Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 03.11.2015 року, близько 17-40 г., на залізничному мосту через річку Оріль на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка в с.Балівка Дніпропетровської області, помер її батько [PERSON] в результаті залізничної травми, внаслідок переїзду потягом №1403Н2200 під керуванням машиніста [PERSON] (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол) та переїзду потягом №2332 під керуванням машиніста Патрикей (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол). Дані обставини підтверджуються актом судово-медичного дослідження №909Л від 13.11.2015 року, висновком судово-медичної експертизи №909/ЛЕ/2 від 15.01.2016 року, а також довідкою ДП «Придніпровська залізниця» про проходження поїздів 03.11.2015 року в 17-40 г. та в 19-35 г. на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка (залізничний міст через річку Оріль). В ДП «Придніпровська залізниця» проведено службове розслідування, в результаті якого складено акт про нещасний випадок, допитані машиніст локомотиву ВЛ-8 №853 [PERSON] , який керував потягом №1403Н2200 на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка о 17-40 г. 03.11.2015 року та машиніст локомотиву ВЛ-11М/6 №495 Патрикей, який керував потягом №2332 на вказаній ділянці о 19-53 г. 03.11.2015 року. За фактом смерті [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №120150040440002161, яке знаходиться в провадженні ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Вказане свідчить про те, що ДП «Придніпровська залізниця» халатно відноситься до питань забезпечення безпеки оточуючих при експлуатації залізничного транспорту, тому, відповідно до ст.ст.1167,1187 ЦК України, зобов`язано нести цивільно-правову відповідальність та відшкодувати їй моральну шкоду. Внаслідок трагічної загибелі батька вона отримала психічну травму, з цього часу їй страшно проходити залізничні путі, користуватись залізничним транспортом, так як вона стала панічно боятись залізниці. До теперішнього часу вона відчуває моральні страждання. Після загибелі батька відповідач жодного разу не приніс пробачення, будь-яким чином не проявив співчуття сім`ї загиблого, не прийняв участі у похоронах, не турбувався станом її здоров`я, не допоміг ані морально, ані матеріально. З вини відповідача вона була вимушена пережити фізичні та моральні муки. Відчуває нервове потрясіння, вночі не може спати, сни супроводжуються жахом пережитого, усвідомленням жорстокої смерті та болю, які відчував батько. Усвідомлення та почуття безповоротної втрати супроводжує її всюди. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн. В наданому відзиві представник відповідача посилався на те, що позовна заява є передчасною, а викладені в ній обставини - недоведеними, оскільки на теперішній час відсутня постанова про закриття кримінального провадження №120150040440002161 або вирок суду. Факти, викладені в позовній заяві в обгрунтування правової позиції не підтверджені. Висновки експерта щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень та причин смерті [PERSON] є припущеннями. Крім того, позовна заява не містить жодних посилань та допустимих доказів завдання позивачці моральної шкоди внаслідок загибелі батька, а також обгрунтування її розміру. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.08.2017 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою від 08.02.2018 року по справі було призначено судову психологічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою від 27.04.2018 року, в зв`язку із надходженням клопотання експерта, провадження по справі було поновлено. Ухвалою від 25.10.2019 року провадження по справі було повторно зупинено на час проведення призначеної раніше судової психологічної експертизи. Ухвалою від 03.08.2021 року після проведення експертизи та повернення матеріалів з експертної установи, провадження по справі було поновлено та останню призначено до подальшого розгляду по суті. Ухвалою від 15.11.2021 року було залишено без розгляду уточнений позов, поданий позивачкою в порядку ст.49 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В свою чергу п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами 2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор та ін.). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Тобто шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо такою особою (працівником). Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №760/28302/18-ц, від 02.11.2020 року у справі №133/1238/17, від 16.12.2020 року у справі №161/3557/19. В п.5 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Виходячи із положень п.1 ч.2 ст.1167, ч.2 ст.1167, ч.2 ст.1187 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Під час розгляду справи встановлено, що 03.11.2015 року на залізничному мосту, поблизу с.Балівка, на залізничному перегоні Дніпродзержинськ-Лівобережний-Балівка, 37-38 км, було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , з тілесними ушкодженнями. За вказаним фактом СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження №120150040440002161, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України. Згідно підсумків, наведених в акті судово-медичного дослідження (обстеження) №909/Л від 13.11.2015 року, складеного в рамках вказаного кримінального провадження, зазначено, що смерть [PERSON] настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілості життєвоважливих органів. Всі виявленні тілесні ушкодження утворились одночасно або в короткий проміжок часу від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку із настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію виявлених ушкоджень, можна вважати, що вони могли утворитись за обставин, вказаних слідчим (залізнична травма). Висновком експерта №909/ЛЕ/2 від 05.01.2016 року, підтверджено зазначені в акті характер, давність, ступінь тяжкості та локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та причини смерті [PERSON] . Згідно наявних в матеріалах справи маршрутних листів, довідки РФ «Придніпровська залізниця» на запит слідчого, підтверджується проходження потягів в період часу з 12-00 г. до 20-00 г. 03.11.2015 року на ділянці Дніпродзержинська-Балівка (залізничний міст через річку Оріль), де було виявлено труп [PERSON] , а саме: потяг №140Н2200, локомотив ВЛ-8 №853 (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол, машиніст Головачук); потяг №2332, локомотив ВЛ-11М/6 №495 (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол, машиніст Патрикей). За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт настання смерті [PERSON] внаслідок залізничної травми, що згідно зазначених вище положень ЦК України покладає на відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, відшкодувати особам, визначеним у ч.2 ст.1168 ЦК України, моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, незалежно від наявності вини відповідача. Згідно долученої до позову копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивачка є рідної донькою загиблого [PERSON] , а тому у відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд вважає доведеним, що в зв`язку зі смертю батька позивачці було спричинено моральну шкоду, що полягає у глибоких моральних та душевних страждань внаслідок втрати близької людини. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки вже не можливо. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати позивачку, не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим суд вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доведення іншими засобами доказування. Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявленого позивачкою до відшкодування розміру моральної шкоди, а також розміру, визначеного у висновку експерта №25124 від 30.06.2021 року за наслідками проведеної у справі судової психологічної експертизи, суд враховує наступне. Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України). Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №748/702/21-ц. Згідно п.2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 року (далі - Правила), пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Пунктом 2.2 Правил встановлено, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п.2.3 Правил). Пішоходам забороняється: -ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів (п.2.5 Правил); -переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м (п.2.6 Правил); -проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів (п.2.10 Правил); -знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (п.2.20 Правил). Суд враховує, що труп [PERSON] було виявлено на залізничному мосту, відомості щодо обладнання якого спеціальними настилами для проходу пішоходів відсутні. Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) №909/Л від 13.11.2015 року та висновку експерта №909/ЛЕ/2 від 05.01.2016 року вбачається, що на момент пригоди [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить виявлення в його крові етилового спирту в концентрації 2,04 %, що стосовно живих осіб може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Вказані обставини свідчать про недотримання [PERSON] вимог п.п.2.5, 2.10, 2.20 Правил. Таким чином, врахувавши наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини, які свідчать про наявність грубої необережності потерпілого та мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та її визначення в сумі 100000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України - судовий збір в сумі 640 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 14014 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial