Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 16.06.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.06.2022 року. Представник позивача [PERSON] , адвокат Васильчук Андрій Юрійович, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфорс», третя особа приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений у зв`язку з тим, що 28 грудня 2020 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» був укладений кредитний договір 1171105-А та отримано кредит у розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень, 00 копійок). 15 липня 2021 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинила виконавчий напис №98240, за яким з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», яка є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», як нового кредитора згідно договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-92 від 03 березня 2021 р. боргу на загальну суму 7 110,00 (сім тисяч сто десять гривень 00 копійок), з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000,00грн.; » прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4110,00грн.; Як зазначено у виконавчому написі стягнення здійснено за період з 03 березня 2021 року по 02 липня 2021 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 09 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66757823 з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса Грисюк О.B., яку позивач отримав 15.09.2021 року. Позивач та її представник вважають, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням діючого законодавства, а саме: без дотримання вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 п. З глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та п.п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі документів, що не свідчили про безспірність заборгованості. При цьому у позовній заяві вказано на те, що згідно матеріалів виконавчого провадження №66757823 від 09 вересня 2021 року позивачу стало відомо про наявність заборгованості згідно «кредитного договору» №1171105-А ніби-то укладеного нею з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», згідно з яким позивач отримала грошові кошти в сумі 3000 гривень шляхом їх перерахування на банківську картку. Однак позивач вказує на те, що заборгованість перед позивачем у вигляді тіла кредиту та відсотків є надуманими та безпідставними. Дане питання є спірним. Позивач стверджує, що доказів того, що суми оформленого кредиту та відсотків по ньому погоджувались між позивачем та відповідачем нотаріусу надано не було. На момент звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису існував спір щодо оформленого на ім`я позивача кредитного договору. Позивач, стверджує, що неодноразово зверталася з листами на адресу кредитора, починаючи з 03 січня 2021 року заперечуючи укладення кредитного договору, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис. Документи для його оформлення позивач не подавала, можливо такий оформлений на її ім`я сторонніми особами. Позивач зазначає, що спірність заборгованості та в цілому отримання кредиту, окрім вищевикладеного, підтверджується наступними доказами: витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №12021075170000020 від 13.01.2021 року; відповіддю Департаменту кіберполіцїї відділу протидії кіберзлочинам в Київській області №504 від 02.02.2021 року; листом Національного Банку України від 15.07.2021 року. Позивач, посилаючись на ч. 1,2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», звертає увагу на те, що без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ. При цьому зазначає, що на кредитному договорі №1171105-А від 28.12.2020 року відсутній електронний цифровий підпис позивача. Також позивач зазначає, що в «кредитному договорі» №1171105-А зазначено недійсний паспорт «позичальника» позивача [PERSON] , а саме «паспорт серії [NUMBER] , виданий Ужгородським MB УМВС України у Закарпатській області, дата видачі 14.09.2005р.», місце реєстрації: [ADDRESS] ». Як вказує позивач, відповідач не надав нотаріусу доказів видачі позивачу кредиту (платіжні доручення, квитанції, або меморіальні ордери тощо). Єдиним доказом «видачі» позивачу кредиту є договір №1171105-А від 28.12.2020р., укладений в електронній формі з наявним не сертифікованим електронним підписом «f60545». Позивач зазначає, що спір по кредиту існує з 2020 року, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням норм матеріального права. Таким чином як вказує позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 15 липня 2021 року не переконався у безспірності заборгованості що підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку. Згідно прохальної частини позовної заяви , позивач просить суд: позов задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №98240, за яким з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» боргу на загальну суму 7110,00 (сім тисяч сто десять гривень 00 копійок). Стягнути з відповідача на користь [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , р.н.о.к.п.п. ( [NUMBER] ) пропорційно до заявлених позовних вимог: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2021 у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022, за заявою представника позивача вжито заходів забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66757823, відкритого постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 09 вересня 2021 року з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за до набуття законної сили рішення у справі №308/12580/21 про визнання виконавчого напису №98240 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2021 та від 20.04.2022 за заявою представника позивача витребувано: від Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (03066, м.Київ, Голосіївський район,вул.Михайла Максимовича,буд.8, код ЄДРПОУ 40071779, директор - Клєвакіна Наталія Валентинівна) електронна пошта :help@ссlоаn.сотm.uа)інформацію щодо укладення кредитного договору «1171105-А» від 28.12.2020 року, а саме : інформацію про IP-адресу з якої 28.12.2021 року здійснювалося укладення кредитного договору від імені Позивача - [PERSON] ; інформацію про платіжну (банківську) картку «Позичальника [PERSON] » на яку було здійснено переказ коштів згідно п.4.8. кредитного договору «1171105-А» від 28.12.2021 року ( номер картки, дата видачі, термін дії та прізвище ім"я та по-батькові власника, МФО та назва банківської установи, яка її видала; платіжні доручення, квитанції, або меморіальні ордери тощо, які свідчать про перерахування коштів згідно кредитного договору №1171105-А від 28.12.2020р.; договір відступлення прав вимоги за кредитним договором №1171105-А від 28.12.2020р. на користь ТОВ «Фінфорс» від 03 березня 2021 року. від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Європейська,11/2) засвідчену копію реєстраційної справи щодо вчинення виконавчого напису №98240, за яким з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» згідно договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779- 92 від 03 березня 2021 р. боргу на загальну суму 7 110,00 (сім тисяч сто десять гривень 00 копійок). На виконання вказаних ухвал документи до суду не надходили. Позивач та її представник на розгляд справи не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином про причини неявки не повідомляли. В той же час від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справі повідомлявся належним чином, клопотань не подавав, відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв не подавала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не з`явився, відзив не подавав, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2021 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинила виконавчий напис №98240, за яким з громадянина(-ки) України, яким(якою) є [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, який(-а) є Боржником за Кредитним договором 1171105-А від 28 грудня 2020 року, укладеним з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СС ЛОУН", ідентифікаційний код юридичної особи 40071779, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 40071779-92. від 03 березня 2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", ідентифікаційний код юридичної особи 41717584, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 4/6, корпус В, кабінет 508-2, реквізити: ІВ AN [NUMBER] в AT "ОТП Банк", МФО 300528, далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 1171105-А від 28 грудня 2020 року. Згідно вказаного виконавчого напису: Строк платежу за Кредитним договором 1171105-А від 28 грудня 2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 03 березня 2021 року по 02 липня 2021 року. Сума заборгованості складає 7110,00 (Сім тисяч сто десять гривень 00 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 000,00 (Три тисячі гривень 00 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 4 110,00 (Чотири тисячі сто десять гривень 00 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за штрафами і ненями становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувала за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню - 7 110,00 (Сім тисяч сто десять гривень 00 копійок). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г., від 09.09.2021 відкрито виконавче провадження ВП№66757823, з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Вказаним приватним нотаріусом винесено Постановою ВП№ 66757823 від 13.09.2021 про арешт коштів боржника. Суд констатує, що на виконання ухвал про витребування доказів ні від відповідача, ні від приватного нотаріуса жодних документів не надходило. Позивачем до суду були додані наступні документи: Копію кредитного договору «1171105-А» м. Київ 28/12/2020 р., за яким був здійснений виконавчий напис. Згідно п. 16.2 вказаного договору таки підписано відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Договір містить реквізити сторін, та факсимільний підпис і печатку кредитодавця, щодо позичальника то міститься відмітка про накладення електронного підпису від імені позивача «f60545». Додаткової угоди. Копію довідки про отримання позивачем ЕЦП в АТ КБ «ПриватБанк». Серійний номер: #0С0735393134313235. Копію витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №12021075170000020 від 13.01.2021 року, згідно якого зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України вбачається, що невстановлена особа шахрайським способом оформила ряд кредитів на ім"я позивача - [PERSON] на загальну суму 6000грн. Копію відповіді з Департаменту кіберполіцїї відділу протидії кіберзлочинам в Київській області №504 від 02.02.2021 року, згідно якої, в діях невстановленої особи ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України, вчиненого щодо позивача, яку приєднано до матеріалів кримінального провадження №12020110200001800 та проводиться досудове розслідування. Копію листа Національного Банку України від 15.07.2021 року, згідно якої кредит за №1171105- А 28.12.2020 року було видано шляхом перерахування коштів на банківську карту № [NUMBER] , яка не належить позивачу. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідченого договору чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, суд вважає, що на день розгляду вказаної справи, відсутні належні та допустимі докази того, що на момент вчинення виконавчого напису існувала безспірна заборгованість позивача перед відповідачем. Слід зазначити, що позивач заперечує належність їй електронного підпису, який було накладено, при укладенні кредитного договору у електронній формі. Окрім того, про вчинення шахрайських дій, а саме укладення невстановленою особою від імені позивача кредитних договорів, [PERSON] , звернулася до органів національної поліції 13.01.2021. Таким чином, вказане свідчить про відсутність безспірної заборгованості позивача перед відповідачем. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже, згідно до наведеного, визначення самого поняття вчинення нотаріусом виконавчого напису, його мети, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. В даному випадку, за твердженням позивача, її не було проінформовано про намір вчинити виконавчий напис ні стягувачем, ні нотаріусом. Вказане позивачем твердження не спростоване, матеріали справи не містять підтвердження надсилання божнику повідомлення та отримання такого позивачем. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року№296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Верховний Суд, у справі № 569/8884/17, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, як і не вбачається безспірність заборгованості, оскільки про безспірність заборгованості можуть говорити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними. Суд констатує, що відповідачем по справі, жодного доказу на підтвердження наявності безспірної заборгованості не надано. На виконання ухвал про витребування доказів, жодних документів не надходило. Документи, що наявні в матеріалах справи, не дають суду підстав для однозначного висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, Окрім того, судом не встановлено факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, та й взагалі відсутні відомості про направлення позивачу вимоги про погашення заборгованості, про намір вчинення виконавчого напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Відповідно до ст. ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень що закріплені в ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким , чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору що становить 908,00 грн. за продання позовної заяви 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне вказати на те, що: Позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5500 грн. До позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги та Додаток№1 до нього. У Додатку міститься розрахунок вартості за надання правової допомоги, при цьому зазначено вартість окремо кожної послуги в т.ч. і участь в судових засіданнях (3), загальна сума за надані послуги вказана 5500 грн. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial