Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

12 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02.04.2018 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики оформлений розпискою позичальника, згідно умов якого, він надав у позику відповідачу 3000,00 доларів СІІІА зі строком повернення до 02.04.2019. Позивач зазначає, що у строк визначений договором позики відповідач не розрахувався, сума заборгованості за договором позики становить 3000,00 доларів США, неодноразові вимоги про повернення запозичених коштів залишені відповідачем поза увагою. Позивач вважає, що відповідачем порушені вимоги закону щодо безумовного повернення позики, заборгованість з якої підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. Позивач у позові вказує, що відповідно до курсу НБУ на день звернення з даним позовом загальна сума боргу відповідача становила еквівалентно 3000,00 доларів США х 27, 90 = 83700,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики від 02.04.2018 в розмірі 3000,00 доларів США та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, просять справу розглянути у їхній відсутності, у разі неявки відповідача прийняти заочне рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: копію розписки (а.с.3) суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що 02 квітня 2018 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США, що підтверджується документально копією розписки (а.с.3). Відповідач зобов`язувався повернути отриману суму боргу до 02 квітня 2019 року, однак на даний час борг не повернув. Також зобов`язувався щомісячно до другого числа кожного місяця сплачувати відсоток за користування позикою у розмірі 7% від загальної суми боргу, грошові кошти отримав у повному обсязі. На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З аналізу ст. ст. 510, 545 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до абз.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Курс долара США встановлений Національним банком України на 09 червня 2022 року - 29,25 грн. за 1 долар США. Оскільки жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.77, ст.78 ЦПК України, на спростування позову, у визначені строки, відповідачем не було надано, а позивач на підтвердження своїх позовних вимог долучив достатньо доказів та беручи до уваги те, що відповідач прострочив виконання взятого на себе зобов`язання, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 02 квітня 2018 року в розмірі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 87750,00грн., за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення - 09.06.2022. Позивачем при подачі позову до суду відповідно до Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., виходячи із розрахунку наданого позивачем (а.с.2). Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору - 908,00грн., що підтверджується документально (а.с.5).

Outcome: approved