Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), Державної судової адміністрації України, (далі - відповідач-2, ДСА України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Печерський ВДВС), в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель S 500L 4MATIC, рік випуску: 2014, колір: чорний, тип ТЗ: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами): [NUMBER] ), укладений 29.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль; зняти арешт, накладений на зазначений транспортний засіб Печерським ВДВС у межах виконавчого провадження № 63905122; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель S 500L 4MATIC, рік випуску: 2014, колір: чорний, тип ТЗ: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами): [NUMBER] ). Згідно п. 6.3 цього договору, сторони домовились про його нотаріальне посвідчення 01.07.2016 року з метою належної перереєстрації транспортного засобу у відповідних органах. У випадку нез`явлення цього дня до нотаріуса, погодженого сторонами, і у визначений сторонами день і час вважається, що сторона, яка не з`явилась, ухиляється від нотаріального посвідчення договору і зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі пов`язані з таким нез`явленням збитки. При цьому, транспортний засіб залишається у власності покупця. На виконання умов цього договору відповідач-1 передав позивачу вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, а позивач передав відповідачу-1 грошові кошти в розмірі 65 тис. доларів США, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу від 29.05.2016 року. Проте, відповідач-1 не з`явився у визначений час для нотаріального посвідчення договору у зв`язку із виїздом за кордон; наразі він переховується від правоохоронних органів та перебуває в міжнародному розшуку, а позивач позбавлений можливості в односторонньому порядку посвідчити нотаріально спірний договір. 30.07.2021 року від представника Печерського ВДВС позивач дізнався, що вищевказаний автомобіль арештовано та він перебуває у розшуку. Так, 14.12.2020 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьким Т.К. (далі - Державний виконавець Левіцький Т.К.) відкрито виконавче провадження № 63905122 з виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 07.12.2020 року у справі № 757/20715/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору, а 30.07.2021 року в межах цього виконавчого провадження описано та накладено арешт на спірний автомобіль. У цей же день автомобіль було вилучено у позивача. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі Закону України ст.ст. 319, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просить стягнути з відповідача на свою користь указану суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Печерського ВДВС, про визнання договору дійсним, визнання права власності та зняття арешту та призначено підготовче судове засідання на 21.01.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року зупинено продаж арештованого майна - автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель S 500L 4MATIC, рік випуску: 2014, колір: чорний, тип ТЗ: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року внесено виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року про відкриття провадження у зазначеній цивільній справі, зазначивши відповідача-2 - ДСА України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року внесено виправлення у вступну, мотивувальну та резолютивну частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року про забезпечення позву у зазначеній цивільній справі, зазначивши по тексту ухвали суду відповідача-2 - ДСА України. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року відкладено розгляд справи на 18.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року відкладено розгляд справи на 07.06.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2022 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16.06.2022 року. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідачу-1 направлено судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 29.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель S 500L 4MATIC, рік випуску: 2014, колір: чорний, тип ТЗ: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами): [NUMBER] ). Згідно п. 6.3 цього договору, сторони домовились про його нотаріальне посвідчення 01.07.2016 року з метою належної перереєстрації транспортного засобу у відповідних органах. У випадку нез`явлення цього дня до нотаріуса, погодженого сторонами, і у визначений сторонами день і час вважається, що сторона, яка не з`явилась, ухиляється від нотаріального посвідчення договору і зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі пов`язані з таким нез`явленням збитки. При цьому, транспортний засіб залишається у власності покупця. Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 29.05.2016 року [PERSON] передав [PERSON] автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 500L 4MATIC, рік випуску: 2014, колір: чорний, тип ТЗ: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 05.06.2014 року Центром ДАІ 8009, а також комплект ключів від вказаного транспортного засобу. [PERSON] підтвердив, що отримав від [PERSON] грошові кошти за проданий транспортний засіб в розмірі 65 тис. доларів США, що еквівалентно 1 631 500 грн. У визначений п. 6.3 договору купівлі-продажу час [PERSON] не з`явився для його нотаріального посвідчення. Постановою Державного виконавця Левіцького Т.К. від 14.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63905122 з виконання виконавчого листа, виданого 07.12.2020 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/20715/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 3 260 280 грн. 93 коп. Постановою Державного виконавця Левіцького Т.К. від 06.04.2021 року в межах виконавчого провадження № 63905122 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Постановою Державного виконавця Левіцького Т.К. від 30.07.2021 року в межах виконавчого провадження № 63905122 описано та накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За положеннями ст. 655 цього Кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, зокрема, між фізичними особами, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. За положеннями п. 8 зазначеного Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Як убачається з матеріалів справи, згідно з п. 6.3 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.05.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони домовились про його нотаріальне посвідчення 01.07.2016 року з метою належної перереєстрації транспортного засобу у відповідних органах. У випадку нез`явлення цього дня до нотаріуса, погодженого сторонами, і у визначений сторонами день і час вважається, що сторона, яка не з`явилась, ухиляється від нотаріального посвідчення договору і зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі пов`язані з таким нез`явленням збитки. Судом також встановлено, що у визначений п. 6.3 договору купівлі-продажу час та до часу розгляду цієї справи судом [PERSON] не з`явився для нотаріального посвідчення цього договору, тобто судом встановлено факт безповоротного ухилення однієї із сторін (продавця) від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною (покупцем) можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин, порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання дійсним спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу. За приписами ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-688цс15. Як вже зазначалось вище, згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу. З огляду на зазначені норми закону, установивши, що позивач набув право власності на спірний автомобіль у передбачений законом спосіб на підставі договору купівлі-продажу цього автомобіля, суд вважає, що право власності позивача на автомобіль підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України, відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених цією нормою, для визнання права власності за позивачем на спірний транспортний засіб. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Так, на виконанні у Державного виконавця Левіцького Т.К. перебуває виконавче провадження № 63905122 з виконання виконавчого листа, виданого 07.12.2020 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/20715/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 3 260 280 грн. 93 коп. Постанова про накладення арешту на все майно, що належить боржнику, винесена Державним виконавцем Левіцьким Т.К. 06.04.2021 року, а постанова про опис та арешт спірного автомобіля - 30.07.2021 року. Отже, накладення арешту на спірний автомобіль відбулось вже після укладання договору купівлі-продажу цього транспортного засобу 29.05.2016 року. На момент продажу майна транспортний засіб був вільний від арешту, а виконавче провадження не було відкрито. Арешт на транспортний засіб був накладений вже після його купівлі позивачем. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем доведено, що спірний автомобіль був придбаний ним у відповідача на законних підставах, отже позивач є добросовісним набувачем даного транспортного засобу, з огляду на те, що накладений арешт на даний автомобіль перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування накладеного на спірний автомобіль арешту. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача-1 - [PERSON] . Разом з тим, позивач визначив у справі відповідача-2 - ДСА України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ДСА України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Печерського ВДВС, про визнання договору дійсним, визнання права власності та зняття арешту. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Вбачається, що відповідач-2 - ДСА України жодним чином не порушувала цивільних прав та інтересів позивача щодо спірного транспортного засобу. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на зазначене, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 - ДСА України слід відмовити. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 350 грн. 00 коп. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією № 0.0.2256597529.1 від 07.08.2021 року, та 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 0.0.2256599204.1 від 07.08.2021 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги до відповідача-1 у повному обсязі, то з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню 11 804 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial