Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнив, до відповідача [PERSON] про стягнення суми збитку у зв`язку з невиконанням зобов`язань та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , суму збитків в розмірі 675540 (шістсот сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок) гривень 00 копійок та судові витрати судовий збір 6776,55 грн. та 35800 грн. на правову допомогу. В обгрунтування позову вказано, що в лютому 2019 року позивач познайомився з відповідачем, [PERSON] . Останній представився, як особа яка займається приватною юридичною практикою та надає платні юридичні послуги. Після нетривалих перемовин, відповідач в лютому 2019 року завірив позивача, що може надати юридичні послуги з оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та оформити документи приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] . В кінці лютого 2019 року, між позивачем та юристом [PERSON] було укладено усну угоду про надання юридичних послуг. [PERSON] негайно почав наполягати на виплаті йому коштів за майбутню роботу по оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та оформити документи приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Так, позивачем, через АТ КП «ПриватБанк», було перераховано на особисту картку відповідача такі суми: 28.02.19 р.-54000 грн, 04.03.19р.-54000 грн, 21.03.19р.-27000 грн, 25.03.19р. - 27000 грн, 25.07.19р.- 10000 грн. На загальну суму 172000 грн. Відповідач постійно наполягав на виплатах за свою роботу, але станом на листопад 2019 року склалася така ситуація, що [PERSON] взятих на себе зобов`язань з надання юридичних послуг з оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та оформити документи приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] . взагалі не виконав. Станом на листопад 2019 року, [PERSON] за невиконані послуги отримав від позивача наручно та через банківські переводи 23500 доларів США та 49500 грн. Так на вимогу позивача [PERSON] написав власноручно 09.11.2019 року розписку, що отримав в забезпечення оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки в м. Києві одинадцять тисяч п`ятсот американських доларів та для юридичного супроводу оформлення документів по приватизації приміщення по [ADDRESS] у сумі дванадцять тисяч американських доларів та 49500 грн. Відповідач умисно поставив неправильну дату в розписці, а саме 09.11.2012 рік, хоча розписка писалася 09.11.2019р. В свою чергу позивач на це звернув увагу тільки 24.02.2021р., про що відразу повідомив відповідача по телефону. Згідно наданої суду смс переписки з відповідачем за 24.02.21р., відповідач погодився розписку переписати. Між позивачем та відповідачем велася активна смс переписка в телефоні та по електронній пошті. [PERSON] має номер [NUMBER] , усім представляється як [PERSON] . Програма на телефоні, яка розпізнає номер та вказує теги власника « Getkontakt » розпізнає відповідача під іменем [PERSON] . Тобто [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] за номером [NUMBER] є одна і таж особа. Також документи та переписка велася на електронну адресу [INFO] , яка належить [PERSON] та там мається його фото. 22.03.2021р., позивачем було направлено відповідачу цінний лист з описом з заявою про виконання боржником зобов`язань або повернути коши. 01.06.2021р., позивачем було повторно направлено відповідачу цінний лист з описом з заявою про виконання боржником зобов`язань або повернути коши. Так станом на день звернення до суду, відповідач жодної дії, починаючи з лютого 2019 року, з приводу надання юридичних послуг з оформлення та супроводу договору купівлі- продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та оформлення документів по приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] , не вчинив. [PERSON] не виконав узятих на себе зобов`язань та повинен повернути отримані кошти (збитки) в повному об`ємі. Позивач вказує, що в нього перебувають такі оригінали документі, які будуть надані для вивчення суду під час судового засідання, а саме розписка від 09.11.2012 року. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30.03.2022 року позов залишено без руху, так як встановлено, що позовна заява була подана без додержання вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України, а саме в супереч положень п. п. 8-10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України подана позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача оригіналів письмових доказів, а саме оригіналу боргової розписки. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судові засідання не з`явилися жодного разу, в кожне судове засідання надавали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали, просили задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, відзиву не надав. Його представник [PERSON] надав суду клопотання про зупинення розгляду справи так як відповідач хворіє на онко захворювання, йому запланована операція та подальше лікування, та він не може бути присутнім в судовому засіданні, в обгрунтування клопотання надав довідку. Згідно стаття 251 ЦК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 41) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Статтею 251 ЦПК України визначено випадки обов`язкового зупинення провадження у справі, а статтею 252 ЦПК України встановлено право суду зупинити провадження у справі . Обґрунтування можливості зупинення розгляду справи зазначені представником відповідача в клопотанні не передбачені вище зазначеними нормами ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, можливим продовження розгляду справи, а тому клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом, позивачем [PERSON] через АТ КП «ПриватБанк» було перераховано на картку відповідача [PERSON] такі суми: 28.02.19 р. - 54000 грн, 04.03.19 р. - 54000 грн, 21.03.19 р. - 27000 грн, 25.03.19 р. - 27000 грн, 28.03.2019 року - 27000 грн., 25.07.19 р.- 10000 грн. На загальну суму 199000 грн. З квитанцій не вбачається за які саме послуги перераховані вказані суми. Будь-якого договору між сторонами суду не надано. В матеріалах справи міститься лише копія розписки [PERSON] від 09.11.2012 року, за якою він отримав від позивача за послуги з оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та оформлення документів приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] , кошти в сумі 12000 дол. США та 49500 грн., але оригінал розписки відсутній. Крім того не вбачається зв`язку з переведеними сумами за квитанціями та розпискою. Позивач [PERSON] оригіналу розписки до суду не надав, пояснив, що в нього є оригінал і він його надасть в судове засідання, але в судові засідання він жодного разу не з`явився, оригіналу розписки не надав, до суду надає лише заяви про розгляд справи за його відсутності, але без оригіналу розписки позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позов не доведений та не обгрунтований. І навіть після залишення позову без руху, так як відсутній оригінал розписки, позивач, виконуючи ухвалу суду від 30.03.2022 року, оригіналу розписки так і не надав, ні через канцелярію суду ні в судове засідання, як ним же і було зазначено, а отже суд приходить до висновку про недоведеність позову, необгрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочии вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц), тощо, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Оригінал розписки відсутній, а отже договір позики, або отримання боржником від кредитора певної грошової суми за договором позики, не може бути підтверджений. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Стаття 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи не вбачається ні договору між сторонами, ні строків договору, ні його умов, ні зобов`язань, а тому вказані в позову обставини не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 статті 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вказані обставини, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: dismissed