Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт, накладений на будинок за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що право власності будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за батьком позивача - [PERSON] , який помер ще [INFO] . Позивач отримав лист від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, у якому зазначено, що на зазначений будинок за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт. Після звернення до КП «Житлоінвестбуд - УБК» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації позивач отримав листа про скасування даного арешту, однак даний лист не є документом, на підставі якого можливо внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що у зв`язку із існуванням заборони у вигляді арешту він не має можливості зареєструвати право власності на даний будинок, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 43-44). Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були отримані відповідачем 14 лютого 2022 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 18). Як вбачається із листа Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 04.09.2020 року, відповідно до п. 4.17 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] призупинено до зняття арешту, оскільки на вказаний будинок було накладено арешт відповідно до листа Держадміністрації м. Києва, ГУКС від 20.06.2000 року (а.с. 16). Листом від 19.07.2010 року № 114/8-213/2 КП «Житлоінвестбуд - УБК» просило зняти заборону, викладену в зазначеному листі від 20.06.2000 року з будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до якої входить належний йому на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд приходить до висновку про доцільність скасування арешту, накладеного на підставі листа Держадміністрації м. Києва, ГУКС від 20.06.2000 року на будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки із листа КП «Житлоінвестбуд - УБК» вбачається, що підстави накладеного раніше арешту відпали. На підставі викладеного,

Outcome: approved