Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Процедура (рух справи): У грудні 2021 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] про стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 2000 грн. Крім того просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8348 грн. 60 коп. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 16 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, ФОП [PERSON] : Позовні вимоги позивач мотивував тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] . 23 листопада 2019 року о 11 год. 40 хв., по проспекту Полтавський, 14 в м. Кременчук, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Аudі А4» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням відповідача - [PERSON] та автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 23.11.2019 року. Відповідно до Європротоколу від 23.11.2019 року, відповідач з обставинами ДТП згоден та свою вину визнав. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] (власник автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] ) звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 26.11.2019 року було здійснено огляд автомобіля Hyundai Tucson д.н.з. [NUMBER] та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 23.11.2019 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №15955-02 від 16.12.2019 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) в сумі 3 681, 25 грн. Згідно страхового акту №15955-02 від 16.12.2019 року сума страхового відшкодування у розмірі 3 681, 25 грн. перерахована на рахунок СТО, де проводився ремонт пошкодженого автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] - ТОВ «Автопланета Кременчук». Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 3 681,25 грн. Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АО/367908 на момент ДТП 23.11.2019 року в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». ПрАТ «СК «Євроінс Україна» визнала факт страхової події від 23.11.2019 року та здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АО/367908 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (2 000, 00 грн.) у розмірі: 1 681, 25 грн. Таким чином, сума франшизи в розмірі 2 000,00 грн., яку страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку, підлягає стягненню з відповідача для повного відшкодування завданої шкоди. Крім того зазначив, що 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав письмові докази. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач подав до суду відзив на позовну, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтуванні відзиву зазначив, що 23 листопада 2021 року під час ДТП в салоні його автомобіля знаходились [PERSON] та [PERSON] , які були присутні при складанні Європротоколу та його спілкуванні з водієм транспортного засобу Hyundai Tucson [PERSON] . Після розмови по телефону, [PERSON] повідомила йому, що ремонт її автомобіля буде коштувати 2000 грн., і після сплати цієї суми вона не буде мати до нього майнових претензій, після чого відповідач передав їй грошові кошти в розмірі 2000 грн. Таким чином вважає, що [PERSON] не повинна була звертатися до свого страховика із заявою на виплату страхового відшкодування, оскільки він повністю відшкодував їй кошти для ремонту автомобіля, який було пошкоджено з його вини. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Встановлені судом обставини справи: Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] . 23 листопада 2019 року о 11 год. 40 хв., по проспекту Полтавський, 14 в м. Кременчук, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Аudі А4» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням відповідача - [PERSON] та автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 23.11.2019 року. Відповідно до Європротоколу від 23.11.2019 року, відповідач 23.11.2019 року о 11 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Аudі А4» д.н.з. « [NUMBER] », по проспекту Полтавський, 14 в м. Кременчук, допустив зіткнення з правою частиною транспортного засобу Hyundai Tucson д.н.з. [NUMBER] під час зміни смуг, рухаючись в одному і тому ж напрямку. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно Європротоколу від 23.11.2019 року, відповідач з обставинами ДТП згоден та свою вину визнав. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] (власник автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] ) звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 26.11.2019 року було здійснено огляд автомобіля Hyundai Tucson д.н.з. [NUMBER] та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 23.11.2019 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №15955-02 від 16.12.2019 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) в сумі 3 681, 25 грн. Згідно страхового акту №15955-02 від 16.12.2019 року сума страхового відшкодування у розмірі 3 681, 25 грн. перерахована на рахунок СТО, де проводився ремонт пошкодженого автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] - ТОВ «Автопланета Кременчук». Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АО/367908 на момент ДТП 23.11.2019 року в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». ПрАТ «СК «Євроінс Україна» визнала факт страхової події від 23.11.2019 року та здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АО/367908 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (2 000, 00 грн.) у розмірі 1 681, 25 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5479998-02-17-03 від 19.06.2018 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, визнаються учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінка суду: Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.4, ч.1 ст. 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011 p., яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання. Так, відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов?язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил. На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 N 274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція). Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров?я та/або майну потерпілого. Також, суд зазначає, що відповідно до ст.124 КУпАП, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У зв?язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства України і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв?язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню. Предметом даного спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику за договором добровільного страхування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов?язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов?язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов?язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов?язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов?язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.12 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов?язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов?язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредиторау зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частини 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновок суду: Суд вважає доведеною вину відповідача у скоєнні ДТП, яка мале місце 23 листопада 2019 року об 11 год. 40 хв., по проспекту Полтавський 14 в м. Кременчук, за участю транспортного засобу «Аudі А4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] та автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що підтверджується, зокрема, обставинами даної цивільної справи та наданими представником позивача доказами. Доказів, які б спростовували обставини скоєння ДТП, яка мале місце 23.11.2019, свою вину у скоєнні ДТП, факт спричинення збитків та причинно-наслідковий зв?язок між протиправною поведінкою та збитками, відповідачем суду не надано. Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про про відшкодування збитків в порядку регресу, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Твердження позивача доведено під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано. Доводи відповідача про те, що він на місці ДТП передав водію автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої з його вини внаслідок ДТП, не знайшли свого підтердження належними, достовірними та допустимими доказами. Суд погоджується з доводами позивача про те, що останній має право на стягнення з відповідача вказаної матеріальної шкоди на підставі ст. ст. 1191, 1194 ЦК України На підставі викладеного, враховуючи те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування з урахуванням франшизи в сумі 2000,00 грн., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв?язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновок суду щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу: При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8348,60 грн. Відповідно до договору № 08 про надання правової (правничої) допомоги від 02 лютого 2021 року, укладеного між адвокатом Литвин Р.М. (адвокат/виконавець) та ФОП [PERSON] (клієнт), останній доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Правова допомога полягає в представництві та захисті інтересів клієнта у всіх установах та в судах всіх інстанцій України. Умовами додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2021 року акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 02 лютого 2021 року, передбачено, що за надання правової допомоги клієнту у спорі про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитків в порядку регресу за договором добровільного страхування наземного транспорту, клієнт оплачує адвокату вартість його послуг за 1 годину роботи - в розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на місяць відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", що становить 2197,00 грн. за наступні надані ним послуги, а саме: - вивчення матеріалів страхової (регресної) справи, формування правової позиції - 3 години з розрахунку 2197,00 грн. х 40 % = 2636,40 грн.; - підготовку та відправлення адвокатських запитів - 1 год., 2197,00 грн. х 40 % = 878,80 грн.; - підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої [PERSON] до Світловодського міськрайонного суду - 2 год., 2197,00 грн. х 40 % = 1757,60 грн.; - підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду - 0,5 год., 2197,00 грн. х 40 % = 439,40 грн.; - підготовка заяв в межах провадження у справі в суді - 0,5 год., 2197,00 грн. х 40 % = 439,40 грн.; - представництво інтересів позивача у суді - 1 год, 2197,00 грн. З вищезазначеної додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2021 року видно, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на загальну суму 8348,60 грн. Статус Литвин Р.М. , як адвоката, підтверджується свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8610/10 від 27.12.2019 року та посвідченням адвоката. За квитанцією до прибуткового касового ордера від 02 лютого 2021 року ФОП [PERSON] проведено оплату послуг за надання правової допомоги адвокату Литвин Р.М. згідно договору №08 про надання правової (правничої) допомоги від 02 лютого 2021 року) та акту № 1 приймання передачі наданих послуг від 02 лютого 2021 року в розмірі 8348,60 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 за N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. З наданого представником відповідача акту виконаних робіт видно, що загальна їх вартість складає 8 348 грн. 60 коп. Отже, витрати відповідача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами. Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими відповідачу у цій справі, суд зазначає таке. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує, що ціна позову у даній справі складає 2000 грн., а вимога щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги складає 8348 грн. 60 коп., що є неспівмірною та значно перевищує ціну позову. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі відшкодуванню не підлягають, оскільки складність даної справи не є високою, ціна позову також не є співмірною із витратами на професійну правничу допомогу, представник позивача у судовому засіданні участі не приймав, а тому витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн. 00 коп. На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу на задоволену суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved