Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , правонаступниками після смерті якого є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2010 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дудич Л. Ю., яким заповіла все своє майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. До складу спадкового майна належав житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначав, що оскільки на момент смерті матері [PERSON] він був інвалідом ІІІ групи, то має право на спадкування обов`язкової частки у спадщині, 1/6 частини вказаного будинку. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини житлового будинку позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Постановою від 06.03.2015 року державний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії та повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ, а тому позивач просив суд визнати право власності на 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи відповідач [PERSON] , правонаступниками після смерті якого є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] , Обласного бюро медико-соціальної експертизи, третя особа [PERSON] , про усунення від права на спадкування та визнання протиправним присвоєння групи інвалідності, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його та [PERSON] мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. На його переконання, існують підстави для усунення від спадкування обов`язкової частки у спадщині [PERSON] , оскільки він ухилявся від обов`язку надавати допомогу матері, яка через похилий вік потребувала стороннього догляду і створення належних умов для її життя. Додатково [PERSON] визначав як підставу для усунення від спадкування те, що позивач здійснив замах на життя спадкодавця. Зважаючи на те, що [PERSON] обґрунтовував первісний позов, у тому числі, й правом на отримання обов`язкової частки у спадщині як непрацездатної повнолітньої дитини спадкодавця, [PERSON] оскаржив встановлення позивачу групи інвалідності, маючи сумніви стосовно обґрунтованості надання йому такого статусу. Як на правові підстави зустрічного позову [PERSON] посилався на статті 8, 55, 129 Конституції України, статті 15, 16, 1224 ЦК України, статті 171, 203 СК України, постанови Кабінету Міністрів України від 04 квітня 1994 року № 221та від 22 лютого 1992 року № 83, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року № 183. У судове засідання позивач [PERSON] та представник не з`явилися, представником надано заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судове засідання правонаступники відповідача [PERSON] , - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не з`явилися, в судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала і просила задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] та представник не з`явилися, представником надано заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судове засідання представник відповідача за зустрічним позовом Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» не з`явився, надано заяву про розгляд справи без участі представника. У судове засідання представник третьої особи за первісним позовом Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. У судове засідання представник третьої особи за первісним позовом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області не з`явився, надано заяву про розгляд справи без участі представника. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, показання свідків у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.1992 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа складає 187,2 кв.м., житлова площа - 106,0 кв.м. (з урахуванням самовільно збудованих та переобладнаних приміщень), що також підтверджено листом КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 695 від 09.09.2013 року та матеріалами інвентаризаційної справи № 105 [ADDRESS] , почато 27.02.1988 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.10.2014 року. В довідці № 73/1, виданої Княжицькою сільською радою, вказано, що будинковолодіння та земельна ділянка площею 0,30 га за адресою: [ADDRESS] належало померлій [PERSON] згідно по господарської книги Княжицької сільської ради. 26.07.2006 року [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 105. 17.12.2010 року [PERSON] склала інший заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 108, яким вона заповідала все своє майно лише [PERSON] . Складений [PERSON] заповіт від 26.07.2006 року скасований заповітом [PERSON] від 17.12.2010 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина щодо її майна, спадкова справа № 513/2014, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 38619265 від 14.10.2014 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є, зокрема, її сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.11.2014 року між [PERSON] (мати) та [PERSON] (син), [PERSON] (син) встановлено родинні відносини. 02.10.2013 року депутатом Княжицької сільської ради Мариненком О.П. складено акт, де вказано, що гр. [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та його сім`єю-дружиною [PERSON] та дітьми, в більшій частині будинку, а в другій частині будинку проживає другий син [PERSON] зі своїм сином та сім`єю. Житловий будинок старий та потребує ремонту, але в ньому завжди прибрано в міру можливого. Сім`я малозабезпечена, [PERSON] є хворою жінкою, похилого віку, ходить по вулиці без причин, не реагуючи на прохання залишитись вдома. За нею доглядає невістка [PERSON] , яка проживає з нею. В сім`ї завжди приготовлена сільська їжа, сама [PERSON] ходить у чистому одязі, скарг та нарікань від сусідів немає. У вересні 2014 році року Княжицькою сільською радою [PERSON] видано довідки, згідно яких вона до дня смерті свекрухи [PERSON] проживала разом з нею, доглядала, вела спільне господарство та поховала її за власний рахунок. 29.08.2015 року депутатом Княжицької сільської ради Мариненком О.П. складено акт, де вказано, що гр. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , з 1959 року по даний час. Разом з ним проживала його матір [PERSON] .. [PERSON] та його сім`я постійно надавали допомогу [PERSON] , зокрема, в приготуванні їжі, по господарству, придбання ліків, одягу, оплачували комунальні послуги, створювали належні побутові умови. [PERSON] з 1986 року за даною адресою не проживав. Проживав в різних місцях Київської області і тому ніякої допомоги в утриманні будинку та догляду за матір`ю не надавав. 23.09.2015 року Княжицькою сільською радою [PERSON] видано довідку № 452, згідно якої він дійсно проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , сім`я складається з 4 чоловік: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. 23.09.2015 року Княжицькою сільською радою [PERSON] видано довідку № 453, згідно якої вона дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] .. Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 313776 від 17.03.2009 року [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.04.2009 року та довічно. 18.03.2009 року [PERSON] видано посвідчення серія [NUMBER] , що підтверджує, що він є інвалідом ІІІ групи та має відповідні права на пільги довічно. 09.09.2015 року Леонівською сільською радою видано [PERSON] характеристику, згідно якої він проживає в с. Антонівка, Кагарлицького району, Київської області разом з дружиною, інвалід війни ІІІ групи, працює у локомотивному депо «Київ-пасажирський» водієм, виховали трьох дітей. [PERSON] стриманий, ввічливий, вихований, з повагою ставиться до односельчан. Компрометуючих матеріалів до сільської ради не надходило. 23.09.2015 року Княжицькою сільською радою [PERSON] видано довідку № 452, згідно якої його матір [PERSON] не зверталася зі скаргами на своїх синів до Княжицької сільської ради. 06.03.2015 року державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 26.07.2006 року секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 105, на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями та на земельну ділянку площею 0,30 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належні померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку із тим, що не було надано правовстановлюючих документів на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, які необхідні для оформлення спадщини. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.11.2018 року, правонаступниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (спадкова справа № 614/2018). Під час розгляду справи були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надали свої показання по суті справи. Так, свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона була дружиною [PERSON] .. З 2010 року [PERSON] хворіла, потребувала сторонньої допомоги, допомагали доглядати діти свідка. Чоловік [PERSON] просив [PERSON] допомогти, але той не допомагав. Вони купували памперси, одяг, бо [PERSON] хворіла, і потребувала догляду. Ліпінський [PERSON] за 4 роки один лише раз приїхав, і то вимагав гроші. [PERSON] сказав [PERSON] , що хоча б матері хліба привіз. [PERSON] не допомагав матері, не доглядав за матір`ю. Поховання Феодосії здійснювала вона, свідок у справі. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона проживає в с. Жорнівка з 1986 року. Допомога Ліпінській Феодосії необхідна була, бо за станом здоров`я вона потребувала допомоги. [PERSON] вона бачила один чи два рази. За [PERSON] доглядали син [PERSON] , невістка [PERSON] , їхні діти, які є внуками Феодосії. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що [PERSON] була в лежачому стані. Вона її мила, кормила. Останні роки вона не могла себе обходити. Мати свідка пеленала, мазями натирала. Сама свідок її доглядала. Баба не зверталась з скаргами, що її син [PERSON] нічого їй не допомагає, бо вона була лежачою. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що у своєї дочки [PERSON] і зятя [PERSON] часто гостювала. [PERSON] надавав допомогу [PERSON] .. Внуки доглядали її. [PERSON] , коли приїхав, то вона, свідок у справі, йому сказала, що хоча б чимось допоміг своїй матері. Він не допомагав і не доглядав за матір`ю. У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ст. 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом, суд виходить з наступного. Згідно ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 392 ЦК України Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1241 ЦК України Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Враховуючи вищевикладені обставини, правові норми, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, оскільки позивач як інвалід ІІІ групи, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті своєї матері, якій на час смерті належав житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1224 Цивільного кодексу України За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано. що: Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК ( 2947-14 ) не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК ( 435-15 ). Згідно п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що: усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. За ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначені обставини справи, дослідивши матеріали справи та докази у справі, суд приходить до висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги для задоволення позову про усунення від права на спадкування, оскільки суду не надано беззаперечних доказів протиправних умисних дій або бездіяльності відповідача за зустрічним позовом щодо ухилення від виконання свого обов`язку надання допомоги спадкодавцю, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що [PERSON] не мав права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері. В зустрічному позові позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати протиправним встановлення [PERSON] ІІІ групи інвалідності, як ветерану війни-інваліду війни. Суд, оцінивши зібрані в справі докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних і допустимих доказів в обгрунтування вимог, а доводи, які зазначає позивач у своїх зустрічних вимогах, не можуть бути підставою для їх задоволення. Слід зазначити, що суд не наділений спеціальними медичними знаннями щодо оцінки правильності встановлення групи інвалідності і причин інвалідності. Дані питання відносяться до компетенції медико-соціальних експертних комісій.

Outcome: approved