Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом (у подальшому уточнений редакція від 10.06.2022, яка прийнята судом) до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження нерухомим майном, шляхом зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, він є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Разом з тим, оформлюючи документи на спадщину, на вказану више квартиру, він дізнався про існування арешту на нерухоме майно (номер запису про обтяження 38044603. зареєстроване 13.02.2010, підстава\~- постанова АА №\~962331 від 12.02.2010, видана Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції). Крім того вказує, що він звернувся у Придніпровський відділ ДВС у м.\~Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, на що отримав відповідь від 25.01.2021 про те, що неможливо ідентифікувати, у рамках якого виконавчого провадження накладався арешт на майно боржника (виконавчі провадження були знищенні по закінченню терміну зберігання завершених виконавчих проваджень) надати детальну інформацію чи задовольнити заяву про зняття арешту, не виявилося можливим. Також повідомили про наявність несплаченого штрафу у розмірі 17 грн. (ВП 11051580), заборгованості по виконавчому збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, проте, не змогли зазначити в яких розмірах, оскільки відсутні відповідні документи. Як зазначено, ним було сплачено штраф 17 грн. та направлено його представником повторну заяву про зняття арешту із вимогою повідомити розмір нестягненого виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. Листом від 20.04.2021 Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) повторно відмовлено у знятті арешту у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження, розмір нестягненого виконавчого збору або витрат виконавчого провадження не повідомили, рекомендували звернутися до суду. Таким чином, важає, що відповідач не має можливості зняти накладений ним арешт, оскільки відсутні документи, на підставі яких накладено арешт на його квартиру. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження нерухомим майном, а саме 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття арешту, зареєстрованого 13.02.2010, номер запису про обтяження 38044603, реєстраційний номер обтяження 9518624, на підставі постанови Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції серія АА №\~962331 від 12.02.2010. Ухвалою суду від 22.06.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. 19.08.2022 відповідачем подано до суду письмовий відзив на заяву про зняття арешту з майна. Вказує, що позовна заява є не обгрунтованою, а вимогу щодо зняття арешту з майна, згідно з постановою від 12.02.2010 такою, що не підлягає до задоволення. 26.08.2021 позивачем, через свого представника адвоката Юрченко\~В.О., подано відповідь на відзив. Так, зазначено, що аргументи відповідача не підкріплені жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, просить задовольнити позовні вимоги з обґрунтувань, що наведені у позовній заяві. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Юрченко\~В.О. підтримав уточнені позовні вимоги та додатково вказав, що іншим чином неможливо поновити порушене право позивача. Зазначив, що враховуючи ту обставину, що на даний час неможливо встановити, хто може бути стягувачем за виконавчим документом, оскільки виконавчі провадження знищені, тому наявні підстави для усунення перешкод власнику майна у здійсненні права розпорядження ним, шляхом зняття арешту. До того ж, судові витрати позивач залишає за собою. Враховуючви визнання відповідачем позову, враховуючи думку представників сторін, суд вирішив про розгляд справи, відповілднео до ст. ст. 200, 206 ЦПК України. У підготовчому засіданні представниця відповідача Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), за довіреністю Улюліна В.В. визнала позовні вимоги та не заперечувала проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Також зазначила, що на час написання відзиву на позовну заяву були відсутні відомості про сплату позивачем інших витрат, пов`язаних із примусовим виконанням рішення. Разом з тим, на даний час позивачем все сплачено, а тому уточнені позовні вимоги можливо задовольнити у повному обсязі. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно (інформаційна довідка №\~255711382 від 07.05.2021). Відповідно до постанови Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції серії АА №\~962331 від 12.02.2010 на майно [PERSON] , а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] , накладено арешт (номер запису про обтяження: 38044603 від 13.02.2010). Під час розгляду справи судом також встановлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відносно [PERSON] перебували виконавчі провадження: -№\~6838296 з примусового виконання виконавчого листа №\~2-6450, виданого 03.0.2006 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, яке відкрито 20.02.2006 та закінчено 28.09.2012 на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на дату прийняття процесуального рішення). Виконавчий документ направлено до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції для виконання за місцем отримання боржником пенсії; -№\~11051580 з примусового виконання постанови №\~3-16592, виданої 03.10.2008 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у сумі 17 грн., яке відкрито 27.01.2009 та завершено 13.03.2009 на підставі п. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на дату прийняття процесуального рішення). Виконавчі документи відносно [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), станом на 10.12.2021 на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувають. Вказані вище матеріали виконавчих проваджень знищені. До того ж, відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №\~22220 від 07.06.2022 на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №\~34684732, відкрите 10.10.2012 з виконання виконавчого листа від 08.02.2006 №\~2-6450 Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини. Вказане виконавче провадження завершено 15.01.2014 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та на даний час знищене. Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої нотаріусом Сильвія Мілковська 22.01.2021, її колишній чоловік [PERSON] , 1972р.народження (позивач по справі) на виконання виконавчого листа №2-6450 від 03.02.2006, виданого Придніпровським райсудом м.\~Черкаси, щодо сплати аліментів у 2013 повністю врегулював сплату нарахованих аліментів. Заборгованість по виплаті аліментів відсутня і вона не має претензій чи вимог до [PERSON] щодо виплати аліментів. Позивач [PERSON] звертався до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами про зняття арешту з належного йому майна, а саме 1/3\~частини квартири [ADDRESS] , проте, листами №\~4142 від 25.01.2021 та від 20.04.2021 №\~19904 йому було відмовлено, а також роз`яснено його право звернутися з цього приводу до суду. У ході судового розгляду також встановлено, що 08.12.2021 за №852, КП\~«ЧООБТІ» повідомило адвоката Юрченка В.О. (представника позивача) про те, що КП «ЧООБТІ» не було держателем Єдиного реєстру заборон, а тому не уповноважений накладати і знімати арешти у визначеному законом порядку. Тож, інформація про наявність або відсутність арештів на майно носила лише інформативний характер, будь-які документи з цього саме приводу знищено у встановленому законом порядку. Таким чином, на сьогоднішній день арешт на 1/3 частину нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] , не скасований. За таких обставин, на думку суду, наявність арешту на вказане вище майно, перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому нерухомим майном і встановити стягувачів, в інтересах яких був накладений арешт майна, не можливо, оскільки знищені виконавчі провадження. Крім того, під час вирішення спору, судом встановлено і це визнається паредставником відповідача, що позивачем, як боржником за виконавчим провадженням щодо стягнення з нього штрафу, виплати виконавчого збору та витрат, пов`язаних із примусовим виконанням сплачено, незважаючи на відсутність відкритих щодо нього виконавчих проваджень. Також повністю вирішене питання щодо виплати аліментних платежів за виконавчим провадженням, яке відсутнє, враховуючи позицію стягувачки. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст.\~16 ЦК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950\~року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон №\~475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону\~(ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~319\~ЦК України).\~Відповідно до\~статті 328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті\~3, статті\~321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, який набрав чинності 28.05.1999, введений у дію 01.07.1999 з врахуванням редакції №668-V від 20.02.2007, що була чинною до 05.10.2016, і діяла на час виниклих правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею\~37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, що набрав чинності 05.10.2016, та діє на даний час з відповідними змінами та доповненнями, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення .\~Арешт на\~майно (кошти)\~боржника накладається\~виконавцем шляхом\~винесення постанови\~про арешт\~майна (коштів)\~боржника або\~про опис\~та арешт\~майна (коштів)\~боржника. Арешт\~на рухоме\~майно,\~що не\~підлягає державній\~реєстрації,\~накладається виконавцем\~лише після\~проведення його\~опису. Постанова\~про арешт\~майна (коштів)\~боржника виноситься\~виконавцем під\~час відкриття\~виконавчого провадження\~та не\~пізніше наступного\~робочого дня\~після виявлення\~майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)\~наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)\~відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.\~6 статті\~61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)\~отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частиною першою статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених\~статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм\~Закону України «Про виконавче провадження»\~щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження»\~підлягає примусовому виконанню. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Законом України «Про виконавче провадження»\~не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням. Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам\~Конституції України\~та Конвенції. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи зазначені вище обставини, судом встановлено, що позивачу [PERSON] наявність обтяження на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції серії АА №\~962331 від 12.02.2010,\~- порушує його права на вільне розпорядження нерухомим майном. Осіб, в інтересах яких було накладено арешт на нерухоме майно, встановити не представилось за можливе. Крім того, встановленими обставинами та перевіреними доказами, доведено той факт, що всі виконавчі документи, які мали місце, на даний час є повністю виконаними і жодні стягувачі, органи виконавчої служби до позивача, як боржника, претензій не мають. Також суд враховує обставини, що при умові знищених виконавчих проваджень, державний виконавець не може зняти (скасувати) аретшт, накладений на майно боржника в межах виконавчого провадження, яке на даний час, як стягувача, встановити не можливо. При цьому, судом встановлено, що на даний час відсутні обставини, за яких було накладено арешт на вказану вище частину квартири, оскільки заборгованість повністю погашена. Крім того, на даний час з-за завершеного виконавчого провадження, державний виконавець та начальник відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не можуть прийняти рішення у межах виконавчого провадження про скасування відповідної постанови, а тому суд вважає, що позовні вимоги про усунунення перешкод позивачу у здійсненні права розпорядження вказаним вище нерухомим майном, яке перебуває у нього на праві власності і зняття з нього арешту, підлягають до задоволення, оскільки, як на думку суду, іншим шляхом поновити порушене право позивача неможливо, оскільки захист права власності має пріоритетне значення. Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява №\~22414/93) та пункт\~75 рішення від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява №\~38722/02) судом враховано, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення\~- гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. При цьому, суд враховує норми ст.\~5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім того, при прийнятті вказаного судового рішення судом враховуються висновки, викладені у постановах ВС від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц, від 13\~липня 2022\~року у справі №\~2/0301/806/11. У даному випадку, суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту його порушеного права. Суд також враховує факт визнання відповідачем позовних вимог та згоду на винесення рішення суду у підготовчому засіданні. Слід також\~зазначити,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи думку відповідача, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем, про що заявлено представником позивача у судовому засіданні. На підставі викладеного та,

Outcome: approved