Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивачка, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.26) , просить ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 18.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №126; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] "; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 992,40грн. сплаченого судового збору (а.с.1-5). Свої вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбу із [PERSON] . За час спільного сімейного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час, вони з відповідачем проживають окремо, діти проживають разом з нею, фактично їх сім`я розпалася. Жодних подружніх стосунків вони не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, провокує конфліктні ситуації. Дана антиморальна поведінка згубно впливає на її психічний стан та стан їх дітей, викликає постійний стрес. Відповідач робить спільне життя нестерпним та взагалі неможливим. В зв`язку з чим збереження шлюбу між ними буде суперечити її інтересам та інтересам їх дітей. Син, [PERSON] , та донька, [PERSON] , з народження проживають з нею. Вона піклується про дітей, дбає про їхнє благополуччя, виховання, старається забезпечити їх усім необхідним, створює для них усі умови для комфорту. Тому вважає, що після розлучення діти повинні залишитися проживати з нею, оскільки це відповідає їхнім інтересам та бажанню. Після того, як вони з відповідачем почали жити окремо, діти, [PERSON] та [PERSON] , залишилися проживати з нею та знаходяться повністю на її утриманні. Умови проживання є комфортними та прийнятними для дітей. Вона піклується про них, старається забезпечити їх усім необхідним і дбає про їх благополуччя. На даний час вона створює для них всі умови для комфорту. Витрати для виховання та прожиття дітей є досить значні. Дані потреби вона намагається забезпечити. Проте, вона перебуває у доволі скрутному матеріальному становищ,і та забезпечити в повній мірі потреби [PERSON] та [PERSON] їй важко. На момент звернення до суду з цим позовом між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання батьком свого обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, інших утриманців немає, тому може і зобов`язаний допомагати своїм дітям матеріально. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом,про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.32), подала заяву, згідно якої просить розгляд справи за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів проводити у її відсутності. Просить позов задоволити, у разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.33). Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнав в повному об`ємі, не заперечив проти їх задоволення. Cуд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, належить до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] , 18.08.2012 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №126. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [INFO] - донька, [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.10) та 28.08.2013 - син, [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.11) . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася. Спору щодо визначення місця проживання дітей між сторонами не має. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задоволити. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, діти сторін по справі проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює. Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітніх дітей є обов`язком батьків, а відповідач [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов [PERSON] , про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , те що вона не працює, не має стабільного доходу, матеріальне становище відповідача [PERSON] , відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей , з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому , суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд також враховує, що позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved