Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

09 грудня 2021 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надану послугу з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 по 31.10.2021 у розмірі 51\~796,33 грн., інфляційні втрати 18\~174,28 грн., 3% річних 5\~317,22 грн., а всього 75\~287,83 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач надавав послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з\~01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 28.12.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонами їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 21 січня 2022 року через неявку відповідача судовий розгляд відкладений. 17 лютого 2022 року, 14 березня 2022 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням відповідача. 10 березня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечила проти позовних вимог у повному обсязі, просила відмовити у позові, посилаючись на те, що квартира відключена від постачання теплової енергії з 23 березня 2012 року і опалюється автономно, а послуги централізованого опалення у зазначений період фактично не надавалися, тому здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період відповідач не зобов`язана. Окрім цього, заявила про пропуск позивачем позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки останнім заявлений до стягнення період з жовтня 2013 року, тоді як позивач звернувся з позовом 09.12.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог заборгованості. Просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 29 березня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримані у повному обсязі, при цьому зазначено, що відповідач не дотрималася встановленого законом порядку відключення квартир від системи централізованого опалення і гарячого водопостачання, яке відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії. Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є Акт оформлений належним чином і затверджений комісією, який відповідачем не наданий, а тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги централізованого опалення. Представник позивача до суду не з`явилася, надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів \~(постановляє заочне рішення). Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема ненадання відповідачем відзивну на позовну заяву. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи наявність відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем, суд розглядає справу в порядку ст.ст. 211 ЦПК України за наявними в ній доказами без здійснення заочного розгляду справи за відсутності підстав для такого розгляду. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем реєстрації та проживання відповідача. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і цей факт не оспорюється сторонами. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідачів за централізоване опалення за період з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року складає 51\~796,33 грн. (а.с. 5). Відповідно до копії листа Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради від 06.02.2006 за № 384/8 [PERSON] погоджено відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] при умові влаштування альтернативного джерела опалення, для чого їй необхідно отримати технічні умови в підприємстві електричних мереж та проект, розроблений проектною організацією, після влаштування автономного опалення та опломбування газового лічильника звернутися для розірвання договору постачання теплової енергії до КП «Криворіжтепломережа» (а.с. 40). 21.12.2009 КП «Житлово-експлуатаційна організація № 31» надало [PERSON] . Технічні умови приєднання до електричних мереж електропроводки для розробки проекту підключення квартири з автономним електроопаленням за адресою: [ADDRESS] , термін дії протягом 2-х років з дня видачі (а.с. 41). У 2010 році ПП «М Т Комфорт» розробило проект автономного електричного опалення по адресу% [ADDRESS] для замовника [PERSON] (а.с. 42-50). Відповідно до копії Акту № б/н від 23.03.2012 представник КПТМ та абонент [PERSON] [ADDRESS] склали акт про те, що при обстеженні приміщення встановлено: «наявний видимий розрив на мережі центрального опалення; стояки ізольовані, заглиблені у стіни; у приміщенні встановлено автономне опалення. При цьому в акті зазначено про те, що система гарячого водопостачання не демонтована (а.с. 37). Як вбачається з копії листа КПТМ «Криворіжтепломережа» від 24.05.2022 за № 1324/06, для розгляду питання щодо зняття навантаження за адресою: [ADDRESS] , було повідомлено [PERSON] щодо необхідності надання повного пакету документів, передбаченого Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води від 22.11.2005. У зв`язку з ненаданням зазначених документів [PERSON] підприємством листом від 11.01.2013 № 974/128 було доведено, що зняття теплового навантаження та закриття особового рахунку на квартиру [ADDRESS] є неможливим. Також, у листі зазначено, що акт від 23.03.2012 не є актом про відключення. Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», а також Правил надання населенню послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила № 630). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила № 630),\~споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1\~Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2\~Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4 (далі Порядок), не передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремої квартири у багатоквартирному будинку, а відключення окремого багатоквартирного будинку за заявою власника (власників) будинку вирішується постійно діючою міжвідомчою комісією, створеною органом місцевою самоврядування або місцевим органом виконавчої влади відповідно до розділу 2 вищезазначеного Порядку. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169\~було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Разом з тим, судом з наданих відповідачем копій документів встановлено, що дозвіл на встановлення автономного опалення наданий відповідачу у 2006 році, натомість автономне опалення встановлено лише у 2012 році, тобто у період дії вище наведених законодавчих актів, які передбачали відповідну процедуру та умови встановлення такого опалення. Разом з тим, суд, дослідивши Акт від 23.03.2012, встановив, що квартира [ADDRESS] відключена від мереж централізованого опалення, вказаний акт має довільну форму, на затвердження до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, не подавалися, тому цей документ не є доказом відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання споживачам послуг з постачання тепла. Відповідачем не надано суду доказів на отримання дозволу міжвідомчої комісії, після чого вона мала б звернутися до позивача для отримання технічних умов на влаштування автономного опалення та відповідно до яких мав би бути розроблений робочий проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, а також для розірвання договору на постачання теплової енергії. Таким чином, діюче законодавство та нормативні акти не передбачають відключення окремої квартири у багатоквартирному будинку від централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно нарахування плати за надані послуги проводиться правомірно. Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Частиною шостою\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Дослідивши Детальний розрахунок заборгованості, а саме нарахування по рокам із зазначенням періодів нарахування, перерахування, оплати послуг, розрахунки сум компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 5-6), суд дійшов висновку про підтвердження факту наявності заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року в сумі 51\~796,33 грн., а також погоджується із розрахунком інфляційних втрат в сумі 18\~174,28 грн. та 3% річних в сумі 5\~317,22 грн. З урахуванням викладеного, доводи представника відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання у зв`язку із фактичним невикористанням цих послуг через наявність автономної системи опалення у квартирі, суд відхиляє, оскільки споживачем не дотримано порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Отже, на думку суду, обставини порушення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію\~є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 51\~796,33 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач просила застосувати наслідки спливу позовної давності. За нормами\~ст. 256 ЦК України\~\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з грудня 2018 року по жовтень 2021 року, що становить 26\~827,57 грн. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання\~(підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року у сумі 18\~174,28 грн. та три відсотки річних за цей же період у сумі 5\~317,22 грн., з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 51\~796,33 грн., при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість в межах трирічного строку позовної давності у розмірі 26\~827,57 грн., то і суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період у розмірі 2 630,21 грн. та 1 451,90 грн. відповідно. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення у розмірі 26\~827,57 грн., інфляційні витрати у розмірі 2\~630,21 грн., 3 % річних у розмірі 1\~451,90 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 930,70 грн.

Outcome: partial