Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.01.2012 у розмірі 9736,77 грн. станом на 15.09.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2012 між банком та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн., який в подальшому збільшився до 6000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Однак в порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав повністю, у зв`язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 15.09.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 9736,77 грн., яка складається з: 8013,50 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 8013,50 грн. - за простроченим тілом кредиту; 1723,27 грн. - за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.01.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадження без виклику сторін. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.03.202 ухвалено про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач, підписуючи заяву позичальника, розумів саме ці Умови та привила позивача. Крім того, позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути. Розрахунок заборгованості не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки останній не є первинним документом. Не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, оскільки різниця між отриманими та повернутими коштами становить 1470,46 грн, що і є тілом кредиту. Також позивачем не надано підтверджуючих даних про строк кредитування, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит. Анкета-зяаява про приєднання до Умов а правил надання банківських послуг не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної карти відповідачу. Крім того не визначена процентна ставка та відстні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Зазначив, що матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить інформації про тариф обслуговування кредитною картою саме [PERSON] . У відповіді на відзив відповідач вказав, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 12.01.2012. Щодо форми кредиту зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Підписавши заяву, банк та клієнт приєдналися і зобов`язувалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, що складає договір банківського обслуговування в цілому. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що позичальник знав про розмір відсоткової ставки, користувався кредитними грошовими засобами та частково погашав заборгованість. Зазначив, що банком дотримано усі вимоги щодо відкриття карткового рахунку. Щодо ознайомлення відповідача з умовами кредитування зазначив, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустими доказами. Вказав, що виписка по рахунку є первинним документом, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не призначались. Банком надано виписку по картковому рахунку, яка є підтвердженням того, що відповідачу було видано кредитну карту та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, з якої прослідковується, що відповідач користувався коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору. На підтвердження факту укладання кредитного договору та на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань Банком надано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку по рахунку. Крім того, зазначив, що розрахунок заборгованості підписаний представником АТ КБ Приватбанк, а матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та їх підпису. Посилання на невідповідність позовної заяви вимогам оформлення документів ДСТУ є безпіставними, оскільки цей порядок поширюється на організаційно-розпорядчі документи, до переліку якого не входять ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості. Посилання на постанови Верховного Суду України у справі №6-16цс15 та у справі №342/180/17 є недоречним. Щодо розрахунку заборгованості вказав, що останній проведений автоматизованою системою станом на 15.09.2020 і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, 12.01.2012 між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 300 грн., який в подальшому збільшився до 6000 грн. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.01.2012, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 31.05.2015, 30.11.2019, 15.09.2020 вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі в сумі 9736,77 грн., яка складається з: 8013,50 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 8013,50 грн. - за простроченим тілом кредиту; 1723,27 грн. - за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно з частиною другою статті 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено із матеріалів справи, зокрема анкети-заяви позичальника [PERSON] від 12.12.2012, процентна ставка у ній не визначена. АТ КБ «Приватбанк», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просило крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.01.2012, посилається на довідку про видані картки, про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, виписку по рахунку. Також посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Водночас матеріали справи не містять підтверджень того, що саме даний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В той же час анкета-заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить строку повернення кредиту (користування ним), що позбавляє суд можливості встановити прострочення повернення суми та можливість застосування положень ст.625 ЦК України (підставою застосування якої є прострочення сплати боргу). Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-II про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно з ст.625\~ЦК України в сумі 1723,27 грн., необхідно відмовити. Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то, як слідує з розрахунку станом на 31.05.2015, 30.11.2019, 15.09.2020, прострочене тіло за кредитом становить 8013,50\~грн. Однак відповідно до розрахунків заборгованості та виписки по рахунку витрати клієнтом кредитних коштів складають 15506,82 грн, а сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості 16405,51 грн. Таким чином, із вказаного розрахунку слідує, що фактично отримані [PERSON] кошти повернуті банку в повному обсязі. Доводи позивача щодо обовязку відповідача спростувати наданий позивачем розрахунок заборгованості є безпідставними, оскільки обовязок щодо доказування цієї обставини лежить саме на позивачу, а оскільки це не було ним доведено, то і у відповідача не виникло підстав для спростування зазначеної обставини. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для стягнення простроченого тіла кредиту у заявленому розмірі відсутні, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed