Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

АТ "Акцент-Банк" (далі - А-Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 27 042,99 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі в сумі 2 481,00 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що 28 серпня 2017 року відповідач шляхом підписання анкети-заяви приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила, що ця заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає укладений між нею і А-Банком кредитний договір. На підставі підписаної анкети-заяви А-Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. А-Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, передбаченому договором. Відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами згідно умов договору, через що станом на 13 лютого 2022 року у неї перед А-Банком наявна заборгованість в загальній сумі 27 042,99 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом - 20 708,60 гривень, заборгованості по відсотках - 6 334,39 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 05 травня 2022 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали з примірником позову особисто 26 травня 2022 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 05 травня 2022 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 28 серпня 2017 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідно до змісту цієї анкети-заяви відповідач [PERSON] погодилась із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Також вказано, що відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилась з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту А-Банку; зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на офіційному сайті А-Банку. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознака-ми, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а також порядку їх нарахування. Предметом позову у справі є заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 серпня 2017 року в загальній сумі 27 042,99 гривень, яка згідно позовних вимог складається із наступних сум: 20 708,60 гривень - тіла кредиту, 6 334,39 гривень - відсотків за користування кредитом. Із наданого А-Банком розрахунку заборгованості за указаним договором вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувалася наданими їй кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості. В останнє відповідач погашала кредитну заборгованість 29 червня 2021 року на суму 9 000,00 гривень. Станом на 13 лютого 2022 року у відповідача наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 20 708,60 гривень, з яких 2 870,61 гривень - прострочена заборгованість. Цієї суми заборгованості відповідач не заперечила, про що свідчить неподання нею відзиву на позовну заяву, та жодних доказів, які б спростовували таку суму заборгованості, суду не подала. З урахуванням наведеного, вимоги А-Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 20 708,60 гривень. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках в розмірі 6 334,39 гривень, то суд вважає цю вимогу недоведеною належними і допустимими доказами з огляду на таке. У позовній заяві позивач вказує про надання відповідачу кредитних коштів під 46,80% річних, що обраховується на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, із підписаної відповідачем [PERSON] анкети-заяви вбачається, що у ній не обумовлено про таку істотну умову договору як процентна ставка за користування кредитом, не визначено її розміру і порядку сплати (погашення), а також відсутні дані щодо обраного відповідачем типе кредитного продукту. Як на підставу проведення нарахування відсотків за користування кредитом А-Банк у позовній заяві та доданих до неї доказів посилається на Умови та Правили надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна", які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013, висловила правову позицію, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Зважаючи на наявні у справі докази та зазначену правову позицію, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору А-Банк дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими А-Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», у тому числі стосовно Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", не містить підпису відповідача, тому не може бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача зі змістом цих Умов, Правил та Тарифів. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, матеріали справи не містять. З огляду на викладене надані витяги з Умов та Правила надання батьківських послуг в А-Банку, а також з Тарифів, не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, відповідно й погоджена в письмовому вигляді така складова договору як відсоткова ставка за користування кредитом. Отже, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови щодо відсотків за користування кредитом, заявлена А-Банком вимога про стягнення з відповідача цієї складової в сумі 6 334,39 гривень задоволенню не підлягає. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи характер спірних правовідносинах та норми чинного законодавства, суд вважає доведеною належними і допустимими доказами заборгованість відповідача перед позивачем лише по тілу кредиту в сумі 20 708,60 гривень. Вимоги стосовно заборгованості по відсотках в сумі 6 334,39 гривень не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами кредитного договору, тому задоволенню не підлягає. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову частково. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 76,58 % таких вимог.

Outcome: partial