Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що він є наймачем кімнати [ADDRESS] . У цій кімнаті він проживає з вересня 2010 року спочатку без ордера, а пізніше відповідно до ордера на ліжко-місце, виданого 9 квітня 2014 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.02.2014 року. Згідно з довідкою № 521 від 18.05.2021 року, виданою КП «Дирекція замовника», у вищеназваній кімнаті проживає також відповідач [PERSON] , [INFO] , без реєстрації. Однак від часу вселення у кімнату, у вересні 2010 року, він ніколи відповідача не бачив. Також відколи він проживає у кімнаті не було жодних речей відповідача. Отже, відповідач в кімнаті [ADDRESS] , не проживає, жилим приміщенням не цікавиться, його речей в кімнаті немає. Не проживаючи за зазначеною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в кімнаті не має і взагалі нею не цікавиться та ні на що не претендує. Жодних перешкод у проживанні відповідачу\~ не чинив. До того ж позивачу невідоме місце його фактичного проживання та реєстрації. Зазначає, що має намір набути кімнату [ADDRESS] у власність шляхом приватизації. Позивач звертався до Івано-Франківської міської ради з проханням щодо надання дозволу на передачу йому у власність зазначеного житлового приміщення. Однак, йому було відмовлено у приватизації вищезгаданої кімнати через те, що у цій кімнаті проживає відповідач. Таким чином, наявність відповідача у переліку осіб, які користуються кімнатою [ADDRESS] , перешкоджає позивачу у реалізації права на приватизацію житла. Відповідач відсутній у вищезгаданій кімнаті з вересня 2010 року, тобто 11 років, а тому він втратив право на користування цим жилим приміщенням, та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування кімнатою [ADDRESS] .\~ 12.04.2022 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківької області залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача,- Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили суд про задоволення позову. Відповідач у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Судові повістки-повідомлення повернулись із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не проживає у\~ кімнаті [ADDRESS] приблизно останніх 5 років. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі\~статтею 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно з частиною четвертою\~статті 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №4 Профспілки працівників збройних сил України від 01.09.2010 року вбачається, що затверджено нумерацію квартир житлового будинку по [ADDRESS] по поверхово відповідно до технічного паспорту, а саме: ІІІ поверх квартири [ADDRESS] , кімнати №№ 301-310. Протоколом №5 Профспілки працівників збройних сил України від 06.09.2010 року затверджено список квартиронаймачів згідно затвердженої нумерації в відповідності до технічного паспорта, з якого вбачається, квартиронаймачами кімнати [ADDRESS] на ІІІ поверсі є [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 1 рішенням Івано-Франківської міської ради (LVIII сесії) п`ятого демократичного скликання від 28.10.2010 року №281-LVIII «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади міста відомчого житла і передачу у власність громадян житлових будинків» вирішено прийняти в комунальну власність територіальної громади міста і передати на баланс ЖЕО-6 житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 1980,3 кв.м., загальною площею 4875,30 кв.м., балансовою вартістю 4387870 грн., який належить ДП МОУ «63 котельно-зварювальний завод». Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.02.2014 року зобов`язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради видати ордер [PERSON] на ліжко-місце в кімнату [ADDRESS] . 22 квітня 2014 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради видано [PERSON] ордер №0248 на житлову площу в гуртожитку, а саме на право поселення з сім`єю з 1 осіб в гуртожитку по [ADDRESS] , на ліжко-місце. Ордер виданий на підставі рішення міськвиконкому від 09 квітня 2014 року №171. Як вбачається з довідки №521 виданої КП «Дирекція замовника» від 18.05.2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , окрім того у вказаній довідці міститься рукописний запис про [PERSON] , який не зареєстрований за зазначеною адресою. Згідно відповіді на адвокатський запит від 18.02.2022 року, наданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, ордер на вселення [PERSON] в будинок по [ADDRESS] не видавався. Як вбачається з листа директора КП «Управляюча компанія «Комфортний дім» від 21.06.2022 року за адресою: [ADDRESS] відкрито два особових рахунки. Особовий рахунок на [PERSON] , та особовий рахунок на [PERSON] . Заборгованість [PERSON] станом на 31.05.2022 року становить 12,68 грн. Оплати регулярно здійснює [PERSON] . Заборгованість [PERSON] станом на 31.05.2022 року становить 1148,17 грн. З моменту відкриття особового рахунку споживач жодного разу не сплатив за послуги управління багатоквартирним будинком. Відповідно до частини першої\~статті 71 ЖК УРСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій\~статті 71 ЖК УРСР\~наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі\~статтею 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у\~статті 71 ЖК УРСР\~строки. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК УРСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). Як зазначалось раніше, з листа директора КП «Управляюча компанія «Комфортний дім» від 21.06.2022 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито два особових рахунки. Особовий рахунок на [PERSON] , та особовий рахунок на [PERSON] . Станом на 31.05.2022 року заборгованість [PERSON] становить 1148,17 грн., з моменту відкриття особового рахунку споживач жодного разу не сплатив за послуги управління багатоквартирним будинком. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не проживає у\~ кімнаті [ADDRESS] приблизно останніх 5 років. Відтак судом встановлено, що [PERSON] у спірній кімнаті не проживає, та у нього наявна заборгованість за послуги управління багатоквартирним будинком. В той же час, частиною першою\~статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Положення\~ЖК Української РСР\~не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями\~ЦК України\~передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому. Встановлено, що позивач станом на час звернення до суду з цим позовом не є власником кімнати [ADDRESS] , а має право лише на зайняття ліжко-місця у кімнаті. Вказані обставини підтверджені ордером №0248 на житлову площу в гуртожитку, а саме на право поселення з сім`єю з 1 осіб в гуртожитку по [ADDRESS] , на ліжко-місце. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки (частина перша\~статті 127 ЖК Української РСР). Особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому ліжко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому. Згідно зі\~статтею 18 ЖК Української РСР\~управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Гуртожиток в цілому, зокрема і спірна кімната, перебуває у комунальній власності м. Івано-Франківська. Відповідний висновок щодо обмеження прав мешканця гуртожитку на звернення до суду із вимогами про втрату права іншими особами, викладено Верховним Судом України у рішенні від 01 жовтня 2008 року в справі № 6-28945св07 та Верховним Судом в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 459/1238/16-ц, де зазначили, що сторони у цих справах мали право на зайняття лише окремих ліжко-місць в кімнаті гуртожитку. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що у позивача, який не є власником кімнати у гуртожитку, не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку, відтак позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовленню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: dismissed