Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , останнє постійне місце проживання якого було [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на спадкове майно, яке складається із 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю, виданого Глухівським міським відділом комунального господарства 03.04.1968, згідно з рішенням виконкому Глухівської міської ради № 169 від 27.03.1968 р. р-р №25 (19/50 частин) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Глухівською державної нотаріальною конторою р-р №1117 від 23.05.1968 р. (31/100 частин),належали його померлій [INFO] дружині (її матері) [PERSON] , які він як спадкоємець першої черги за законом успадкував після її смерті, так як на день смерті дружини був зареєстрований та проживав разом з нею, але своїх спадкових прав не оформив. Позивач є єдиною спадкоємицею батька за законом та прийняла спадщину після його смерті, подавши нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини відповідну заяву. Однак, коли для оформлення своїх прав на спадкове майно - вищезазначені 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , вона звернулася в нотаріальну контору, то їй було відмовлено в цьому у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це спадкове майно. За вказаних обставин позивач просить суд визнати за нею право власності на вищевказані 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, проте надала заяву, в якій зазначає, що Глухівська міська рада не заперечує вимозі позивача [PERSON] щодо визнання права власності на спадкове майно та просить справу розглядати без участі її представника. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд прийшов до наступних висновків. Так, ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач по справі [PERSON] народилася [INFO] у місті Глухів Сумської області і її батьками були [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі між собою ( а.с.6-8). [INFO] в м. Глухів Сумської області померла мати позивачки - [PERSON] (а.с.9). За життя [PERSON] набула у власність 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , 19/50 (38/100) частин з яких - належали останній на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю, виданого Глухівським міським відділом комунального господарства 03.04.1968, згідно з рішенням виконкому Глухівської міської ради № 169 від 27.03.1968 р. р-р №25, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право приватної власності на будівлю ( а.с.15), а 31/100 частин - належали [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Глухівською державної нотаріальною конторою за р. № 1117 від 23.05.1968 р., що вбачається з довідки комунального підприємства " Глухівське БТІ" № 16 від 14.01.2021 та виписки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Сумського обласного державного нотаріального архіву від 16.06.2021 (а.с.16). Однак, вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом втрачено. Згідно довідки Сумського обласного державного нотаріального архіву Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 430/01-17 від 12.05.2022, згідно з даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій Глухівської міської державної нотаріальної контори за 1968 рік 23.05.1968 року за реєстровим № 1117 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 31/50 частин житлового будинку на ім`я [PERSON] та [PERSON] . В архів даний документ на зберігання не передавався (а.с. 81). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді належних їй вищезазначених 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Згідно з Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65288919 від 23.06.2021, (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65288861 від 23.06.2021, заповіт від імені померлої [INFO] [PERSON] не посвідчувався, спадкова справа після її смерті не заводилась ( а.с. 22-23). За даними будинкової книги для реєстрації осіб, що мешкають в буд. [ADDRESS] , [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] (а.с.17-18) Відповідно до ст. 1217 ЦК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1261 цього Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1221, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ( ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв її чоловік ( батько позивачки) [PERSON] , оскільки на день її смерті, тобто на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом з нею за однією адресою, але своїх спадкових прав не оформив. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] ( а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на спадкове майно, яке складається з 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , які він фактично успадкував після смерті своєї дружини ( матері позивачки) [PERSON] , але своїх спадкових прав не оформив. За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився, заповіту не залишив, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65288815 від 23.06.2021 (а.с.21). Позивачка по справі [PERSON] , як дочка померлого та в силу ст. 1261 ЦК України (чинного на час відкриття спадщини) його спадкоємець першої черги за законом у відповідності до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті батька, подавши нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини відповідну заяву ( а.с.50-51). Наявність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Заруби О.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який був спадкоємцем після смерті своєї дружини [PERSON] , померлої [INFO] , прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав, отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно - свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Глухівською державної нотаріальною конторою за р. № 1117 від 23.05.1968 р. (а.с.19). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що в суді знайшло своє підтвердження те, що матері позивачки [PERSON] - [PERSON] , спадкоємцем після якої був її чоловік (батько позивачки) - [PERSON] , який прийняв спадщину але своїх спадкових прав не оформив, дійсно за життя на праві приватної власності належали 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька та в установленому законом порядку та строк прийняла спадщину після його смерті, а відтак до неї перейшли всі належні спадкодавцю права та обов`язки, у тому числі й право власності на спірні 69/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , однак правовстановлюючі документи на це спадкове майно частково відсутні, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спірні 69/100 частин житлового будинку є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved