Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення місця проживання неповнолітніх дітей, стягнення судових витрат звернулась [PERSON] . В своєму позові позивач зазначає, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Тривалий час вони з відповідачем не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Подружнє життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінність поглядів на життя. Вони з відповідачем спільних інтересів не мають, не підтримують подружніх стосунків, що є базовим принципом шлюбних відносин, втратили почуття любові один до одного. Це є «нездорові» шлюбні відносини, а тому збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю на даний час немає, бачить можливе вирішити це питання у позасудовому порядку. З огляду на вищевказане вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, тому вона хоче його розірвати. Крім того, на даний час їх з відповідачем неповнолітні діти проживають разом з нею. У свою чергу відповідач надає певні кошти на утримання синів, однак, домовитися з ним про конкретний розмір аліментів та систематичність їх сплати немає можливості. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей з нею. В судове засідання позивач не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує, просить прийняти рішення на розсуд суду. В судове засідання відповідач не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про отримання судових повісток рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяви чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради не з`явився. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Оскільки батько дітей [PERSON] не заперечує щодо того, щоб його сини проживали з матір`ю, про що надав до служби у справах дітей пояснення. Тому, враховуючи вищевикладене, спір між батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , відсутній, а отже в органу опіки та піклування немає правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання дітей. Просять задоволити позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 16 серпня 2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 серпня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис №2027. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: кс.копією свідоцтва про народження виданим 03 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис за №1639. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] ; кс.копією свідоцтва про народження виданим 21 травня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис за №1118. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, між ним припинено сімейні відносини, позивач втратила до відповідача почуття любові, фактично їх сім`я розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем, та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки від відповідача не надійшло заперечень того, що після розірвання шлюбу його спільні з позивачем неповнолітні діти будуть проживати з матір`ю, а навпаки, до органу опіки та піклування ним було подано заяву у якій він не заперечив проти того, щоб його спільні з позивачкою діти проживали разом з матір`ю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін підлягають до задоволення. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що позивачем не було долучено письмових підтверджуючих доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір аліментів, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1984,80 грн. в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, а судовий збір в частині стягнення аліментів слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved