Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

30 червня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 11 грудня 2020 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 27 861, 00 грн., що підтверджується укладеним між сторонами договором позики № 121101. Дані кошти були перераховані на картковий рахунок позивача двома платежами. Станом на день подачі позову до суду, відповідач повернув позивачу лише 3 010, 80 грн. Враховуючи, що відповідач у встановлені строки не повернув позивачу частину отриманих у борг коштів, позивач звертається до суду з проханням стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 24 850, 20 грн., комісію банку за переказ грошових коштів у розмірі 139, 30 грн., пеню від несплаченої суми у розмірі 47 198, 65 грн., а всього 72 188, 15 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2021 року цивільну справу № 753/12991/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справа була передана судді 05 липня 2021 року. 16 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 06 жовтня 2021 року на 12:00 год. У судове засідання 6 жовтня 2021 року позивач не з`явився, подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з`явився, вказав, що не отримував позовну заяву, а тому розгляд справи було відкладено до 23 листопада 2021 року. Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи, відповідач ознайомився із матеріалами справи, в тому числі із позовною заявою та додатками у приміщенні суду 6 жовтня 2021 року. Судове засідання 23 листопада 2021 року було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та з огляду на його клопотання про відкладення розгляду справи через підозру на захворюваність на Covid-19. Розгляд справи було відкладено на 24 січня 2022 року. 24 січня 2022 року від відповідача знову надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через підозру на захворюваність на Covid-19. Судове засідання 24 січня 2022 року не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Пізніше розгляд справи було призначено на 22 березня 2022 року. 22 березня 2022 року судове засідання не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Розгляд справи було призначено на 20 червня 2022 року. У судове засідання 20 червня 2022 року учасники справи не з`явились. Про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином завчасно, що підтверджується зворотними повідомленнями. Повістка, адресована відповідачу повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, учасники справи повідомлялись про день та час судового засідання за допомогою смс-повідомлень, яке було отримано, зокрема відповідачем, 28 квітня 2022 року. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, з огляду на ознайомлення відповідачем із позовною заявою та додатками до неї ще 6 жовтня 2021 року, враховуючи подання відповідачем двічі саме у день призначених судових засідань (23 листопада 2021 року та 24 січня 2022 року) ідентичних заяв про погане самопочуття та підозру на захворюваність на Covid-19, без надання в подальшому належних доказів на підтвердження цього, враховуючи заяви позивача про можливість розгляду справи у його відсутність, суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явились за наявними матеріалами справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. 11 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики № 121101 (а.с. 9). Відповідно до пункту 1 договору позикодавець ( [PERSON] ) передає позичальнику ( [PERSON] ) у власність грошові кошти в сумі 28000 грн. Пунктом 2 договору сторони визначили, що позика перераховується позикодавцем позичальнику безпосередньо на картковий рахунок [NUMBER] . Згідно із пунктами 4, 5 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених цим договором. Сторони домовились, що позичальник поверне позику 28 грудня 2020 року шляхом повернення грошей на картковий рахунок позикодавця. За умовами договору позики позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути позику за вказаними позикодавцем реквізитами. Відповідно до копії платіжних доручень від 14 грудня 2020 року № Р24А809797549С24170 та № Р24А809818214С77488 [PERSON] перерахував на картку, зазначену у договорі позики як картку відповідача [PERSON] [NUMBER] кошти у загальному розмірі 27861 грн, з призначенням платежу «переказ власних коштів, договір позики № 121101» (а.с. 21-22). Згідно із виписки по картковому рахунку позивача, ним було перераховано відповідачу кошти, з урахуванням комісії банку, в розмірі 28000,31 грн (а.с.23). Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача відповідач 22 квітня 2021 року повернув позивачу частину боргу в розмірі 3010,80 грн (а.с. 24). Враховуючи те, що в повному обсязі позика позивачу відповідачем станом на червень 2021 року не повернута, позивач просить суд стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 24850,20 грн та комісію банку в розмірі 139,30 грн. У відповідності до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Як зазначалось між сторонами був укладений письмовий договір позики 11 грудня 2020 року № 121101. Відповідач не оспорював та не заперечував факту укладання вказаного договору на умовах і у порядку, визначеному в ньому, як і не заперечував розмір отриманих на його виконання грошових коштів від позивача. Крім того, факт укладання договору позики та отримання відповідачем коштів в борг від позивача підтверджується частковим повернення коштів відповідачем позивачу в сумі 3010,80 грн. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідач не виконував умови договору та станом на 24 червня 2021 року (день подання позову до суду) не виконав свої зобов`язання за договором позики, зокрема не повернув суму позики в строк до 28 грудня 2020 року в повному обсязі. Таких доказів не було й подано під час розгляду справи в суді відповідачем. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи встановлені судом обставини та докази надані позивачем до позову, зважаючи на те, що відповідач не спростував отримання коштів від позивача в розмірі 27861 грн., а також не довів відсутність у нього обов`язку щодо повернення таких коштів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 24850,20 грн (з урахуванням частково повернення боргу відповідачем в розмірі 3010,80 грн) підлягають задоволенню. Крім того, підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідача комісії банку в розмірі 139, 30 грн, з урахуванням того, що умови та порядок передачі коштів в боргу були визначені договором позики, зокрема перерахунок коштів на банківську картку, а з огляду на надані позивачем докази, ним під час перерахунку коштів було сплачено комісію за проведену операцію. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач у позовній заяві, крім стягнення суми основного боргу просив також суд стягнути з відповідача пеню - 1% річних в розмірі 47198,65 грн. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пункту 6 договору сторони визначили, що в разі прострочення повернення позики позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 47198,65 грн користь позивача підлягає задоволенню. Відповідачем не надано доказів на спростування обставин та розрахунків наданих позивачем. Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Отже, зважаючи на викладене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за неналежне виконання умов договору позики, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн

Outcome: approved