 31/25/14-19\~від 12.05.2020\~р.\~вбачається,\~що згідно\~даних ЄДР\~МВС на\~ім`я [PERSON] \~в період\~з 22.11.2011\~року по\~16.01.2019\~року було\~зареєстровано наступні\~транспортні засоби:\~03.09.2013\~р.автомобіль NISSAN MURANO, д.н. [NUMBER] (знятий з обліку 26.09.2013 р.); 26.01.2014 р. автомобіль CHEVROLET CRUZE, д.н. [NUMBER] (знятий з обліку 13.02.2014 р.); 02.09.2014 р. автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG д.н. [NUMBER] (перереєстровано на нового власника 20.09.2014 р.); 03.03.2015 р. автомобіль TOYOTA CAMRY д.н. [NUMBER] (перереєстровано на нового власника 13.03.2015 р.); 06.12.2016 р. автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 113 CDI д.н. [NUMBER] (знятий з обліку 15.12.2016 р.); 18.08.2018 р. автомобіль SKODA OCTAVIA д.н. [NUMBER] (перереєстровано на нового власника 03.11.2018 р.); 28.10.2018 р. автомобіль JAC S5 д.н. [NUMBER] (перереєстровано на нового власника 26.01.2019 р.). Згідно листа Територіального сервісного центру № 7442 Регіонального сервісного центра в Чернігівській області № 31/25/14-136 від 26.07.2020 р. вбачається, що згідно даних ЄДР МВС на ім`я [PERSON] ТСЦ 8046 РСЦ МВС в м. Києві було зареєстровано автомобіль JАС S5, кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . 26.01.2019 р. ТСЦ 8046 РСЦ МВС в м. Києві вищевказаний автомобіль було перереєстровано на ім`я [PERSON] . В подальшому, а саме 03.07.2020 р. в ТСЦ 6541 РСЦ МВС в Херсонській області автомобіль JАС S5, кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] перереєстровано на ім`я [PERSON] . Згідно висновка експерта Даценко Г.Д. № 069/20 від 03.11.2020 р. за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи з оцінки автомобіля JАС S5, кузов [NUMBER] .2014р.в. дійсна (ринкова) вартість вищевказаного автомобіля без врахування його фактичного технічного стану, загального пробігу та умов зберігання станом на 05.10.2020 р. становить 270890,99 грн. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 60 СК України\~Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частиною 1 ст.71 СК\~України встановлено,\~що майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, судом враховано, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток та керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту п.п.23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтям 69-72\~СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається з погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи та рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя н розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 57 СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка,\~зокрема,\~є:\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Крім того, судом взято до уваги той факт, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України) . Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17- рп/2012\~у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКЮ щодо офіційного тлумачення положення частини першої\~статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доводи відповідача [PERSON] про те, що грошові кошти для купівлі квартири не відносяться до спільних коштів подружжя та ніяких спільних коштів для купівлі цієї квартири позивач [PERSON] не вкладала, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Натомість, матеріалами справи, поясненнями [PERSON] та свідка [PERSON] підтверджується, що [PERSON] проживала з відповідачем у м. Прилуки, потім вони разом з відповідачем переїхали в м. Київ, а потім за спільні кошти придбали квартиру в м. Вишгороді. Крім того,\~ [PERSON] \~у період\~зареєстрованого шлюбу\~отримувала дохід\~від купівлі-продажу\~автомобілів,\~що підтверджується\~відповіддю Територіального сервісного центру МВС в Чернігівській області № 31/25/14-488 від 03.09.2019 р. згідно якого в період з 2011 по 2019 рік на імя [PERSON] було зареєстровано: 04.02.2014 р. реєстрація NISSAN TEANA, д.н. [NUMBER] , 03.06.2014 р. зняття з обліку для реалізації. 04.06.2014 р. реалізовано на нового власника; 08.04.2015 р. реєстрація КІА MAGENTIS, д.н. [NUMBER] , 11.04.2015 р. реалізація на нового власника; 14.02.2017р.реєстрація GREAT WALL HAVAL НЗ, д.н. [NUMBER] , 14.06.2017 р. реалізація на нового власника. Доводи сторони відповідача, що зазначена квартира була придбана за особисті грошові кошти відповідача [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки грошові кошти отримані в липні 2013 р. були використані саме для придбання спірної квартири не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Також відповідачем не було подано до суду позову про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. Тому суд визначає розмір часток майна чоловіка та дружини рівними та вважає обґрунтованим визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22,30\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. А при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено.що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його. таке майно або його вартість враховуються при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Оскільки судом встановлено, що спірний транспортний засіб JАС S5 державний номер [NUMBER] набутий в період шлюбу за спільні кошти подружжя і є спільним майном подружжя, суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості Ѕ частини автомобіля. Відтак встановлені підстави для задоволення позову у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення сплачених судових витрат, суд зазначає наступне . Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2600 грн 00 коп. та витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи з оцінки автомобіля в розмірі 1500,00 грн., які згідно\~ст. 141 ЦПК України\~також слід покласти на відповідача.

Outcome: approved