Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

24.12.2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина у виді 23/50 частки житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Друга частина будинку належить [PERSON] .Фактично позивач на час відкриття спадщини вступила в управління та володіння вказаним жилим будинком (прийняла спадщину), оскільки до смерті спадкодавця мешкала разом з нею, піклувалась про її здоров`я, але не була зареєстрована у будинку. При зверненні до нотаріальної контори за оформленням спадщини було отримано відмову через пропуск строку. Просила встановити факт прийняття нею спадщини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 23/50 частки житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 23/50 частки житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заяви та клопотання сторін. Представник позивача та представник відповідача надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Процесуальні дії у справі. 28.12.2021 р. було відкрито провадження по справі та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 29.03.2022 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Як вбачається зі свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . 23.04.1968 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. 23.09.1970 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Згідно свідоцтв про смерть [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] - [INFO] Згідно рішення від 09.04.1979 р. [PERSON] належить 23/50 частки, а [PERSON] - 27/50 часток будинку за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією технічного паспорта на будинок, довідкою БТІ. Згідно Акту Курахівської міської ради, складеному у присутності свідків, [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] , з листопада 1996 р. по травень 1997 р. Постановою від 23.09.2021 р. у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадок - було відмовлено через пропуск встановленого строку для прийняття спадщини. Згідно повідомлення Другої селидівської державної нотаріальної контори, згідно довідок зі Сападкового реєстру, спадкової справи після смерті [PERSON] не заводилось, заповітів не посвідчувалось. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року (п.1). Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4). Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (п. 5). Згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР» від 09.12.1963 року №1990-06 Цивільний кодекс Української РСР застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1964 року. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а тому правовідносини щодо прийняття спадщини після неї регулються ЦК УРСР і спільне проживання автоматично не встановлює факт прийняття спадщини, як це зазначено в ЦК України в редакції 2004 року. Згідно ст.. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 3.1 Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] , зважаючи на відсутність заперечень проти позову з боку відповідача та відсутність інших спадкоємців, що виключає порушення прав, свобод чи інтересів третіх осіб, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: partial