Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на його користь збитки завдані внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, з яких матеріальні збитки у виді франшизи у сумі 2600 грн., заподіяну йому моральну шкоду у сумі 7000 гривень та судові витрати по оплаті судового збору та правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] близько 17.30 год. 05 березня 2021 року в м. Сміла по вул. Севастопольська, керуючи автомобілем «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиць Незалежності-Севастопольська, виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по вулиці Незалежності, після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль, яким керував позивач на відповідній правовій підставі, отримав суттєві механічні пошкодження. Постановою Смілянського міськрайонного суду від 06 квітня 2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що привело до пошкодження автомобіля марки «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] (станом на 05 березня 2021 року у зв`язку із перереєстрацію вказаного транспортного засобу йому були присвоєний д.н.з. [NUMBER] ), яким на момент ДТП керувала відповідач, у встановленому законом порядку був застрахованим ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Про вказаний випадок було повідомлено ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій був застрахований автомобіль відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-4347828. У зв`язку із цим ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі страхового акта №210000401803 від 29 квітня 2021 року здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування як власнику автомобіля марки «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] в сумі 57138 грн. 79 коп., які він отримав. Розрахунок виплати страхового відшкодування проводився шляхом вирахуванням із розміру матеріального збитку франшизи у сумі 2600 гривень. Посилаючись на вказані обставини та те, що законодавством України закріплено принцип повного відшкодування шкоди потерпілому та в зв`язку з тим, що\~ відповідно до вимог чинного законодавства страховиком не відшкодовується розмір франшизи, позивач просив стягнути франшизу у вказаному розмірі з особи, з вини якої заподіяно майнову шкоду, тобто з відповідача [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що з огляду на те, що протиправними діями відповідача [PERSON] було порушено його звичайний спосіб життя та завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із суттєвим пошкодженням автомобіля, а відповідно і неможливістю експлуатувати це рухоме майно за цільовим призначенням протягом тривалого проміжку часу до моменту його відновлення, що мало місце лише після виплати страхового відшкодування, тобто протягом майже трьох місяців позивач за відсутності в нього іншого транспортного засобу був змушений користуватись громадським транспортом, при цьому наголосив, що місце його роботи розташоване досить віддалено від місця його проживання, в зв`язку з чим він не міг повноцінно приділяти час своїй родині, відтак вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 7000 грн. Також, він поніс судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: 1984 грн. 80 коп. витрати по оплаті судового збору та 700 грн. витрати за надання правничої допомоги адвоката.\~\~\~ 02 березня 2022 року ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Ігнатенко Т.В., з врахуванням ч.3 ст.274 ЦПК України, відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі. Відповідно до вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження викликом сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив. У визначений вказаною ухвалою строк 07 квітня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. На підставі розпорядження керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року №141, повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями вказана цивільна справа передана на розгляд судді Прилуцькому В.О. 28 квітня 2022 року ухвалою судді Прилуцького В.О. цивільну справу за вказаним позовом прийнято до свого провадження та, в зв`язку зі зміною складу суду, вирішено розгляд справи розпочати спочатку та проводити його за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні заявлених вимог з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Разом з тим у відзиві, направленому на адресу суду вона визнала позов в частині стягнення з неї на користь позивача франшизи у розмірі 2600 грн., однак в частині вимог щодо стягнення з неї моральної шкоди заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог у цій частині. Так відповідач зазначила, що збитки завдані внаслідок ДТП [PERSON] були відшкодовані в повному обсязі, окрім франшизи, яку вона визнає, при цьому ніхто не звертався до неї з досудовим врегулюванням спору. Вважає, що позивачем не надано доказів на предмет завдання йому моральної шкоди та розрахунку, на підставі якого позивачем оцінено моральну шкоду у розмірі вказаному в позові. Відтак просила у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Суд визнав причину неявки відповідача неповажною та за згодою позивача, на підставі ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, сповіщеного належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з врахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] близько 17 год. 30 хв. 05 березня 2021 року в м. Сміла по вул. Севастопольська, керуючи автомобілем «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиць Незалежності-Севастопольська, виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по вулиці Незалежності, після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Відповідно до копії постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова суду набрала законної сили 20 травня 2021 року (а.с.10). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] , являється [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії довіреності від 26 березня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Кихвського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., зареєстрованої в реєстрі за № 2252, [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] з питань розпорядження автомобілем марки «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] строком на 3 роки з правом передоручення (а.с. 16). Як встановлено під час судового розгляду, автомобіль\~ «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] \~ згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~ АР-4347828 на момент дорожньо-транспортної пригоди\~ - 05 березня 2021 року, був застрахований в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Як вбачається з листа-повідомлення про виплату ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розглянувши матеріали дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 березня 2021 року за участю автомобіля «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] \~ під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] \~ під керуванням [PERSON] , здійснено на користь [PERSON] виплату страхового відшкодування в сумі 57138 грн. 79 коп. на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~ АР-4347828, яким застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] (а.с. 11). Вказане об`єктивно підтверджується випискою по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , згідно якої на рахунок останнього 06 травня 2021 року зараховані кошти в сумі 57138 грн. 79 коп. (а.с. 15). Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з листа-повідомлення про виплату ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розглянувши матеріали дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 березня 2021 року за участю автомобіля «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] \~ під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «КІА SORENTO» д.н.з. [NUMBER] \~ під керуванням [PERSON] , здійснено на користь [PERSON] виплату страхового відшкодування в сумі 57138 грн. 79 коп. Розмір матеріального збитку завданого [PERSON] , як власнику автомобіля\~ «RENAULT MEGAN» д.н.з. [NUMBER] \~ становить 59 738 грн.79 коп. Розрахунок виплати страхового відшкодування проводився шляхом вирахуванням із розміру матеріального збитку франшизи у сумі 2600 гривень (а.с. 11). Таким чином, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконала свої зобов`язання перед [PERSON] у повному обсязі. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.п.3 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів поро відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.\~ Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Також, відповідно до п.12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85/96-ВР визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, суд приходить до беззаперечного висновку, що оскільки франшиза являється частиною збитків та не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, відтак у разі відшкодування страхувальником страхової виплати (страхового відшкодування) потерпілій особі, яка недостатня для повного відшкодування завданої шкоди, така являється частиною різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно листа-повідомлення про виплату ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адресованого [PERSON] , останнього проінформовано, що розрахунок виплати страхового відшкодування проводився шляхом вирахування із розміру матеріального збитку франшизи згідно умов договору в сумі 2600 грн. (а.с.11). Позивач не вказує про отримання від відповідача грошових коштів в якості сплати франшизи. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 2000 гривень під час розгляду справи не надала та визнала позовні вимоги в цій частині. Таким чином, сума франшизи в розмірі 2 600\~ грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, на підтвердження позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 7000 грн., позивачем до позовної заяви додано довідку №3/к від 20 січня 2022 року видану менеджером з персоналу ТОВ «Будівельна компанія «ЕСКАДОР», відповідно до якої, [PERSON] відповідно до наказу № 1032-к від 30 вересня 2020 року з 01 жовтня 2020 року працює на посаді спеціаліста складу ГСУ в\~ ТОВ «Будівельна компанія «ЕСКАДОР», адреса місцезнаходження: Черкаська область с. Ротмістрівка. За період роботи останній службовим транспортом не забезпечувався. (а.с.17). При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивач зареєстрований та проживає\~ за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що позивачу спричинено моральні страждання з приводу пошкодження його майна, які полягали у порушенні його звичайного способу життя, втраті звичних життєвих зв`язків, позбавлення його протягом певного часу можливості користуватися автомобілем та за його допомогою діставатися до місця роботи, яке є досить віддаленим від місця його проживання, що в свою чергу змушувало його користуватись громадським транспортом та витрачати значно більше часу на дорогу та позбавляло можливості провести цей час із родиною; відсутність матеріальної можливості придбати інший автомобіль, а також обумовило необхідність звертатися до страхової компанії, суду, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки. Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 7 000 гривень є надто завищеним та підлягає зменшенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди суму 2 000 грн., задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції від 28 січня 2022 року [PERSON] при подачі до суду позовної заяви сплатив одним платежем судовий збір на загальну суму 1984 грн. 80 коп. Визначаючи розмір цього збору [PERSON] виходив того, що судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. сплачується за майновий спір щодо відшкодування франшизи та 992 грн. 40 коп. за немайновий спір щодо відшкодування моральної шкоди. Слід зазначити, що моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи). Отже, за змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Відтак, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 761/11472/15ц та ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому виразі. З урахуванням заявлених вимог ціна позову становить 9 600 грн. 00 коп. (2600 грн. + 7000 грн.), а тому, позивачу належало сплатити 992 грн. 40 коп. судового збору (1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), відтак позивачем переплачено судовий збір на суму 992 грн. 40 коп. Клопотань про повернення переплаченого судового збору до суду не надходило. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають\~ стягненню витрати по оплаті судового збору, розрахованого пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, виходячи із ціни позову, від розміру судового збору сплаченого в сумі 992 грн. 40 коп. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі\~ 475 грн. 53 коп.\~ (з розрахунку: 4600 х 992,40 / 9600). Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до\~ ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з\~ ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено\~ ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які поніс позивач [PERSON] на правничу допомогу суду надано: - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №383 від 15 листопада 2010 року (а.с. 20); -\~ договір про надання правничої\~ (правової) допомоги б/н від 27 січня 2022 року укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Петренком О.В. (а.с. 19); - попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с. 18); - квитанцію № 28/01/22-1 від 28 січня 2022 року на суму 700 грн. (а.с.21); - акт виконаних робіт від 28 січня 2022\~ року (а.с. 22); - детальний опис робіт, наданих адвокатом та їх вартість (а.с. 23). Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що\~ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги,\~ суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги\~ понесені позивачем [PERSON] підлягають відшкодуванню в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до обґрунтованого висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 335 грн.42 коп. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, розрахованих пропорційно до задоволених позовних вимог (з розрахунку: 4600 х 700 / 9600).

Outcome: partial