Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

У жовтні 2021 року Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав відповідача стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Неповнолітній спільно з батьком, [PERSON] , [INFO] та дідусем, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати неповнолітнього [PERSON] , померла [INFO] . Спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово відвідувалась родина [PERSON] . Під час візитів його батько, [PERSON] , був відсутній вдома, або перебував під дією наркотичних речовин. З останнім постійно проводилась роз`яснювальна робота з приводу виховання та утримання неповнолітнього сина. Неодноразово пропонувалось пройти реабілітацію від залежності, курс підвищення батьківського потенціалу та вiдвiдувати групу взаємодопомоги для осіб, які мають залежність. [PERSON] неодноразово під підпис був попереджений про адміністративну, кримінальну відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також можливості позбавлення батьківських прав. Крім того, [PERSON] було рекомендовано звернутись до Деснянського районного центру соціальних служб для отримання консультацій та допомоги. Жодних рекомендацій запропонованих спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації виконано не було. Співробітниками СЮП Деснянського УП ГУ НП України в місті Києві відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 «Систематичне ухилення від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей» КУпАП. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.12.2021. 06.12.2022 від представником позивача до Деснянського районного суду міста Києва подано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 05.10.2021 №102/02/38-6114. Підготовче засідання 06.12.2021 відкладено на 18.01.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. У підготовче засідання 18.01.2022 представник позивача з`явилась. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 24.02.2022. Розгляд справи 24.02.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 30.06.2022. 30.06.2022 представником позивача до Деснянського районного суду міста Києва подано клопотання про долучення документів. У судове засідання 30.06.2022 представник позивач з`явилась та надала пояснення, в яких підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Судом проведено опитування дитини [PERSON] . Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, думку дитини, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Вiдповiдно до листа школи I-III ступенів № 282 Деснянського району м. Києва від 22.03.2021 № 01-22/121 адміністрація школи № 282 просить звернути увагу на родину [PERSON] . [PERSON] , учень 8-Б класу, [INFO] , опинився у складних життєвих обставинах. Дитина проживає з дідусем та татом. Опікуном [PERSON] є тато - [PERSON] . Мама [PERSON] померла. [PERSON] не цікавиться здоров`ям, навчанням та життям свого сина, не виходить на зв`язок зі школою. Піклується про дитину дідусь. Станом на 19 березня 2021 р. дідусь [PERSON] , [PERSON] , знаходиться у лікарні. Зі слів дідуся, тата [PERSON] вдома майже немає, а коли, з`являється погрожує сину, влаштовує скандали. 17 березня 2021 року класний керівник [PERSON] потрапила до квартири [PERSON] . Двері відчинив тато. В квартирі було дуже брудно, в холодильнику не було їжі. [PERSON] був голодний, втомлений. [PERSON] не міг дати відповіді на запитання, був знервований, під час розмови ходив по квартирі, розмахував руками. Ніхто із родичів, близьких, не може забрати [PERSON] до себе додому на час перебування дідуся в лікарні. Також, зі слів дідуся, тато з`їдає всі продукти, які дідусь купує на свою пенсію, та нічого не купує своєму синові, вдома у них часто відбуваються сварки між батьком [PERSON] та його співмешканкою, яку він приводить додому в нетверезому стані. Це буває і вдень, і вночі. Додому до них неодноразово приїжджала поліція. Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 01.04.2021 умови проживання в квартирі незадовільні. Дитина мешкає в кімнаті з дідусем, одягом забезпечена, має місце для навчання, їжею забезпечений неповністю. [PERSON] навчається в школі № 282. У письмових поясненнях від 01.04.2021 [PERSON] вказав, що вихованням дитини займається дід, одяг та продукти харчування купує дід, сам [PERSON] це робить інколи, оскільки його не допускають до виховання його сина з невідомих йому причин, а з`ясовувати причини він не бажає, щоб не виникали конфліктні ситуації. Згідно з наказом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 17 від 21.05.2021 [PERSON] поставлено на облік, як дитину, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Згідно з отриманою інформацією від Деснянського районного в місті Києві Центру соціальних служб, сім`ю [PERSON] взято під соціальний супровід відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Деснянської РДА вiд 15.06.2021 № 151/1 та наказу центру від 17.06.2021 №107. У матеріалах справи також містяться письмові пояснення [PERSON] від 23.07.2021, в яких зазначено, що утриманням, вихованням та навчанням онука займається виключно він, купує їжу, одяг, а також цікавиться здоров`ям онука, також допомагає в цьому його тітка - [PERSON] . Батько дитини не приймає участі у вихованні, навчанні, не купує продукти харчування, одяг та приладдя для навчання своєму сину. Окрім цього, на його думку, [PERSON] вживає наркотичні речовини та переважно вдома не мешкає. [PERSON] залишає сина без нагляду. Приходить додому, на його думку, в стані наркотичного сп`яніння і веде себе неадекватно, в результаті чого викликається поліція. [PERSON] просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина. Крім того, до матеріалів справи долучені письмові пояснення [PERSON] від 10.02.2022, в яких вона зазначає, що є тіткою [PERSON] та вказує, що [PERSON] помер [INFO] . Батько дитини не виконує свої батьківські обов`язки, а саме не купує їжу, одяг, не приймає участі в шкільному житті [PERSON] . За сімейними обставинами вона не може оформити опіку над дитиною, але протягом тривалого часу допомагає [PERSON] , купує їжу, дає гроші та іноді годує, коли [PERSON] заходить до неї в гості. Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 11.04.2022, в якій він просить влаштувати його тимчасово до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 у зв`язку зі складними життєвими обставинами. На момент розгляду справи [PERSON] перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, що підтверджується Актом прийому-передачі дитини від 14.04.2022. У судовому засіданні [PERSON] просив суд позбавити батька батьківських прав, оскільки батьку все одно на нього та він знущався над ним та дідусем. У висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/02/38-6114 від 05.10.2021 вказано, що, враховуючи інтереси дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статей 48, 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально. У судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька щодо дитини, тому суд приходить до висновку, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved