Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.01.2022 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 по 2015 р. Від цих відносин мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після припинення їхнього спільного з відповідачкою спільного проживання однією сім`єю дитина в перші роки залишилася проживати з матір`ю. У зв`язку з цим, на підставі позову останньої Баришівським районним судом Київської області було стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини його доходів. Виконання рішення здійснюється Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день обставини істотно змінилися. Починаючи з 15.07.2021 року донька фактично проживає з ним за адресою, яка є місцем реєстрації дитини: [ADDRESS] . Донька змінила місце проживання з власної волі, без будь якого примусу з його боку. Заперечень з боку відповідачки щодо проживання дитини з ним немає, спори між ними з цього приводу відсутні. Дочка [PERSON] навчається у 8-А класі Середньої загальноосвітньої школи № 224 м. Києва, яка розташована недалеко від їхнього житла. Ці обставини підтверджуються відповідними довідками. Позивач вказує, що з початку фактичного проживання дочки з ним дитина перебуває на його повному утриманні, він самостійно займається матеріальним забезпеченням та вихованням [PERSON] . Згоди з відповідачкою щодо сплати нею коштів на утримання дитини він досягти не може. З цього приводу ним одночасно з цим позовом також направлена позовна заява до Баришівського районного суду Київської області про звільнення його від сплати аліментів на утримання дочки на користь відповідачки. Інформації щодо працевлаштування відповідачки чи щодо її доходів він не має та не володіє інформацією стосовно будь-яких стягнень з відповідачки по виконавчим документам або про наявність на її утриманні непрацездатних осіб. Позивач вважає, що він має достатні правові підстави для стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини доходів відповідачки щомісячно та такий розмір аліментів дозволить на нормальному рівні забезпечувати потреби дитини, призведе до рівномірного розподілу між батьками видатків на дитину і водночас не створить відповідачці матеріальних труднощів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 19, 20). Відповідачці був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами та судові повістки надсилались відповідачці за вказаною у позові адресою - [ADDRESS] , яка є місцем реєстрації відповідачки, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з довідками Укрпошти за закінченням терміну зберігання та про відсутність адресата за вказаною адресою. 15.06.2022 до суду електронною поштою надійшла заява відповідачки [PERSON] від 26.04.2022 року з проханням перенести судове засідання призначене на 19.05.2022 року у зв`язку з виїздом за кордон. В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що донька [PERSON] жила у м. Києві, де з 1 по 3 клас ходила в школу, потім 4 роки проживала з матір`ю в с. Селище. На прохання доньки та за згодою відповідачки він забрав дитину до себе 15.07.2021 року. З того часу донька живе з ним та спілкується з матір`ю. Відповідачка має ще двох дітей від різних чоловіків. До війни [PERSON] працювала неофіційно. За станом здоров`я відповідачка працездатна, їй на праві власності належить будинок в селі Селище. З часу проживання доньки з ним відповідачка разів п`ять давала кошти на дитину по 2 тис. грн. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов відповідачка не подала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, судом протокольно постановлена ухвала про ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі в зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач та відповідачка є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та рішенням Баришівського районного суду Київської області від 03.04.2017 року у справі № 355/375/17 (а.с. 7, 8). Вищевказаним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 03.04.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини, всіх видів його заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.03.2017 року до повноліття дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи встановлено, що дитина сторін по справі [PERSON] , [INFO] , з 15 липня 2021 року постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-6» від 13.01.2022 № 13/01/22-1 (а.с. 12). Ця адреса є місцем реєстрації позивача [PERSON] та дитини [PERSON] (а.с. 4 зв., 10, 11). Відповідно довідки Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 224 м. Києва від 11.01.2022 № 02, [PERSON] навчається в СЗШ № 224 Дніпровського району м. Києва в 8-А класі (а.с. 13). У спростування обставин щодо проживання дитини [PERSON] з батьком та перебування дитини на утриманні позивача жодних доказів відповідачкою суду не надано. На час розгляду справи рішення стосовно місця проживання дитини сторін по справі не постановлювалось, домовленості між позивачем та відповідачкою щодо розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення аліментів позивач посилається на норми ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2 СК України. При цьому, на доведення позовних вимог у заявленому розмірі позивачем будь яких доказів про матеріальне становище відповідачки; наявності на її утриманні інших дітей, непрацездатних осіб; наявності на праві власності майна, чи інших доказів на підтвердження майнового стану не надано, також у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України позивач не звертався до суду з клопотаннями про витребування доказів. Разом з тим, позивач пояснив, що відповідачка на утриманні має ще малолітнього сина [PERSON] та повнолітню доньку [PERSON] , яка є особою з інвалідністю з народження. Відповідачка перебуває у працездатному віці, отже має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки [PERSON] . З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів на одну доньку у частці, яка становить ј від доходу відповідачки, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою на одну дитину та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів. Отже, судом встановлено, що відповідачка окрім спільної з позивачем дитини, на своєму утримані ще має малолітню дитину та старшу повнолітню доньку з інвалідністю. Нормою ст. 198 СК України покладено обов`язок на батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідачки на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial