Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно яких вона є матір`ю - одиначкою. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 у справі № 694/2168/19, провадження № 2/694/107/20 було вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав та стягнення на користь тих установ чи осіб, яким буде передано дітей, аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку(доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду 18.12.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі розпоряджень Звенигородської районної державної адміністрації від 18.08.2020 № 190, №191,№192 малолітніх дітей було влаштовано на повне державне утримання до Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів-спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області, де діти перебували до грудня 2020. Потім, райдержадміністрацією (розпорядження від 22.12.2020 № 320) було влаштовано на виховання та спільне проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] в с. Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області де і перебувають діти по даний час. Зі слів [PERSON] за час проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в дитячому будинку мати [PERSON] жодного разу не поцікавилась життям та здоров`ям її дітей, не приймала участі в їх матеріальному забезпеченні та не бажала зустрічатися з дітьми. Згідно характеристики виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 29.07.2021 № 36/01-3-06 громадянка [PERSON] , [INFO] , незаміжня, не працює, вживає алкогольні напої, санітарно-побутові умови в будинку не відповідають нормам. Відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 07.10.2021 року розглянуто матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На засідання комісії [PERSON] не з`явилась, хоча була завчасно попереджена. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та адресою фактичного проживання, також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (Сакун Д.І.) від 23.12.2021 року прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно яких вона є матір`ю - одиначкою, що підтверджується витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027420590 від 14.08.2020, № 00027420323 від 14.08.2020, № 00027419987 від 14.08.2020 (а.с.15-16, 23-24, 31-32 ). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 у справі № 694/2168/19, провадження № 2/694/107/20 було відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав та стягнення на користь тих установ чи осіб, яким буде передано дітей, аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку(доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду 18.12.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.8-10). На підставі розпоряджень Звенигородської районної державної адміністрації від 18.08.2020 № 190, №191,№192 малолітніх дітей було влаштовано на повне державне утримання до Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів-спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області, де діти перебували до грудня 2020 (а.с.18,26,34). Розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 22.12.2020 № 320 було влаштовано на виховання та спільне проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] в с. Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області де і перебувають діти по даний час (а.с.38). Згідно характеристики виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 29.07.2021 № 36/01-3-06 громадянка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає по [ADDRESS] незаміжня, не працює, вживає алкогольні напої, санітарно-побутові умови в будинку не відповідають нормам (а.с.13). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] вбачається, що її сім`я складається з шести осіб, а саме: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . На час перевірки відповідач комісію до будинку не пустила, мотивуючи це тим, що у будинку ремонт. Однак зовні було видно, що будинок давно не ремонтувався, не білився, прибудова до будинку в аварійному стані. Вікна з того часу як були поставлені, так і незакінчені. Вхідні двері майже весь час відкриті через несправність, шибки вибиті, у будинок вільно заходять собаки та коти. Також візуально видно, що у будинку брудно, біля будинку некошені бур`яни, скрізь накидано побутове сміття, відчувається неприємний запах. Присадибна ділянка не обробляється. Дочка [PERSON] повнолітня, проживає разом з матір`ю, не працює і не навчається. Син [PERSON] - повнолітній, проживає разом з матір`ю, ніде не працює. Син [PERSON] повнолітній, ніде не працює. Старші діти не допомагають матері у веденні домашніх справ. Син [PERSON] та дочка [PERSON] дуже зловживають спиртними напоями. Умови проживання [PERSON] не покращилися (а.с.11). Згідно характеристики на [PERSON] , видану директором Рижанівського ОЗЗ середньої освіти Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 21.10.2021 року вбачається, що [PERSON] навчається в цьому закладі з грудня 2020 року. Проживає дитина в дитячому будинку сімейного типу. Навчається в міру своїх можливостей. Дівчинка бере активну участь у житті класу та школи. Вміє триматися в колективі та підкорюється його вимогам. Допомагає батькам у веденні домашнього господарства (а.с.21). Згідно характеристики на [PERSON] , видану директором Рижанівського ОЗЗ середньої освіти Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 21.10.2021 року вбачається, що [PERSON] прибула в цей заклад у другому класі. Дівчинка бере активну участь у житті класу та школи. Вміє триматися в колективі та підкорюється його вимогам. Дівчинка привчена до самообслуговування, має охайний вигляд, приходить завжди в чистому одязі, забезпечена всим необхідним шкільним приладдям та речами. Батьки забезпечують ученицю, залежно від потреб 9а.с.29). Згідно характеристики на [PERSON] , видану директором Рижанівського ОЗЗ середньої освіти Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 21.10.2021 року вбачається, що [PERSON] на уроках активно працює. В позаурочний час відвідує музичну школу. Учениця добре співпрацює в групі, товариська, має друзів серед однолітків. [PERSON] проживає в дитячому будинку сімейного типу. Батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню доньки (а.с.37). З письмових пояснень [PERSON] , яка є вихователем дитячого будинку сімейного типу, де знаходяться діти, вбачається, що біологічна мати дівчат [PERSON] з 14.12.2020 року, а саме з часу знаходження дітей в їх родині, не цікавилася життям та здоров`ям дітей, не приймала участі в матеріальному забезпеченні доньок (а.с.39). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] вбачається, що при обстеженні не виявлено порушень санітарно-гігієнічних норм. У кімнатах чисто, речі та іграшки розкладені акуратно. В будинку затишно та тепло. Діти забезпечені всім необхідним. Між членами сім`ї хороші доброзичливі стосунки. Умови проживання задовільні (а.с.40). Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 07.10.2021 року розглянуто матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На засідання комісії [PERSON] не з`явилась, хоча була завчасно попереджена. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав затвердженого рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 22.10.2021 №418 вбачається, що орган опіки та піклування Звенигородські міської ради Черкаської області вважає, за доцільне, позбавити батьківських прав [PERSON] , жительку [ADDRESS] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і [PERSON] , п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дочок, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992.40 грн. на користь держави.

Outcome: approved