Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

У лютому 2022 року ТОВ «ІСАГІС» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.01.2022 року ТОВ «ІСАГІС» з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стало відомо, що приватним виконавцем Колечко Д.М. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] в рамках виконавчого провадження №67935848, та накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З інформації наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження за номером виконавчого провадження №67935848, вбачається, що боржником є: [PERSON] , стягувач: ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШЕН». Позивач наголошує на тому, що вони не мають жодного відношення до виконавчого провадження №67935848 та не є стороною виконавчого провадження, разом з тим внаслідок такого відкритого виконавчого провадження та накладення арешту на майно належне ТОВ «ІСАГІС» порушується їх право власності. Позивач вважає, що протиправним накладенням арешту порушено їх право власності, фактично блокує господарську діяльність ТОВ «ІСАГІС», як суб`єкта господарювання, через не можливість розпорядження належним їм майном, у зв`язку з чим були змушені звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, в якій зазначив що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі приватний виконавець Колечко Д.М. про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзиву на позов у встановлений судом строк не надходило. Відповідач по справі [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд задовольнити позов. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на які він посилається звертаючись до суду з відповідним позовом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексні номера 229002435 та 228976897, ТОВ «ІСАГІС» з 19.10.2020 року являється власником об`єкту нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 644, 8 кв.м., житловою площею 245,2 кв.м; що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2198965951101, а також земельної ділянки кадастровий №5110137300:53:012:0010, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21988103521101, на якій знаходиться вказаний об`єкт нерухомого майна. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича №67935848 від 17.12.2021 року накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: домоволодіння, адреса нерухомого: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2007 у справі №2-6933/07. З матеріалів справи вбачається, що об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий №5110137300:53:012:0010 належали [PERSON] . Право власності на житловий будинок за [PERSON] , зареєстровано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2007 у справі №2-6933/07. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2011 року у справі №2-3793/11, затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , згідно до якої житловий будинок [ADDRESS] , з земельною ділянкою 0,05 га, на якій він розташовується, розподіляється на користь [PERSON] , та за нею визнається право одноосібної приватної власності. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 31.05.2011 року. [PERSON] (боржник за виконавчим провадженням №67935848) є боржником за Кредитним договором №05/11/2006/840-КІІ/477 від 17 листопада 2006 року та іпотекодавцем за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г. від 17 листопада 2006 року за реєстровим № 2796, укладеними між [PERSON] та ВАТ «Надра». Відповідно до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г. від 17 листопада 2006 року за реєстровим № 2796, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 05 га, кадастровий номер: 5110137300:53:012:0010, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на основі договору купівлі-продажу від 21.09.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., зареєстрованим в реєстрі за № 13808. На вищезазначеній земельній ділянці зведено житловий будинок, загальною площею 644, 8 кв. м, право власності на який, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2007 р. у справі № 2-6933/07, визнано за [PERSON] . Домоволодінню присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . 12 серпня 2020 року між ТОВ «Консалт Солюшенс» та ТОВ «ІСАГІС» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г., 17.11.2006 року за р.№2796, який зареєстрованим в реєстрі за № 1774 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Папським А.Е. 13 серпня 2020 року [PERSON] отримано Повідомлення про відступлення прав вимоги, відповідно до якого новим Кредитором/Іпотекодержателем є ТОВ «ІСАГІС». ТОВ «ІСАГІС» 16.09.2020 року направлено вимогу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виконання порушеного зобов`язання, що виникло за Кредитним договором №05/11/2006/840-КП/477 від 17 листопада 2006 року в сумі 6 406 123, 36 гривень. У зв`язку з невиконанням вимог кредитора, ТОВ «ІСАГІС» на підставі ст. 4, 5 Іпотечного договору, відповідно до статей 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» звернуто стягнення на наступне нерухоме майно, що є предметом іпотеки: - на житловий будинок, загальною площею 644, 8 кв. м, реєстраційний номер майна: 24513697, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,05 га, кадастровий номер: 5110137300:53:012:0010, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності на вказане майно. Отже, з вищевказаного вбачається, що починаючи з 31.05.2011 року власником об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] являлася [PERSON] на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2011 року, а з 19.10.2020 року власником нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] є ТОВ «ІСАГІС». Більше, того на момент отримання виконавчого листа ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШЕН» та відкриття виконавчого провадження, [PERSON] не являвся власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2015 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.05.2021 року [PERSON] померла [INFO] . Відповідач по справі [PERSON] є рідною дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії спадкової справи №8/2021 щодо майна померлої [PERSON] свідоцтва про право на спадщину стосовно майна, що залишилось після померлої [INFO] [PERSON] , не видавались. Щодо наявності запису, про право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Закон «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» у статті 1 визначає, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно до ч. 1 ст. 13 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» невід`ємною архівною складовою частиною\~Державного реєстру прав\~є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, вбачається, що при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна що знаходиться за адресою [ADDRESS] , не перенесено із архівних частин записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст.\~16\~ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 19.11.2020 року у справі №759/3883/17. Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з параграфом 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті), стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78). Обтяження належного майна ТОВ «ІСАГІС» арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним. Враховуючи той факт, що майно на яке накладено арешт належить ТОВ «ІСАГІС», а не боржникові, тому на сьогоднішній день відсутні підстави накладення арешту на таке нерухоме майно. Відповідно до ч.1\~ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з викладеного, зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено суму судового збору у розмірі 2481, 00 грн, у зв`язку з чим судовий збір підлягає стягненню в солідарному порядку з Відповідачів у справі.

Outcome: approved