Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

28.07.2020 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідачів, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державно казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 05.02.2020 року ним засобами поштового зв`язку на адресу ДБР, розташованого в м. Києві направлено заяву про кримінальні правопорушення. Проте, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені не були, вказану заяву перенаправлено до м. Полтави, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідною скаргою про зобов`язання ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 09.06.2020 року, тобто через чотири місяці після звернення позивача з відповідною скаргою, на виконання судового рішення до ЄРДР були внесені відповідні відомості за № 62020170000000769. На думку позивача дані факти свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та завдають позивачу моральних страждань. Дані обставини викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми, для поновлення яких йому необхідний додатковий час та зусилля, він постійно перебуває в напруженому психологічному стані. Позивач просив стягнути з Держави Україна в особі ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві на його користь моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Ухвалою суду від 29.07.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 31.08.2020 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 31.08.2020 представником відповідача наданий суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві розглянуто заяву [PERSON] (яка була перенаправлена за підслідністю з ТУ ДБР, розташованого в м. Києві) від 05.02.2020 року та за наслідками чого йому було направлено мотивовану відповідь листом від 04.02.2020 року про відмову у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та роз`яснено його право в разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржити його. Слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави при розгляді скарги [PERSON] на рішення слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві від 04.05.2020 року не встановлено протиправної бездіяльності ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. На виконання вказаної ухвали слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внесені відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою [PERSON] та розпочато досудове розслідування. Правовідносини які склалися між [PERSON] та ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Крім цього, сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. 19.01.2021 позивачем надана відповідь на відзив, відповідно до якої він наполягав на тому, що вказані ним в позовній заяві доводи беззаперечно доводять незаконні дії та бездіяльності ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, ініційоване за його заявою. 13.04.2021 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість та відсутність причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Ухвалою суду від 26.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечують з відстав викладених в письмових відзивах. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.02.2020 року [PERSON] засобами поштового зв`язку на адресу ДБР, розташованого в м. Києві направлено заяву про кримінальні правопорушення. 30.03.2020 року листом начальника Другого СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Києві дану заяву [PERSON] перенаправлено до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. 04.05.2020 року слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві розглянуто заяву [PERSON] від 05.02.2020 року та за наслідками чого йому було направлено мотивовану відповідь листом про відмову у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та роз`яснено його право в разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржити його. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2020 року скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 10.06.2020 року на виконання вказаної ухвали слідчого судді, слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внесено відповідні відомості за заявою [PERSON] про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 62020170000000769 та розпочато досудове розслідування. Позивач вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій відповідача щодо затягування самого процесу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР завдано йому моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 1 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, та не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Жодної з переліченої у ч. 2 ст. 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Посилання позивача на звернення до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Крім цього, сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Ураховуючи те, що стороною позивача не надано суду належних доказів заподіяння діями відповідача позивачу моральної шкоди та протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого позивачу могло б бути завдано моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed