Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

18 січня 2022 року до Тростянецького районного суду Вінницької області звернувся представник позивача Ременюк Т. О. в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи» з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування позову зазначає, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Цим же договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №04-2.1/280, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційно-інвестиційний банк» та [PERSON] , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 4500 доларів США, а позичальник [PERSON] зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В свою чергу відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 07.10.2021 утворилася заборгованість в розмірі 22382,45 доларів США, що складається з: 2682,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 5641,09 доларів США - заборгованість за відсотками; 657,60 доларів США - заборгованість по комісії; 13401,72 доларів США - заборгованість по пені. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, остання передала банку в іпотеку наступне майно: житловий будинок, загальною площею 109,2 кв.м. з житловою площею 46,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0841 га. Відповідно до умов іпотечного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту, іпотекодержатель має право задовольнити, забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, представник позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 109,2 кв. м., житловою площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0841 га, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 22382,45 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 28 березня 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Клименко І. Ф. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у цивільній справі у зв`язку зі спливом строку позовної давності та неправильністю вимог позивача та стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем під час розгляду справи судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. Відзив мотивує тим, що з позовної заяви вбачається, що зазначена заборгованість визначена позивачем відповідно до умов кредитного договору №04-2.1/280 від 11.04.2005, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого на даний час є ТОВ «Кредитні ініціативи», та [PERSON] . Згідно з п.2.3 цього логовору, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 04.04.2015. Але у зв`язку з простроченням відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів, в квітні 2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до відповідача [PERSON] з письмовою вимогою №02-5-10/17 від 20.04.2010 про необхідність достроково погасити всю суму заборгованості за кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимоги банку про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитом, в жовтні 2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний прмислово-інвестиційний банк» звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з цивільним позовом про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості в розмірі 3485, 19 доларів США. Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 у справі №2-661 позовні вимоги банку було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмір 3485,19 доларів США. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, 20 квітня 2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було змінено строк виконання основного зобов`язання й пред`явлено позов про дострокове стягнення з [PERSON] всієї суми заборгованості за кредитним договором. Окрім цього, на думку представника відповідача, у даній справі наявні підстави для застосування судом наслідків позовної давності. Так, відповідно до п.2.3 кредитного договору №04-2.1/280 від 11.04.2005, кінцевий термін повернення кредиту визначено не пізніше 04.04.2015. Відповідно до п.6.6 цього ж кредитного договору, строк позовної давності встановлено тривалістю 10 років. Оскільки відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, 20 квітня 2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором №04-0.2/280 від 11.04.2005 та запропоновано [PERSON] до 20 травня 2010 року погасити всю прострочену заборгованість, адвокат вважає, що строк позовної давності по стягненню заборгованості за кредитним договором, в тому числі і за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено виконання кредитного зобов`язання, розпочався 21 травня 2010 року. Тому, враховуючи викладене, після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, як стверджує представник відповідача, що строк позовної давності для стягнення нових платежів за кредитним договором, які не були предметом спору у справі №2-661/2010, зокрема й за рахунок іпотечного майна розпочався 18.12.2010 та закінчився 18.12.2020. Також, разом з відзивом адвокатом Клименко І. Ф. подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, яке обґрунтовується тим, що оскільки безпосередньо відповідачем не вчинялися дії по погашенню кредитної заборгованості за договором №04-2.1/280 від 11.04.2005, тому строки позовної давності не можуть вважатися перерваними здійсненням «фіктивної» оплати невідомими третіми особами 14.04.2016 шляхом внесення на рахунок боржника [PERSON] суми боргу в розмірі 0.04 долари США (що вбачається з розрахунку заборгованості наданого представником позивача). З посиланням на доводи викладені у відзиві, представник відповідача просить застосувати у справі наслідки спливу строку позовної давності та відмовити ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 20 квітня 2022 року від представника позивача ТОВ "Кредитні ініціативи" - адвоката Михніцького Г. Ю. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій представник по суті висловив відповідь на відзив та надав додаткові докази. Представник вказує, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 у справі №2/661 стягнуто із [PERSON] на користь первинного кредитора ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість по кредитному договору визначену станом на 06.12.2010 у розмірі 3485,19 доларів США, а саме: 2682,04 доларів США - кредит, 632,28 доларів США - проценти за користування кредитом, 81,82 доларів США - пеня по простроченому кредиту, 89,05 доларів США - пеня по простроченим процентам; та 572,68 грн, що складається з: 496,92 грн - комісійної винагороди та 75,76 грн - пені за несвоєчасне погашення комісії. Згідно кредитного договору [PERSON] є позичальником та іпотекодавцем в одній особі, а тому стосовно вже стягнутих тіла кредиту та процентів за користування кредитом позовна давність не може бути застосована. Умовами кредитного договору та договору іпотеки строк позовної давності збільшено до 10 років. Іпотекою було забезпечено валютний кредит, а відповідно на звернення стягнення на предмет іпотеки з 2014 року по 2021 рік тривав мораторій (відстрочення), а згідно з п.2 ч.1 ст.263 ЦК України перебіг позовної давності зупинявся на період дії мораторію. Також, представник позивача зазначає, що п. 2.2 кредитного договору передбачена процентна ставка за правомірне та не прострочене користування кредитом у розмірі 15%. Згідно з п. 3.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення отриманого ним кредиту він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 40% річних. Нарахування штрафних процентів за користування кредитом передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, крім того дана норма права дає сторонам можливість збільшити у договірному порядку розмір процентів за неправомірне користування кредитом до більшого розміру ніж 3% річних. Таким чином нараховані проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 40% річних підлягають до стягнення, а згідно розрахунку заборгованості доданого до матеріалів справи з 05.04.2015 відбувається лише таке нарахування. Таким чином починаючи із 01.05.2015 по 07.10.2021 заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом становить 3146,54 долари США. Відтак, сума боргу в розмірі 6460,86 доларів США жодному сумніву щодо стягнення не може підлягати і складається з наступного: 2682,04 доларів США - кредит стягнутий рішенням суду від 06.12.2010; 632,28 доларів США - проценти за користування кредитом за рішенням суду від 06.12.2010; 3146,54 доларів США - нараховані 40% річних за неправомірне користування кредитом згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01.05.2015 по 07.10.2021. Також, 20 квітня 2022 року від адвоката Михніцького Г. Ю. надійшли заперечення проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу, в яких представник позивача вказує, що не погоджується із заявленими відповідачем судовими витратами на правничу допомогу в розмір 6000 грн, з огляду на наступне. По своїй суті справа не є складною, відзив відповідача ґрунтується на минулих рішеннях по даному боржнику та з посиланням на пропуск позовної давності. Заява про застосування строку позовної давності по факту дублює відзив. Тобто представником відповідача дублюється одна і та ж робота, хоча ніби і є два різних процесуальних документи. Жодного аналізу розрахунку заборгованості представник відповідача не проводить, а лише вдається до загальних трактувань із посиланням на практику судової влади, яка по суті не спростовує заявлені позовні вимоги. Із врахуванням цього, представник позивача вважає позовні вимоги обгрунтованими але якщо суд вирішить, що мають бути стягнуті судові витрати на правничу допомогу просить максимально зменшити їх розмір. Ухвалою суду від 21 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалами суду від 25.04.202, 13.05.2022 та 01.06.2022 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Михніцького Г. Ю. та постановлено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Михніцького Г. Ю. Представник позивача - адвокат Михніцький Г. Ю. в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Від її представника - адвоката Клименко І. Ф. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якій просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 11 квітня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] був укладений кредитний договір №04-2.1/280, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у сумі 4500 доларів США, із встановленням процентної ставки в розмірі 15% річних за користування кредитом (п. 2.1. та п. 2.2 Договору). Пунктом 3.5 зазначеного договору, сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержавного ним кредиту (п. 2.3 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 40% річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до п.п. 3.2 та п. 3.3. цього Договору. Кінцевий строк повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 04 квітня 2015 року (п. 2.3 Договору) (а.с. 6-8). Пунктом 6.6. Кредитного договору сторони передбачили, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня 11.04.2005 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] був укладений також іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за №1026 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вірською А. І. На підставі іпотечного договору [PERSON] надала в іпотеку банку - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0841 га (а.с. 9-11). У пункті 6.4 Іпотечного договору сторони погодили, що що будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами, вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності у відповідності до ст. 259 ЦК Ураїни встановлюється тривалістю у 10 років. 20 квітня 2010 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк (закрите акціонерне товариство) звернувся до [PERSON] із претензією про дострокове погашення в строк до 20 травня 2010 року заборгованості за кредитним договором від 11.04.2005 у загальному розмірі 2287,50 доларів США (а .с. 71). 06 грудня 2010 року Тростянецький районний суд Вінницької області у справі №2-661/2010 виніс рішення, яким позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ладижин Вінницької області» до [PERSON] - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 3485,19 доларів США, що еквівалентно 27573,43 грн та 572 грн. 68 коп, а також 281,46 грн сплаченого мита та 120 грн сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи (а.с. 72-73). В справі відсутні докази, які підтверджували б виконання цього рішення. 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Цим же договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №04-2.1/280, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційно-інвестиційний банк» та [PERSON] , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 16-21). Також, 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, предметом якого є передання ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» договорів забезпечення у відповідності до договору відступлення (а.с.126-132). Відповідно до Додатку №1 до договору про забезпечення від 17.12.2012, право вимоги ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] за іпотечним договором від 11.04.2005 було передано ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 134-136). Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними договорами належать ТОВ «Кредитні ініціативи». Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить із того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогЦивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо клопотання представника відповідача - адвоката Клименко І. Ф. про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). З матеріалів справи вбачається, що сторонами за умовами кредитного договору встановлено строк позовної давності 10 років. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Тобто проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256-268, 509, 598 ЦК України, можна дійти висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першоїстатті 17 Закону України «Про іпотеку». На час розгляду справи судом укладений 11 квітня 2005 року договір іпотеки між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та [PERSON] є чинним. Оскільки не встановлено факту виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності в такому випадку. Разом з тим, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 30 травня 2018 року по справі №686/2312/14-ц, провадження №61-2312св18, «відповідно до статті 3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і діє з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц, провадження №14-111цс19. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 263 ЦК України, у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Відтак, на період дії Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зупинявся строк перебігу позовної давності. Згідно з ч. 3 ст. 263 ЦК України, від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. На день розгляду справи, суду не надано жодних доказів, які підтверджують, що у відповідача [PERSON] , яка є позичальником та іпотекодавцем в одній особі, у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім того, що є предметом договору іпотеки та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відтак на спірні відносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України "Про мараторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Як вбачається з матеріалів справи, строк перебігу позовної давності розпочався 18.12.2010 і мав би закінчитися 18.12.2020. Однак, з урахуванням того що з 07.06.2014 по 23.09.2021 (на період дії мораторію) зупинявся перебіг позовної давності, то звернення до суду із даним позовом 13.01.2022 було здійснено позивачем в межах строку позовної давності. Виходячи із зазначених підстав, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності. Частиною першоюстатті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За змістом частини першоїстатті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленомустаттею 38 цього Закону (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Таким чином, позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства та вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку, позивач обраховував заборгованість станом на 07.10.2021 і вона становить 22382,45 доларів США та складається з: 2682,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 5641,09 доларів США - заборгованість за відсотками; 657,60 доларів США - заборгованість по комісії; 13401,72 доларів США - заборгованість по пені (а.с.14-15). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що первісний кредитор - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», реалізував своє право на дострокове повернення заборгованості, а саме: 06 грудня 2010 року Тростянецький районний суд Вінницької області у справі №2-661/2010 виніс рішення, яким позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ладижин Вінницької області» до [PERSON] - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 3485,19 доларів США, що еквівалентно 27573,43 грн та 572 грн. 68 коп, а також 281,46 грн сплаченого мита та 120 грн сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що станом на 06.12.2010 заборгованість відповідача становила 3485,19 доларів США. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів. Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс 18). Отже, посилання позивача щодо існування заборгованості станом на 07.10.2021 в загальному розмірі 22382,45 доларів США, до складу якої входять проценти, нараховані після 2010 року, є помилковими, а тому на думку суду, стягненню підлягає сума боргу в розмірі 7678,24 доларів США, що складається із: 3485,19 доларів США - заборгованість, стягнута згідно рішення суду від 06.12.2010; 4193,05 доларів США - відсотки нараховані за неправомірне користування кредитом згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період із 17.12.2012 по 07.10.2021. Враховуючи, що боржником [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконано, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, добровільно боржником рішення суду не виконано, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а також те, що відповідач [PERSON] є особою, яка уклала іпотечний договір, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 39) в розмірі 3034,23 грн. (7678,24 доларів США розмір задоволених вимог х 100/22382,45 доларів США розмір заявлених позовних вимог = 34,30% задоволених вимог; 8846,16 грн. х 34,30%/100% = 3034,23 грн. розмір судового збору), що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат, відповідач [PERSON] додає до матеріалів справи договір про надання професійної правничої допомоги в цивільній справі від 28.02.2022 (а.с.79), квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 21.03.2022 (а.с. 80), акт виконаних робіт з надання правової допомоги від 24.03.2022 (а.с. 81), ордер на надання правової допомоги [PERSON] від 28.02.2022 (а.с.12). При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також часткове задоволення позову, суд вважає, що розмір гонорару в 6000,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним. Велика Палата ВС в постанові по справі №755/9215/15-ц 19.02.2020 висловилася, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ у своїх рішеннях. Суд бере до уваги висновки висвітлені у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial