Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ( [ADDRESS] ) про визнання незаконними та скасування розпорядження органу приватизації житла та свідоцтва про право власності на житло. До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучена Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (м. Київ, пр.. Володимира Маяковського, 29). Позовні вимоги позивачем обґрунтовані наступним. Мати відповідача - [PERSON] 26 грудня 1967 року на сім`ю із чотирьох осіб отримала ордер №69808 на зайняття квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] народилася [INFO] та є донькою відповідача по справі та онокую [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.8, 15). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, позивачка з 08.10.1991 року по теперішній час зареєстрована та постійно проживає в спірній квартирі (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , (а.с. 12). Після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Мельник О.В. відкрита спадкова справа № 68414738, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру(а.с.11). Спадкоємцем першої черги після [PERSON] являється відповідач по справі. Також позивачу стало відомо, що квартира в в якій вона проживає з дитинства, згідно розпорядження органу приватизації Деснянської (Ватутінської) райдержадміністрації від 24.11.1993 року в № 6524 приватизована на одну особу, що підтверджується копією листа № 102109/34-2565 від 23.04.2021 року (а.с.10). На підставі розпорядження Деснянської райдержадміністрації на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Посилаючись на викладене, позивач просить: визнати незаконними та скасувати розпорядження органу приватизації житла та свідоцтва про право власності на житло. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Визначено строк для подання відповідачем відзиву. Визнано строк для подання позивачем відповіді на відзив. До підготовчого розгляду справи сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В поданій суду заяві позивач просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає підготовче провадження у справі закінченим, а тому приходить до висновку про необхідність призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. ідповідач по справі в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Представники 3-тьої особи - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`являлись. Надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] - мати відповідача 26 грудня 1967 року на сім`ю із чотирьох осіб отримала ордер № 69808 на зайняття квартири [ADDRESS] . [INFO] народилася [PERSON] , яка є донькою відповідача по справі та онукою [PERSON] . З 08 жовтня 1991 року по теперішній час позивач зареєстрована та постійно проживає в спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкова справа після померлої відкрита у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник О.В. за № 67414738, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] являється відповідач по справі - [PERSON] ( [INFO] ), та [PERSON] - сестра відповідача, донька померлої [PERSON] ( [INFO] ) - які відмовилися від спадщини на користь позивача (а.с.80,81).У відповідь на запит про витребування спадкової справи, нотаріусом Мельник О.В. повідомлено, що видати оригінал даної справи не має можливості. Відповідно відповіді на запит до Київського Бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] згідно розпорядження органу приватизації Деснянської (Ватутінської) райдержадміністрації від 24.11.1993 року №6524 приватизована на одну особу та видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Згідно адвокатського запиту від 23.04.2021 року про надання копії розпорядження органу приватизації Деснянської (Ватутінської) райдержадміністрації від 24.11.1993 №6524 не вбачається за можливе, оскільки до акту вилучення від 22.12.1995 (а.с 33) приватизаційну справу було вилучено. Відповідно з протоколу судового засідання від 15.02.2021 року до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві направлено запит про витребування доказів. Згідно відповіді від 04.11.2021 року №12933/125/49/2021 стало відомо, що запитувана інформація стосовно приватизаційної справи від 24.11.1993 року № 6524 про передачу квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] , в Деснянському УП ГУНП у м. Києві відсутня. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р., зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи іі власності як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст.345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Згідно ст.65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. У відповідності з ч.1. ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. На підставі ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках), (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону) кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд». Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно п.п.5,30 Положення про порядок передачі квартир( будинків) у власність громадян, затверджено наказом Держжитлокомунгоспу України № 56 від 13 вересня 1992 року, приватизація квартир (передача їх у власність громадян) здійснюється в приватну (для самостійних наймачів) і в загальному ( сумісну або часткову) власність всіх жителів квартири з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, постійно мешкаючих в даній квартирі. Таким чином, проведена приватизація, тобто угода про передачу спірної квартири на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у власність виключно [PERSON] порушувала права малолітньої на той час позивачки на отримання у власність житла, оскільки вона була членом сім`ї померлої [PERSON] , постійно проживала в спірній квартирі з моменту народження та мала право на отримання у власність житла. Враховуючи те, що [PERSON] , яка порушила право позивача на приватизацію квартири померла, позов пред`являється до спадкоємця померлої, яка в свою чергу ще під час приватизації спірної квартири, як мати, повинна була забезпечити їй реалізацію права на приватизацію, оскільки, відповідно до ст. 154 СК України захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках. На підставі викладеного та

Outcome: approved