Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про відшкодування моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь [PERSON] 50 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що позивачем 01.06.2020 повідомлено уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про вчинення злочину працівниками правоохоронних органів Полтавської області. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020, справа №554/6601/20 у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено. 22.12.2020 колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ухвалено рішення, яким задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020 та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести відомості до ЄРДР. Дані факти, що свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача. Факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства щодо проведення необхідної перевірки та розгляду клопотань [PERSON] , як потерпілого у кримінальному провадженні, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] , неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження завдає позивачу моральних страждань. Внаслідок вказаних дій [PERSON] було завдано моральної шкоди, під моральною шкодою він розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних незаконними діями або бездіяльність інших осіб. Дані обставини унеможливлюють встановлення його непричасності до інкримінованих злочинів викликають у [PERSON] дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, змушений в судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає багато часу, завдає шкоду здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких йому необхідне додатковий час та зусилля, [PERSON] постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння і саме головне, що внаслідок незаконного тримання стався розлад у сім`ї, тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1, 2). 11 лютого 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі №№554/1226/2022, 2/554/1830/2022. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Клопотання позивача, засудженого [PERSON] - задоволено. Доручено Регіональному центру з надання безоплатної правової допомоги призначити адвоката позивачу [PERSON] при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про відшкодування моральної шкоди. Клопотання [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано від Октябрського районного суду м. Полтави матеріали справи №554/6601/2020. Клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору. Клопотання [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Викликано в судове засідання при розгляді справи по суті свідка [PERSON] , позивача [PERSON] в якості свідка. Допит свідка [PERSON] , свідка [PERSON] проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська УВП №23». Доручено ДУ «Полтавська УВП №23» забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача [PERSON] з Октябрським районним судом м. Полтава. Призначено підготовче засідання на 14.30 годин на 17 березня 2022 року (а.с.14-16). 28 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. В якому зазначили, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані лише тим, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2020 скасовано ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020, скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві задоволено та зобов`язано останніх внести до ЄРДР відомості, викладені в його заяві від 01.06.2020 про кримінальне правопорушення і розпочати досудове розслідування. Також позивач вказує, що моральні страждання завдаються йому та підтверджуються нібито фактами тривалої бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства щодо проведення необхідної перевірки та розгляду його клопотань, надмірну тривалість досудового розслідування, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження. Втім, вказане є виключно суб`єктивним припущенням та помилковим сприйняттям фактичних обставин. Так, дійсно [PERSON] звертався до ТУ ДБР у м. Полтаві із заявою від 01.06.2020 про вчинення, як на його думку, кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів Полтавської області, за результатом розгляду якої останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР через відсутність підстав. Не погодившись з таким рішенням [PERSON] оскаржив його до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави, який ухвалою від 29.10.2020 у справі №554/6601/20 в задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві з невнесення відомостей до ЄРДР, відмовив. Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, [PERSON] оскаржив його та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2020 скасовано ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020, скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Полтаві внести до ЄРДР відомості, викладені в його заяві від 01.06.2020 про кримінальне правопорушення і розпочати досудове розслідування. На виконання вказаної ухвали Полтавського апеляційного суду, 20.01.2021 внесені відомості до ЄРДР за №62021170000000132 за ч.2 ст. 366 КК України та №62021170000000133 за ч.2 ст. 372 КК України. Вказані кримінальні провадження об`єднані з кримінальним провадженням №42015000000001358 від 08.07.2015 за ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст. 365, ч.ч.1, 2 ст. 366, ч.2 ст. 372, ч.ч.1, 2 ст.374, ч.2 ст. 384 КК України, яке в свою чергу 15.12.2021 закрито за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Слідчими ТУ ДБР у м. Полтаві, в ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено в повній мірі низку необхідних процесуальних дій, з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення, в межах розумних строків та за результатом чого прийнято рішення у відповідності до вимог КПК України. Необхідно звернути увагу, що надання оцінки діям та рішенням слідчого, перебуває в площині кримінального процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Також слід додати, що за правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач стверджує, що йому заподіяна моральна шкода, нібито, з вини ТУ ДБР у м. Полтаві. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних Позивачем у позові щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, якого саме та в саме такому розмірі. Оскільки, в провадженні ТУ ДБР у м. Полтаві перебуває значна кількість (більше 100) кримінальних проваджень (закриті та по яких триває досудове слідство) відкритих за заявами саме [PERSON] . Крім того, абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством. Варто також зауважити, що [PERSON] вже неодноразово звертався в тому числі до Октябрського районного суду м. Полтави з аналогічними позовами (справи №554/3377/20, №554/3488/20, №554/6845/20, №554/7134/20, №554/8055/21, №554/7849/21, №554/10524/21, №554/10525/21, №554/10526/21) до ТУ ДБР у м. Полтаві та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Ст. 44 ЦПК України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Таким чином, неодноразове подання [PERSON] по суті однакових позовів про відшкодування нібито моральної шкоди за наслідками розслідування кримінальних проваджень, відкритих за заявами Позивача, будучі звільненим від сплати судового збору, позивач намагається неправомірно збагатитись за рахунок Держави, а також необґрунтовано перевантажує роботу суду, як першої так і апеляційної інстанцій, що є зловживанням процесуальними правами та порушенням вимог ст. 44 ЦПК України, яке може мати негативні наслідки для держави. Крім того, у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц зроблено висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Таким чином, оскільки позивачем у цій справі заявлено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади, то належним відповідачем у цій справі є держава Україна як учасник цивільних відносин. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив відповідачем ТУ ДБР, розташоване у місті Полтаві. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Ст. 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 зазначено, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень. Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Отже із зазначеного вбачається, що ТУ ДБР у м. Полтаві у цій справі взагалі є неналежним відповідачем. Доводи [PERSON] про завдання йому шкоди є абсолютно необґрунтованими, а матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих майнових прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок протиправних дій ТУ ДБР у м. Полтаві моральної шкоди. Оцінивши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із цих обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, на переконання ТУ ДБР у м. Полтаві, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. В зв`язку з чим, прохають за результатом розгляду, позовну заяву [PERSON] до ТУ ДБР у м. Полтаві, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення (а.с.25-32). 17 березня 2022 року ухвалою суду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Божко Т.Б. про відкладення розгляду справи - задоволено. Відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про відшкодування моральної шкоди. Клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Клопотання [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Допит свідка [PERSON] , свідка [PERSON] проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська УВП №23». Клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Судове засідання за участю [PERSON] провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська УВП №23». Доручено ДУ «Полтавська УВП №23» забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача [PERSON] з Октябрським районним судом м. Полтава. Доручено відповідній службовий особі ДУ «Полтавська УВП №23» перевірити документи, що посвідчують особу та перебувати поряд із позивачем [PERSON] . Призначено справу у підготовчому засіданні на 14.30 годин на 14 квітня 2022 року (а.с.47, 48). 14 квітня 2022 року ухвалою суду клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Клопотання [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Допит свідка [PERSON] , свідка [PERSON] проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська УВП №23». Клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Судове засідання за участю [PERSON] провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська УВП №23». Доручено ДУ «Полтавська УВП №23» забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача [PERSON] з Октябрським районним судом м. Полтава. Доручено відповідній службовий особі ДУ «Полтавська УВП №23» перевірити документи, що посвідчують особу та перебувати поряд із позивачем [PERSON] . Закрито підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про відшкодування моральної шкоди. Призначено розгляд справи по суті на 13.30 годин на 11 травня 2022 року (а.с.61, 62). 11 травня 2022 року ухвалою суду клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Клопотання [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Допит свідка [PERSON] , свідка [PERSON] проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська УВП №23». Клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Судове засідання за участю [PERSON] провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська УВП №23». Доручено ДУ «Полтавська УВП №23» забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача [PERSON] з Октябрським районним судом м. Полтава. Доручено відповідній службовий особі ДУ «Полтавська УВП №23» перевірити документи, що посвідчують особу та перебувати поряд із позивачем [PERSON] . Призначено розгляд справи по суті на 10.00 годин на 15 червня 2022 року (а.с.73, 74). 18 травня 2022 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву третьої особи ГУ ДКСУ у Полтавській області, в який зазначили, що ДКСУ позовних вимог [PERSON] не визнає, виходячи з наступного. Відповідно до роз`яснень, викладений в п.п.2,5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вини заподіювача. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст.ст.1167, 1174 ЦК України необхідної є наявність складу правопорушення, а саме : 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, посилається на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, однак такі висновки підлягають доведенню позивачем на загально викладених підставах згідно зі ст.81 ЦПК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Аналогічний висновок містить рішення ВСУ від 18.11.2009 у справі №6-12041св09, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 по справі №6-32078св14. У зв`язку з чим, прохають : розглянути позовну заяву в сукупності поданих доказів сторонами відповідно до чинного законодавства. Справу розглядати без участі представника Державної казначейської служби України на наявними матеріалами справи (а.с.75). В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за ордером Божко Т.Б. позов підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Стороженко А.І. відносно позову заперечував, зазначив, що підстав для задоволення позову і відшкодування шкоди немає, а позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. В судове засідання третя особа ДКС України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки. Надіслали суду пояснення, в яких прохали : розглянути позовну заяву в сукупності поданих доказів сторонами відповідно до чинного законодавства. Справу розглядати без участі представника ДКС України за наявними матеріалами справи (а.с.75). Суд, допитавши позивача [PERSON] , як свідка, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Судом встановлено, що 29.10.2020 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави (Материнко М.О.) у справі №554/6601/2020 у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність службової особи ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою [PERSON] від 01.06.2020 - відмовлено. 22.12.2020 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві [PERSON] про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування. За правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 01 квітня 2020 року у справі №641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі №641/7984/17 (провадження № 61-36602св18). Разом з цим, реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. На підставі викладеного, рішенням суду від 22.12.2020 не встановлено протиправної бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Як встановлено, ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на виконання ухвали Полтавського апеляційного суду, 20.01.2021 внесені відомості до ЄРДР за №62021170000000132 за ч.2 ст. 366 КК України та №62021170000000133 за ч.2 ст. 372 КК України. Вказані кримінальні провадження об`єднані з кримінальним провадженням №42015000000001358 від 08.07.2015 за ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст. 365, ч.ч.1, 2 ст. 366, ч.2 ст. 372, ч.ч.1, 2 ст.374, ч.2 ст. 384 КК України, яке в свою чергу 15.12.2021 закрито за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №42015000000001358 (а.с.33-35). Таким чином, кримінальні провадження за №62021170000000132, №62021170000000133, які об`єднані в одне провадження за №42015000000001358 перебували в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами прокуратури Полтавської області. На підставі викладеного кримінальне провадження за №62021170000000132 окремо більше не існує. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою. Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №554/741/16-ц, від 25.04.2018 у №520/3307/16-ц. Крім того, абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством. У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Пунктом 4.2 зазначеного рішення передбачено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства. Таким чином, сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. На підставі викладеного, у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР у м. Полтаві, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення статті 1174 ЦК України не підлягають застосуванню. Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №638/9055/15, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 10.10.2018 у справі №640/3837/17, від 04.07.2018 у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі №336/5519/18. Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою [PERSON] від 01.06.2020 протягом тривалого часу. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав. При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що в черговий раз вказує на не доведеність та необґрунтованість його доводів та позовної заяви в цілому. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, якого саме та в саме такому розмірі. Згідно ст. 19 Конституції України, ст.307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] , якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку в позовних вимогах [PERSON] до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. відмовити повністю. Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed