Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

03 лютого 2022 року Березнегуватська селищна рада звернулася до суду в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до відповідачки про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. В позові зазначено, що відповідачка є матір`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записано у відповідності до ч. 1 ст.135 СК України, а батько [PERSON] помер [INFO] . Відповідачка нехтує своїми батьківським обов`язками щодо виховання дітей, син часто без поважних причин не відвідує школу, донька хворіє на мікроцефалію, має затримку психомоторного та мовного розвитку, яку вона відмовляється її лікувати. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не займається вихованням дітей, офіційно ніде не працює. В будинку відповідачки було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, в якому виявлено порушення санітарно-гігієнічних норм. Позитивних змін щодо виховання та догляду за дітьми, відповідачка не робить. З огляду на викладене позивач просив суд відібрати у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. В судове засідання представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 08 лютого 2022 року направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи (а.с.50) Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не направила (а.с.49). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд дійшов наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 23 червня 2009 року, відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Також згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20 березня 2020 року, відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.8). За інформації начальника Березнегуватського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 11 червня 2021 року № 309/117-21, реєстрація народження [PERSON] проведена у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України (а.с.27). Малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають по [ADDRESS] за місцем реєстрації матері [PERSON] . Про вказане свідчить довідка виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 26 січня 2022 року (а.с.34). З актів обстеження умов проживання відповідачки по [ADDRESS] від 09 квітня 2021 року, 11 та 21 травня 2021 року, 21 червня 2021 року, 25 жовтня 2021 року, проведеного фахівцями служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, вбачається, що на момент проведення огляду в будинку було виявлено антисанітарію, бруд, алкоголь, невипрану постільну білизну, 21 червня 2021 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у будинку самі, відповідачка за місцем проживання відсутня, малолітня [PERSON] була голодна, неохайна, в брудному одягу та мала прілості тіла, 21 травня 2021 року малолітній [PERSON] на час огляду знаходився вдома, має прописки занять у школі, навчальним приладдям та іграшками забезпечений не в повному обсязі, а 09 квітня та 21 травня 2021 року під час обстеження відповідачка знаходилася вдома в нетверезому стані (а.с.9,10-11,12-13,14,15-16). Малолітня [PERSON] , згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3208 від 22-30 квітня 2021 року, потребує постійного лікування та консультацій фахівців, оскільки хворіє та має вроджену мікроцефалію, затримку психомоторного та мовного розвитку (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 136 від 15 червня 2021 року, малолітніх [PERSON] та [PERSON] взято на облік як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.23). Не дивлячись на неодноразові попередження служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради та проведені бесіди, відповідачка продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, в зв`язку з чим 21 січня 2022 року комісією з питань прав дитини селищної ради та 24 січня 2022 року виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області ухвалено рішення № 19 Про доцільність відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.24). Висновком комісії з питань захисту прав дитини Березнегуватської селищної ради від 26 січня 2022 року, визначено за доцільне відібрати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка з дітьми не спілкується, матеріально не забезпечує, станом здоров`я не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до них, зловживає алкоголем, веде антигромадський спосіб життя (а.с.28-31). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Нормою ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Згідно ч.1 ст.164 СК України мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~судом батьківських\~прав,\~якщо вона,\~він: 1)\~не забрали\~дитину з\~пологового будинку\~або з\~іншого закладу\~охорони здоров`я\~без поважної\~причини і\~протягом шести\~місяців не\~виявляли щодо\~неї батьківського\~піклування; 2)\~ухиляються від\~виконання своїх\~обов`язків щодо\~виховання дитини\~та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; 3)\~жорстоко поводяться\~з дитиною; 4)\~є хронічними\~алкоголіками або\~наркоманами; 5)\~вдаються до\~будь-яких\~видів експлуатації\~дитини,\~примушують її\~до жебракування\~та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.170 вказаного Кодексу, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Частиною 4 та 5 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вимогами ч.4 ст.170 вказаного Кодексу, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ч.2 ст.182 Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в їх сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачки та свідоме нехтування батьківськими обов`язками, суд доходить висновку про необхідність відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів на їх утримання. Позивач при пред`явлені позову був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру, в розмірі 1984,8 грн.

Outcome: approved