Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просив зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] та встановити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини: безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі відповідачки - щороку у літній період строком на 14 діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) - кожного року [INFO] з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України - на кожне державне свято України з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; зобов`язати відповідача, за два дні до дня зустрічі з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 у справі №607/18338/18 його було визнано батьком дитини [PERSON] , дата народження, [INFO] , з матір`ю якого вони не перебували у шлюбі. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, вони із відповідачкою не можуть досягнути згоди з приводу його участі у вихованні сина. Зокрема вказує, що відповідачкою створюються йому перешкоди у спілкування з сином. Всі його намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів. За вказаних обставин, покликаючись на рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень, щомісячно, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 607/18338/18 частково задоволено позов [PERSON] до неї про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , зобов`язано Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису № 147 від 19 січня 2011 року, записавши батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . З часу народження сина [PERSON] відповідач ухилявся і надалі ухиляється від надання їй та сину матеріальної допомоги, тобто зовсім не дбає про фізичний та духовний розвиток сина. При цьому, відповідач є матеріально забезпеченою особою, отримує високу пенсію та одночасно працює на високооплачуваній роботі. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає. З цих підстав [PERSON] вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 10 000 гривень, щомісячно. 29 жовтня 2021 року судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та призначено його до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини. 02 листопада 2021 року позивач [PERSON] подав до суду відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що предмет спору за зустрічним позовом не пов`язаний з первісним позовом, оскільки предметом первісного позову є право батька на спілкування з дитиною та його участь у вихованні та утриманні дитини. Батько взагалі має намір спільного проживання з сином у своєму помешканні. Предметом зустрічного позову є стягнення коштів з батька, який ухиляється від участі у спілкуванні та утриманні дитини. Таким чином, предмети спору у первісному та зустрічному позовах є взаємовиключними, тому що батько сам хоче утримувати дитини, навіть без участі матері. А тому, вважає, що оскільки мати перешкоджає дитині у спілкуванні з батьком та вимагає аліменти, незважаючи на намагання батька брати участь в утриманні дитини, поданий нею зустрічний позов підлягає поверненню. 16 травня 2022 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON] про стягнення із нього аліментів заперечив, пояснивши тим, що [PERSON] не має права на пред`явлення вимоги про стягнення із нього аліментів, оскільки вони перебували у вільних стосунках. При цьому, зазначив, що на даний час він не працює, є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі приблизно 9750 гривень у місяць. При цьому, у нього є ще один син [PERSON] , 1986 року народження, який є інвалідом ІІ групи, проживає окремо разом із своєю матір`ю, його колишньою дружиною [PERSON] . Щодо свого майнового стану зазначив, що є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому і проживає, транспортних засобів не має. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Бочан І.П. у судовому засіданні вказали, що позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини, визнають частково із врахуванням висновку органу опіки та піклування. При цьому, зустрічний позов про стягнення аліментів підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Зокрема, відповідачка пояснила, що самостійно не може забезпечити їх спільного із позивачем сина усім необхідним. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради попередньо надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними матеріалами у справі, підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено: Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/18338/18 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та ухвалено: визнати [PERSON] , [INFO] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису №147 від 19 січня 2011 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , громадянина України. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03 лютого 2021 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) [PERSON] народився [INFO] у м. Тернопіль, про що складено актовий запис №147 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Батьками [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження зазначені сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] . Згідно Висновку органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] та встановлення способу участі у її вихованні від 16 березня 2022 року №253, орган опіки і піклування вважає за доцільне встановити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] у такі дні: субота та неділя з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за бажанням дитини та в присутності матері дитини. Рекомендувати матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні з сином. У вказаному Висновку зазначено, що батько дитини, [PERSON] , на засіданні комісії повідомив, що бажає брати участь у вихованні сина шляхом встановлення графіку побачень. Мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії повідомила, що не чинить жодних перешкод щодо участі батька у вихованні сина, та просить встановити графік побачень у її присутності. З малолітнім [PERSON] проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він не бажає бачитись з батьком. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у її вихованні» від 16 березня 2022 року №253 затверджено висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та встановлення способу участі у її вихованні. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Згідно із вимогами частини першої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 Сімейного кодексу України). Статтею 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). У відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно із вимогами частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року). Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, при розгляді справ щодо виховання дітей суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, приймаючи до уваги вік малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , особливості його розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за доцільне визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у вихованні дитини - сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку побачень в такі дні та у такий спосіб: щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15.00 години до 21.00 години за бажанням дитини та у присутності матері; у святкові дні: день народження сина [PERSON] - [INFO], Різдво Христове - 07 січня, Великодні свята - вихідний понеділок (наступний після Великодня) із 17 години до 20 години, за бажанням дитини, за попередньою домовленістю між батьками стосовно кожного свята. Відтак, суд вважає за необхідне відступити від Висновку органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] та встановлення способу участі у її вихованні від 16 березня 2022 року №253, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у її вихованні» від 16 березня 2022 року №253. Задовольняючи позов частково, суд виходить із рівності права обох батьків щодо утримання, виховання та розвитку малолітнього сина сторін. Такий порядок участі батька у вихованні дитини, на переконання суду, буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці родинних зв`язків. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000 гривень, щомісячно, суд зазначає наступне. Згідно довідки про доходи №08/06-2022, виданої 08 червня 2022 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 24 січня 2020 року та займає посаду продавця, її дохід за період із грудня 2021 року по травень 2022 року становить 43800 гривень. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Суд відхиляє твердження відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про відсутність у [PERSON] права на стягнення аліментів, оскільки вони перебували у вільних відносинах. Зокрема, положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У судовому засіданні [PERSON] вказав, що розмір його пенсії становить, приблизно 9750 гривень у місяць, проте, доказів на підтвердження розміру його доходів, суду не надав. Разом із цим, заявляючи вимогу про стягнення із [PERSON] аліментів у розмірі 10 000 гривень, щомісячно, позивачка [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження викладених у зустрічному позові обставин щодо того, що окрім пенсії відповідач отримує інші доходи, працюючи на роботі. При вирішенні спору про стягнення аліментів, суд зазначає, що державою гарантовано мінімальний розмір аліментів, проте у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначається судом з урахуванням потреб дитини та можливостей її батьків, які в межах своїх здібностей та фінансових можливостей несуть відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач не довів, що за станом здоров`я чи майновим станом позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своєму малолітньому сину [PERSON] , суд приходить до переконання, що із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 07 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial