Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

До суду звернулось Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з жовтня 2009 року по травень 2019 року станом на 16 серпня 2021 року у розмірі 6323,07 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 226,03 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 97,86 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. На обґрунтування\~позову позивач\~вказував,\~що відповідач\~зареєстрований вКременчуцькій об`єднаній філії АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] , які надавалися Кременчуцькою об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно. Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідач, у свою чергу, зобов`язаний був щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Відповідач всупереч ст. 156, 162 ЖК України, п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконує обов`язки та не оплачує своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. У судове засідання представник позивача\~АТ «Полтаваобленерго» не\~ прибув, позов підтримав та\~просив задовольнити позов, і розглянути \~справу за\~ відсутності представника,\~про що\~надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] повторно не прибув в судове засідання, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач скористався своїм правом для подання відзиву, який було подано 13 січня 2022 року та в якому вказав про незгоду з позовом, посилаючись на те, що не є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою, оскільки з жовтня 2010 року вказана квартира відключена від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, внаслідок монтажу відповідачем індивідуального опалення. Також посилався на те, що після встановлення індивідуального опалення договір про надання послуг з централізованого опалення з позивачем не укладався, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім зазначеного, відповідач просив застосувати строк позовної давності, оскільки такий строк пропущений позивачем, на підставі чого відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 52-54). 07 лютого 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначив, що квартира відповідача дійсно відключена від мережі централізованого опалення, але відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Місцями загального користування є: сходові клітини, вестибюльні, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші приміщення (а.с. 73-74). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що теплопостачання до багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , у спірний період з жовтня 2009 року по 24 квітня 2019 року здійснювалося Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» в особі його Кременчуцької філії на підставі статуту АТ «Полтаваобленерго» та згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11 серпня 2000 року № 1515, відповідно до якого ВАТ «Полтаваобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Полтаваобленерго», призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в місті Кременчуці (а. с. 36-42). Згідно з інформацією, яка отримана судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України та не заперечувалась сторонами, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 41). У відповідності до пункту 3 акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО (ЦО та ГВП) від 22 жовтня 2010 року залишкове теплове навантаження квартири (нежитлового приміщення секції, під`їзду): тепловіддача транзитних трубопроводів, теплове навантаження місць загального користування та теплові витрати при відсутності теплоізоляції зовнішніх огороджувальних конструкцій 0,807 Гкал./год. Вказаний акт підписано представником власника будинку, представником монтажної організації, представником виконавця послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, представником виконавця послуг з газопостачання та власником квартири (а.с. 60). З розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що станом на 16 серпня 2021 року виникла заборгованість за послуги опалення місць загального користування (централізоване опалення) за період з 01 жовтня 2009 року по 24 квітня 2019 року в розмірі 6323,07 грн. (а.с. 6). Також позивачем нараховано відповідачу суму встановленого інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 226,03 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 97,86 грн.(а.с. 7-8). Судом констатує, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються\~законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої\~наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої\~статті 14\~\~ЦК\~України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої\~статті 14 ЦК України\~свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої\~статті 714\~ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54\~ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання»\~(в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України\~«Про теплопостачання» неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень\~статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої\~статті 10 цього Закону\~при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716св17) та постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18-ц (провадження № 61-22793св19). Відповідно до частини четвертої\~статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства\~будівництва,\~архітектури та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 31\~жовтня 2006\~року №\~359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення (далі Методика), якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом\~«Посібника та\~доповнення до\~Норм та\~вказівок по\~нормуванню витрат\~палива та\~теплової енергії\~на опалення\~житлових та\~громадських споруд…»\~КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої\~статті 625\~ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої\~статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У ході розгляду справи встановлено, що Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії у період з жовтня 2009 року по квітень 2019 року надавало [PERSON] , як споживачу та власнику квартири, послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, а саме з централізованого опалення місць загального користування. Відповідно до частини другої\~статті 382\~ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний\~утримувати майно,\~що йому\~належить,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом, у зв`язку з чим, в першу чергу, обов`язок сплати за надані послуги виникає у відповідача [PERSON] , як власника квартири, тому він повинен здійснювати оплату за надані позивачем послуги. Згідно з пунктом 6 статті 3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини третьої статті 509\~ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною першою статті 526\~ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже добросовісність виконання зобов`язання презюмується. Якщо ж споживач не погоджується із якістю чи кількістю наданих послуг, то в силу приписів частини першої статті 81 ЦПК України\~саме на нього покладається обов`язок доведення відповідних обставин. Доводи відповідача про те, що необхідності в отриманні послуг від АТ «Полтаваобленрго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не має, тому що використовує власну газову автономну систему опалення та підігріву води, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що [PERSON] , як власник квартири фактично у спірний період отримував послуги з централізованого опалення місць загального користування, які надавав позивач, в свою чергу, оплату за надані послуги не здійснив. Також суд звертає увагу сторін у справі на те, що відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 262\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частини другої п`ятої\~статті 267\~ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до пункту 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності, то у позовних вимогах про стягнення з нього заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з жовтня 2009 року по квітень 2018 року (включно) позивачу слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Позивач не подав належні і допустимі докази на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності та не ставив вимоги про поновлення строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення станом на 16 серпня 2021 року за період з 01 вересня 2018 року по 24 квітня 2019 року у сумі 1397,86 грн. Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді інфляційного збільшення (інфляційний втрат) та трьої відсотків річних, то суд зазначає, що суд перевірив в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) розрахунки інфляційного збільшення та 3% річних на суму боргу, роздруківки яких додані до матеріалів справи, які позивачем були обчислені неправильно, і дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та необхідно стягнути інфляційні втрати за період з 01 вересня 2018 року по 24 квітня 2019 року у сумі 200,23 грн. та 3 % річних від простроченої суми у сумі 97,70 грн. (а.с. 90-95). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з 01 вересня 2018 року по 24 квітня 2019 року у сумі 1397,86 грн., інфляційне збільшення ( інфляційні витрати) в сумі 200,23 грн., 3 % річних від простроченої суми - 97,70 грн., а всього на загальну суму 1695,79 грн. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з жовтня 2009 року по квітень 2018 року (включно) у розмірі 4925,21 грн. (6323,07 грн. - 1397,86 грн.), інфляційного збільшення (інфляційні втрати) у розмірі 25,80 грн. (226,03 грн. - 200,23 грн.), 3% річних у розмірі 0,16 грн. (97,86 грн. - 97,70 грн.) позивачу слід відмовити у зв`язку з пропуском без поважних причин строку позовної давності (звернення до суду) в частині вимог про стягнення боргу по оплаті вапртості послуги з опалення, безпідставності та необгрунтованості в частині штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України внаслідок їх неправильного обчислення. Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 1695,79 грн., що становить 25,51 % від заявлених позовних вимог (1695,79 грн. : 6646,96 грн.), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 579,08 грн. (25,51% від 2270 грн.). Звідси позивачеві слід відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1690,92 грн. (2270 грн. - 579,08 грн). Сторони у справі не заявляли інші вимоги щодо відшкодування коштів у повернення сплачених ними будь-яких інших судових витрат.

Outcome: partial