Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить ухвалити рішення, яким змінити спосіб та розмір аліментів, призначений рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.05.2014 року у справі № 444/872/14-ц, провадження № 2/444/442/2014, а саме змінити спосіб із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу та збільшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягуються в її, [PERSON] , користь та в подальшому стягувати із відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 19 серпня 2017 року шлюбу із [PERSON] . Прізвище [PERSON] їй було присвоєне внаслідок реєстрації 06 травня 2011 року у Смереківській сільській раді Жовківського району Львівської області шлюбу із [PERSON] , однак рішенням суду даний шлюб було розірвано. У шлюбі із [PERSON] в них народилося двоє дітей, а саме дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Жовківським районним судом Львівської області 19.05.2014 року було ухвалено рішення про стягнення в її користь аліментів із [PERSON] на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 250,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.04.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Стверджує, що їх спільні з відповідачем діти надалі фактично знаходяться виключно на її утриманні. Утримувати дітей від першого шлюбу їй допомагає чоловік, [PERSON] , який ставиться до дітей як до своїх власних. Інколи незначну допомогу для утримання дітей надають її батьки, які є бабцею та дідусем дочок. Відповідач у справі самоусунувся від виховання та утримання дітей, він не цікавиться їх потребами та інтересами. Взагалі участь відповідача в утриманні дітей завжди носила раніше мінливий характер. У інших витратах на дитину, які значно перевищують прожитковий мінімум щомісячно відповідач відмовлявся брати участь. Звертає увагу суду, що в неї після розірвання шлюбу із [PERSON] у шлюбі із [PERSON] , народився син, [PERSON] , [INFO] . Як наслідок вона здійснює догляд за даною дитиною, не має можливості йти працювати, як наслідок отримувати заробіток та нести самостійно основні витрати на дочок від першого шлюбу. Звертає увагу, що, коли вона зверталася в Жовківський районний суд Львівської області із позовом про стягнення аліментів, а це ще був 2014 рік, в державі були нижчі ціни на продукти харчування, комунальні послуги, одяг, канцелярське приладдя. Крім того на той час вона ще мала можливість працювати, як наслідок зі своєї сторони забезпечувати основні потреби дочок. На сьогоднішній день її матеріальне становище значно погіршилося, в неї існують об`єктивні причини, через які вона не має можливість отримувати заробіток. Для дітей постійно потрібно купляти засоби гігієни, корисні продукти харчування, діти щвидко ростуть, а тому постійно потребують купівлі нового одягу та взуття, що спричиняє витрати. Вона як одержувач аліментів бажає зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Вважає, що батько дітей, тобто відповідач у справі, який є особою молодого віку, здоровим та працездатним може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) на утримання дітей. Зокрема, такий розмір аліментів обумовлений тим, що спільні із відповідачем діти швидко ростуть, а тому постійно потребують купівлі нового одягу, взуття, крім того необхідним для них є надання корисних продуктів харчування, ціни на які постійно зростають, досягли рівня європейських, купівля засобів гігієни, проведення дозвілля, оплата комунальних послуг, купівля канцелярського приладдя, оскільки дочки навчається у школі, проведення дозвілля, лікування. Звертає увагу суду, що у відповідача немає жодних перешкод по стану здоров`я для праці і як наслідок для отримання заробітку та надання з такого грошей для утримання дітей. Як наслідок просить позов задовольнити. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи було призначено на 14.06.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд бере до уваги, що від відповідача на адресу суду не надходило клопотань, заяв, в тому числі про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву, заперечень. А тому суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, правом подання відзиву, як наслідок правом подання доказів на спростування позовних вимог, не скористався. Частиною 1 статті 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідача й про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. На переконання суду, неявка відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву, свідчать про його байдуже ставлення до результату розгляду справи. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 19 серпня 2017 року зареєструвала шлюб із [PERSON] у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис № 123. Викладене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 19.08.2017 року. Тобто суд констатує, що до шлюбу із [PERSON] у позивача було прізвище [PERSON] . Дане прізвище їй було присвоєне внаслідок реєстрації 06 травня 2011 року у Смереківській сільській раді Жовківського району Львівської області шлюбу із [PERSON] , про що було складено актовий запис № 02. Однак рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27.01.2017 року у справі № 444/28/17, провадження № 2/444/279/2017, даний шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2017 року, що підтверджується його копією. У шлюбі із [PERSON] в позивача та відповідача народилося двоє дітей, а саме дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Смереківською сільською радою Жовківського району Львівської області [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Смереківською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.04.2014 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.05.2014 року у справі № 444/872/14-ц, провадження № 2/444/442/2014, позов позивача було задоволено повністю та вирішено стягувати в користь позивача, матері дітей, [PERSON] , [INFO] , аліменти із [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочок, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 250,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.04.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 09.06.2014 року, що підтверджується його копією. Згідно з ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд враховує, що діти позивача та відповідача, а саме дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що діти фактично знаходяться виключно на її утриманні. Доказів на спростування викладеного відповідачем не надано. Разом з позивачем зареєстровані також її бабця, мати, батько, сестра, брат. Викладене підтверджується копією довідки № 127, яка видана Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області 04.05.2022 року. Суд бере до уваги на твердження позивача про те, що відповідач у справі самоусунувся від виховання та утримання дітей, він не цікавиться їх потребами та інтересами. Доказів, які б спростовували наведене матеріали справи не містять, відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень з відповідними доказами. Суд звертає увагу на те, що в позивача після розірвання шлюбу із [PERSON] у шлюбі із [PERSON] народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 14.11.2017 року. Суд не ставить під сумнів наведені позивачем обставини про те, що вона здійснює догляд за даною дитиною, не має можливості йти працювати, як наслідок отримувати заробіток та нести самостійно основні витрати на дочок від першого шлюбу. Суд враховує, що позивач зверталася в Жовківський районний суд Львівської області із позовом про стягнення аліментів ще в 2014 році, коли в державі були нижчі ціни на продукти харчування, комунальні послуги, одяг, канцелярське приладдя. Суд бере до уваги твердження позивача про те, що на сьогоднішній день її матеріальне становище значно погіршилося, в неї існують об`єктивні причини, через які вона не має можливість отримувати заробіток. Згідно з ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. А тому позивач як одержувач аліментів має право на зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Як наслідок суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд враховує, що відповідач у справі є особою молодого віку, здоровим та працездатним, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідачем не подано жодних доказів, які б свідчили про перешкоди по стану здоров`я для праці і як наслідок для отримання заробітку та надання з такого грошей для утримання дітей. Суд враховує, що з 1 січня 2022 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 6500,00 грн., а середньомісячна по Львівській області становить близько 14000,00 грн. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому відповідач зобов`язаний утримувати спільних дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. Відповідно до ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Суд враховує, що на сьогоднішній день відповідач має можливість працювати та надавати допомогу на дітей. Крім того згідно рішення суду з відповідача стягуються аліменти в значно меншому розмірі ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і як позивач зазначає, що навіть цієї суми відповідач не сплачує. Водночас суд бере до уваги, що сімейний стан позивача змінився, оскільки вона народила ще одну дитину, яку також утримує, не має можливості працювати. А тому, враховуючи вимоги статей 182, 192 Сімейного Кодексу України, те, що позивач з дитиною проживають окремо від відповідача, їх спільні дочки проживають з нею, знаходяться на її утриманні, обов`язок відповідача, батька дітей їх утримувати, беручи до уваги насамперед інтереси дітей зумовлені її розвитком, зважаючи на те, що у позивача на утриманні є ще одна дитина, а їх спільні із відповідачем дочки потребують значних коштів на їх утримання, а [PERSON] є особою молодого віку, працездатним, не має на утриманні інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей в збільшеному розмірі, а саме в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дітьми повноліття. При цьому саме інтересам дітей судом надано перевагу, оскільки суд вживає всіх заходів для забезпечення прав дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд збільшує розмір аліментів починаючи з дати набрання рішенням законної сили, оскільки на день звернення в суд з позовом, як і на день ухвалення даного рішення до набрання таким законної сили аліменти з відповідача стягуються відповідно до рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.05.2014 року у справі № 444/872/14-ц, провадження № 2/444/442/2014. А тому після набрання даним рішенням суду законної сили підлягає відкликанню із відділу ВДВС виконавчий лист, виданий на виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19.05.2014 року у справі № 444/872/14-ц, провадження № 2/444/442/2014. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved