Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

16 листопада 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 07 листопада 1998 року у Нововолинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис №320. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 1998 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вони не розуміють один одного, не можуть знайти спільних рішень при веденні спільного господарства, розподілення і використання сімейного бюджету. На даний час кожен з них живе власними проблемами та життям, вони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними припинені та вони не вважають за необхідне їх відновлювати, а тому просить суд розірвати шлюб в судовому порядку. Прізвище після розірвання шлюбу змінювати не бажає. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Свередюк Ю.А. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с. 38). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с.43). Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Врахувавши наведені норми права, дослідивши письмові докази, а саме: свідоцтво про одруження (а.с. 3-4), копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5), копію паспорта [PERSON] (а.с.6), копію посвідчення [PERSON] (а.с.7), суд дійшов висновку, що сумісне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, а тому суд позов задоволює і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Прізвище позивача, після розірвання шлюбу, суд не змінює. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , як інвалід І групи (а.с.7), була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved