Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, що був укладений 20 вересня 2017 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 489, свідоцтво серії [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо, шлюбні відносини фактично припинені. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який народився [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис №1652 від 22.09.2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Син проживає разом з позивачем та перебуває повністю на його утриманні. Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини. На даний момент та вже більше року, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, спільний бюджет сторони не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки різні погляди на подальше сумісне проживання викликають сварки та непорозуміння між нами, примирення неможливе. Також, позивач зазначає, що з сином [PERSON] він проживаємо разом в м. Харкові, позивач самостійно його виховую та повністю утримує, без участі його матері. Він готує йому їжу, купляє одяг, взуття, іграшки, подарунки. Оскільки позивач, його син та мама позивача - [PERSON] , проживають разом, бабуся [PERSON] допомагає забирати [PERSON] зі школи, коли позивач на роботі. Позивач з сином проживають у будинку мами позивача, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Натомість, відповідачка з початку 2021 року проживає окремо, наскільки відомо позивачу в с.Федорівка, Полтавського району, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться виховним процесом дитини в садочку, перебігом відвідувань додаткових гуртків, психологічним станом та здоров`ям дитини. Син прихильний до позивача, так як матір не бачить, не спілкується з нею, бажає проживати з позивачем та не бажає спілкуватися з матір`ю. Позивач у судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце судового засідання. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 вересня 2017 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 489, свідоцтво серії [NUMBER] . За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який народився [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис №1652 від 22.09.2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Син проживає разом з позивачем та перебуває повністю на його утриманні. Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини. На даний момент та вже більше року, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, спільний бюджет сторони не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Враховуючи, що збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Крім того судом встановлено, що позивач з сином [PERSON] проживає разом в м. Харкові, позивач самостійно його виховую та повністю утримую, без участі його матері. Він готує йому їжу, купляє одяг, взуття, іграшки, подарунки. Оскільки позивач, його син та мама позивача - [PERSON] , проживають разом, бабуся [PERSON] допомагає забирати [PERSON] зі школи, коли позивач на роботі. Позивач з сином проживають у будинку мами позивача, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Натомість, відповідачка з початку 2021 року проживає окремо, наскільки відомо позивачу в с.Федорівка, Полтавського району, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться виховним процесом дитини в садочку, перебігом відвідувань додаткових гуртків, психологічним станом та здоров`ям дитини. Син прихильний до позивача, так як матір не бачить, не спілкується з нею, бажає проживати з позивачем та не бажає спілкуватися з матір`ю. Згідно з ч.2 cт.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. А отже судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (актовий запис №1652 від 22.09.2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції) знаходиться на утриманні батька - [PERSON] , без участі його матері [PERSON] у його вихованні та утриманні, тому вимоги про встановлення даних фактів підлягають задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved