Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на квартиру та просить визнати за ним, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею, 53,3кв.м та житловою площею,30,1 кв.м.. В обгрунтування позову посилається на те, що з вересня 2009 року Барським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів йому та його сім`ї, яка складається із трьох осіб, видано ордер на квартиру [ADDRESS] , в якій вони прожили більше 12 років, але по сьогоднішній день квартира не приватизована та не зареєстровано право власності. Після звернення до Гусятинської селищної ради про реєстрацію права власності на вказане майно, йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на квартиру. Справа 05.01.2022 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями передана в провадження судді Лисюк І.О. Ухвалою судді від 20.01.2022 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено загальний позовний порядок її розгляду, а також дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечення щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] не перебуває у власності Гусятинської територіальної громади, а тому Гусятинська селищна рада не має правових підстав для передачі у власність зазначеної квартири, оскільки є неналежним відповідачем. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року закрито підготовче судове засідання по справі за позовом [PERSON] до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання права власності на квартиру. Призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи. На підставі ухвали суду від 11.04.2022 року, протокольної ухвали суду від 05.05.2022 року, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання права власності на квартиру, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 25.04.2022 року представником третьої особи надіслано пояснення по суті спору, в якому третя особа посилається на те, що квартира [ADDRESS] на балансі ТОВ «Оператор ГТС України» не обліковується. На час виникнення спірних правовідносин Барське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів входило до складу управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», яке було структурним підрозділом «Укртрансгаз». (а.с.76-77). Суд, заслухавши вступне слово позивача, представників сторін, дослідивши докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності і приходить до наступного. Згідно постанови колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 20 лютого 2077 року в справі №22а-134, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Гусятинського районного суду від 30.11.2006 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким, зокрема: поновлено [PERSON] на квартирному обліку по місцю роботи по списку позачергово №2; зобов`язано адміністрацію про профспілковий комітет Барського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «Черкаситранспром надати [PERSON] на склад сім`ї три особи жиле приміщення у встановленому законом порядку. У решті позовних вимог відмовлено. (а.с.42-43). Як вбачається із ордеру на жиле приміщення Барського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтозаз України», виданого 03 вересня 2009 року на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Барського ЛВУМГ від 25.08.2009 року, його видано [PERSON] з сім`єю із 3 чоловік (дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] ) право зайняття жилого приміщення жилою площею 46,1 кв.м., яке складається з 2 кімнат у квартирі за адресою [ADDRESS] .(а.с.10). Як слідує із змісту рішення виконавчого комітету Гусятинської селищної ради від 30.09.2009 року №373, виконавчий комітет вирішив видати ордер на житлову квартиру [ADDRESS] працівнику ГКС Барського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, який стояв на квартирному обліку на позачергове отримання житла по місцю роботи [PERSON] . (а.с.41). Таким чином позивачем обґрунтовано та доведено, що його сім`я на підставі наданого ордеру законно вселена у квартиру за адресою [ADDRESS] . На даний час в квартирі зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] , а також його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .(а.с.109). Відповідно позивач, зокрема, має правові підстави користуватися спірною квартирою. Як слідує із записів будинкової книги інші члени сім`ї [PERSON] , [PERSON] , на який видавався ордер, зняті з реєстрації 19.05.2020 року та, відповідно, 22.05.2020 року. (а.с.5-9). Згідно довідки, акта передачів основних засобів КП «Водоканал-сервіс, багатоквартирний житловий будинок в [ADDRESS] , знаходиться на балансі КП «Водоканал-сервіс», надає житлово-будівельні послуги жителям даного будинку. (а.с.40, 59-61,). Як вбачається з архівної копії рішення виконавчого комітету Гусятинської селищної ради Народних депутатів від 02.02.1991 року «Про встановлення факту належності і визнання права власності на квартирний будинок в [ADDRESS] », виконком вирішив встановити факт належності та визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за Гусятинською селищною радою. (а.с. 74,75). В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують право власності за Гусятинською селищною радою на спірну квартиру в багатоквартирному будинку на момент подання позову. Як встановлено, позивач 13 січня 2022 року звернувся із заявою до відповідача Гусятинської селищної ради з приводу приватизації квартири [ADDRESS] . Згідно листа Гусятинського селищного голови Карпо С. від 14.01.2022 року №39/04-38, оскільки житлове приміщення (квартира) за адресою [ADDRESS] не перебуває у власності Гусятинської територіальної громади Гусятинська селищна рада не має правових підстав для передачі у власність (шляхом приватизації) зазначеної квартири. (а.с.24-25). Зазначені обставини підтверджуються інформацією Гусятинського селищного голови Карпо С. від 08.06.2022 року №631/04-14, за період з 01 січня 2021 року по день подання зазначеного вище позову, [PERSON] до Гусятинської селищної ради, із письмовою заявою, звертався тільки один раз 13 січня 2022 року. До вказаної заяви будо додано копію паспорта заявника та копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (інших документів до заяви не додавалось). Як вбачається із змісту заяви [PERSON] мав на меті приватизувати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки зазначена квартира не перебуває у власності Гусятинської територіальної громади, Гусятинська селищна рада не має правових підстав для передачі [PERSON] у власність (шляхом приватизації) зазначеної квартири, про що Гусятинська селищна рада проінформувала заявника у своїй відповіді від 14.01.2022 р. № 39 04-38 (копія відповіді міститься у матеріалах судової справи). (а.с.116-117). Звертаючись до суду із позовом [PERSON] обґрунтовував вимоги позову, зокрема, і тим, що він поселився в квартиру правомірно на підставі ордеру, але квартира досі не приватизована, тому просить визнати за ним право власності на житло. Преамбулою Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що цей закон визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання. Згідно ст.1 даного закону приватизація державного житлового фонду-це відчуження квартир/будинків/, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, що мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень /підвалів,сараїв/ державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною п`ятою статті 5 Закону передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до статті 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього закону. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, організацій, установ у комунальну власність визначався Положенням Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.92 року. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за № 109/17404, визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Належним способом захисту в разі порушення права при приватизації майна є визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність таке майно з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення, а не вимога визнання права власності на таке майно. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВС від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц. та від 12 березня 2002 року справа № 483/731/19. Як вже встановлено, позивач не подавав відповідачеві затверджений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Інші члені сім`ї, на яких видавасся ордер з заявами про згоду на приватизацію житла [PERSON] не звертались. Також, в квартирі зареєстровано місце проживання малолітнього сина [PERSON] , та відповідно, позивачем не доведено, що звернення з позовом про визнання права власності на квартиру одноосібно за позивачем [PERSON] не приведе до порушення прав дитини. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що позов пред`явлено до належного відповідача. Позиція сторони позивача про належність відповідача Гусятинської селищної ради у зв`язку із винесенням останнім рішення про видачу ордера є хибною. Як встановлено, виконавчим комітетом Гусятинської селищної ради винесено рішення від 30.09.2009 року «Про видачу ордеру працівнику Гусятинської ГКС» в силу делегованих повноважень відповідно до приписів підп.7,8 п.б) ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України». Таким чином, позивачем не вказано яким чином відповідачем порушено право, за захистом якого він звернувся до суду, або в який спосіб воно ним не визнається або оспорюється. Не наведено відповідних аргументів з підвердженням відповідними доказами й під час розгляду справи в судовому засіданні. Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що Гусятинська селищна рада є уповноваженим органом щодо вирішення питання безкоштовної приватизації квартири адресою: [ADDRESS] відповідно до положень ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Як слідує із матеріалів справи, ордер на жиле приміщення Барського ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтозаз України», видавався [PERSON] та членам його сімї на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Барського ЛВУМГ від 25.08.2009 року. Як встановлено, позивач стояв на квартирному обліку на позачергове отримання житла по місцю роботи.(а.с.10, 41). За встановлених обставин, характер позовних вимог дає підстави вважати, що спір існує саме між позивачем і правонаступником Барського ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» щодо права на безкоштовну приватизацію квартири. Відповідно до ст.\~51\~ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зауважує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, позивач наділений правом самостійно визначитися зі своїми матеріально-правовими вимогами до тієї чи іншої особи, яка, на думку позивача, повинна відповідати за позовом, а суд лише сприяє позивачу в реалізації ним своїх процесуальних прав та обов`язків згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України. Позивач у справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем не заявляв. При цьому суд відповідно до положень ст. 12 ЦПК України сприяв учасникам процесу в реалізації їх прав, зокрема, уточнював позовні вимоги, з`ясовував чи не бажає позивач їх змінити, роз`яснював право заміни відповідача, оголошував перерви для визначення стороною позивача свої позиції щодо предмета спору. Відповідно до норм ЦПК України позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. За встановлених обставин, позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог. Також позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно положення п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed