Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними постійно виникали сварки, внаслідок того,що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також зазначав, що відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали їх до повного розриву їхніх відносин. Подружні стосунки між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть та зазначив, що між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги. Крім того зазначив, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин, їх малолітній син [PERSON] проживає разом із батьком за його місцем проживання та перебуває на його утриманні та вихованні. Натомість дочка проживає разом із матір`ю. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Сина [PERSON] залишити проживати раз із ним, а дочку [PERSON] з матір`ю. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того надав копію постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо розірвання шлюбу. Крім того підтвердила відсутності спору між ними щодо проживання дітей. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1233, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.15). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Згідно ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. При цьому згідно постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/3128/22 від 09.06.2022 року встановлено, що [PERSON] вчинила відносно свого чоловіка домашнє насильство та її притягнуто до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Враховуючи, що Кримінальним кодексом України, а саме ст. 126-1 передбачена кримінальна відповідальність за систематичне вчинення домашнього насильства, то суд приходить до висновку, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вже має ознаки кримінального правопорушення, попри те, що не містить його складу. Таким чином у [PERSON] є підстави передбачені Законом для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу, до досягнення дитиною одного року. Як було встановлено в ході розгляду справи, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя та інтереси, постійні конфлікти внаслідок несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення дітей проживати разом із батьком та матір`ю, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким будуть проживати діти відсутній, а тому просив залишити проживати разом із ним сина, а з [PERSON] залишити проживати дочку [PERSON] .. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким будуть проживати діти, у суду не виникає, обидві сторони справи згідні з тим, що [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом і батьком, а [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матір`ю, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved