Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

23.11.2021 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Енгельса, Решетилівського району, Полтавської області, розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифіката серії ПЛ №0101760 від 22.04.1997 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняла її рідна сестра, мати позивача [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняв позивач на підставі заповіту. До складу спадщини увійшли всі права та обов`язки його матері, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі і право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса, Решетилівського району, Полтавської області, яку [PERSON] успадкувала після смерті своєї сестри - [PERSON] , але не переоформила на себе. 05 серпня 2021 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право [PERSON] на нього. Провадження у справі відкрито 29.11.2021, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Окрім цього, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 09.12.2021 Решетилівською державною нотаріальною конторою Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) надано до суду витребувану інформацію (а.с. 37, т. 1). 17.12.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області до суду подано пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (а.с. 41-42, т. 1). 04.01.2022 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області до суду подано відзив на позовну заяву, до якого були долучені витребувані докази на виконання вимог ухвали суду від 29 листопада 2021. У своєму відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки позивачем мав бути поданий позов про визнання права власності на завершення приватизації, а не на визнання права власності на земельну часту (пай), позивачем обрано неправильний та неефективний спосіб захисту. Щодо належності відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, то відповідачем зазначається, що Головне управління у відповідності до законів України здійснює свої повноваження лише щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, в межах визначених законами України, натомість сільські, селищні, міські ради наділені повноваженнями щодо виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Головне управління не є належним відповідачем у даній справі, оскільки сільські, селищі, міські ради наділені повноваженнями щодо виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач на підтвердження своєї вимоги про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування не зазначає жодної обставини, яка б вказувала, що відповідач - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області порушує її права щодо земельної частки (паю), яке є предметом спору, і до Головного управління не заявлено жодної позовної вимоги. Окрім цього, відповідач зазначає щодо строків позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до позиції ВС, викладеної у постанові від 13.11.2020 у справі № 530/1367/18, розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитися з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач, як член колгоспу, повинен був дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП державного акту на землю. Позивачем зазначається, що [PERSON] померла [INFO] , а її спадкоємець померла [INFO] . Відтак про не закінчення процедури приватизації земельної ділянки спадкодавцями позивач міг довідатися з моменту відкриття спадщини, тобто дня смерті його матері, а саме: [INFO] . Таким чином на думку відповідача позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Окрім того, просив розглянути справу за відсутності представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з урахуванням доданого відзиву (а.с. 59-62, 63-64, 65-68, 69-81, т. 1). 05.01.2022 на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2021 Ковельська державна нотаріальна контора Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) надала лист до суду, в якому повідомляють, що спадкова справа № 70/2003 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] передана на зберігання до Волинського обласного державного нотаріального архіву за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 67, к. 802. 19.01.2022 позивачем до суду надано відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 88-89, т. 1), в якому зазначає, що ГУ Держгеокадастр у Полтавській області додатково підтверджує факт, що рідна сестра його мами [PERSON] включена в список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса та на її ім`я зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай). В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Решетилівською РДА ім. Енгельса відсутній підпис [PERSON] про отримання сертифіката. Також не заперечується членство [PERSON] в КСП ім. Енгельса м. Решетилівка, Полтавської області. Щодо інших аргументів, зазначених у відзиві, позивач вказує наступне. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області зазначає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем було обрано неправильний та неефективний спосіб захисту, що доцільно було б подати позов про визнання права на завершення приватизації, а не визнання права власності на земельну частку (пай). З даним твердженням позивач не погоджується, тому що предметом даного позову є право на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцеві [PERSON] , а не завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки. Зазначає, що в даній ситуації не йдеться про приватизацію земельних ділянок, а тому не підлягають застосуванню норми Земельного кодексу України, які регулюють порядок набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Також не є актуальними в даній справі вказані відповідачем постанови Верховного Суду, оскільки вони стосуються судової практики щодо визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів про право власності на землю на ім`я спадкодавця. В жодній з перелічених постанов Верховного Суду не розглядаються питання щодо порядку спадкування права на земельну частку (пай). Також зазначає, що Головне управління Держгеокадастр у Полтавській області було залучене в справу у зв`язку з тим, що в цій установі зберігаються наступні документи, а саме: примірник Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ-10 від 10.08.1995 виданий КСГП ім. Енгельса, Решетилівського району Полтавської області; додаток до державного акта; список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Решетилівською РДА ім. Енгельса, повернуті сертифікати на право на земельну частку (пай) після виділення землі в натурі та сертифікати, які не були отримані їх власниками. Головне управління надало копію державного акта, повідомило, що [PERSON] була внесена в список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса. Згідно з книгою реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0101760, який зареєстрований за № 617 від 22.04.1997 і в даній книзі відсутній її підпис про отримання сертифіката. Разом з цим Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області на запит нотаріуса не надало спадкоємцю сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий [PERSON] , що унеможливило оформлення спадщини на дане майно у нотаріуса. Також не було повідомлено про відсутність сертифіката чи місце його збереження. Щодо строків позовної давності позивач зазначає наступне. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст. 257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня ,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до відмови державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області від 05.08.2021 № 1061/01-16 мама позивача своєчасно прийняла спадщину після смерті своєї сестри, а позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно він не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не отримав сертифікату на земельну частку (пай) і на запит нотаріуса вказаний документ не був йому наданий. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Про порушення свого права позивач дізнався лише в 2021 році, коли почав збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим позивач не пропустив строк позовної давності. Також просить врахувати, що його тітка [PERSON] набула право на земельну частку (пай) з дня видачі сільськогосподарському підприємству державного акта на землю, в додатку до якого вона вказана. З того часу її право не оспорювалося та припинено не було. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено. Просить повність задовільнити позов та визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 18.01.2022 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Хомич А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі. 24.01.2022 представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. подано клопотання про витребування доказів. 25.01.2022 через систему електронний суд представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. подано клопотання про витребування доказів. 25.01.2022 ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Хомич А.В. про витребування доказів було задоволено частково. 22.02.2022 представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі. 23.02.2022 представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. подано до суду клопотання про долучення письмових доказів. 02.03.2022 представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі. Ухвалою суду від 02.03.2022 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Хомич А.В. про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі. 15.03.2022 від Полтавського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшли витребувані докази. 15.03.2022 від Волинського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшли витребувані докази. 26.04.2022 від Полтавського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшов лист. Відповідачі по справі Решетилівська міська рада Полтавської області та Дубівська сільська рада Ковельського району Волинської області у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалися. Проведення підготовчого судового засідання неодноразово відкладалося з різних підстав. Ухвалою суду від 03.05.2022 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. 05.05.2022 від Волинського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшли витребувані докази, а саме: копія спадкової справи № 70 до майна померлої [INFO] [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником позивача [PERSON] адвокатом Хомич А.В. 16.06.2022 подано заяву, в якій вони просять судове засідання, яке призначено на 16.06.2022 провести за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. . Відповідач Решетилівська міська рада Полтавської області подав до суду заяву, в якій просить слухати справу без участі представника. При вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Манжос І.П. подано до суду заява про розгляд справи без участі, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління з урахуванням правової позиції викладеної у раніше надісланому письмовому відзиві від 30.12.2021. Відповідач - Дубівська сільська рада Ковельського району Волинської області не надавав до суду будь яких заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності чи за відсутності їхнього представника. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 01.12.2020 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 7, т. 1). Згідно копії свідоцтва Серії № [NUMBER] , виданого 08 січня 2002 року Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8, т. 1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) із земель , які перебувають у колективній власності КСП ім. Енгельса, Решетилівського району Полтавської області, розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0101760 зареєстрований за № 617 від 22.04.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай). За життя від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняла її рідна сестра, мати позивача [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Лиманської другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 01.12.2020 за № 409, та яка міститься в матеріалах спадкової справи № 70, заведеної в Ковельській державній нотаріальній конторі Волинської області щодо майна померлої [PERSON] , вбачається, що від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався, заборони (арешту) на майно не накладено. З дня смерті [PERSON] спадщину прийняла її сестра [PERSON] , яка здійснювала догляд за домогосподарством, обробляла огород, сплачувала всі необхідні платежі (а.с.190 оборот т.1). Згідно копії рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2021, яким заяву [PERSON] про встановлення родинних відносин було задоволено. Встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Жовтневе Решетилівського району Полтавської області була рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Дубове Ковельського району Волинської області (а.с. 9, т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.06.1949, батьками [PERSON] записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 10, т. 1). З наданої копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВАС № 970412 від 31.01.2003 вбачається, що державний нотаріус Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області Голомис С.В. на підставі заповіту посвідченого 11.09.2000 за Р. № 115 Дубівською сільською радою посвідчив, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] яка померла [INFO] є її син [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] (а.с. 11, т. 1). Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області своїм листом надало інформацію [PERSON] на його звернення щодо інформації необхідної для оформлення спадщини громадянки [PERSON] (а.с. 12, т. 1). В якому повідомляється, що гр. [PERSON] була включена у списки на отримання земельної частки (пай) КСП ім. Енгельса, Решетилівського району, Полтавської області. На підставі розпорядження Решетилівської районної державної адміністрації від 28.02.1997 року № 49 [PERSON] був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0101760 від 22.04.1997 року на 3,76 га умовних кадастрових гектарів. Сертифікат зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Енгельса, зберігається у Решетилівському відділі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області і рахується як не витребуваний власником. 12.05.2021 державний нотаріус Голомис С.В. листом за Вих. № 624/01-16 звертався до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання архівного примірника Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0101760 виданий 22.04.1997 Решетилівською райдержадміністрацією Полтавської області, що належить [PERSON] , яка померла [INFO] , який знаходиться в справах Державного земельного кадастру Полтавської області, що необхідно для оформлення спадщини. Вищевказаний документ просив надати [PERSON] (а.с. 13, т. 1). Згідно листа-відповіді за Вих. № 81/114-21 від 30.06.2021, яким ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надало відповідь на лист ДВ Голомис С.В. за Вих. № 264/01-16 від 12.05.2021, в якому зазначено, що згідно «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Решетилівською РДП «Енгельса», на підставі розпорядження Решетилівської РДА від 28.02.1997 № 49 на ім`я [PERSON] був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0101760 від 22.04.1997 року на 3,76 умовних кадастрових гектарів. В даній відповіді Головне управління посилалося та роз`яснювало положення ст. 19 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України, однак не надало архівний примірник вищевказаного сертифікату (а.с. 14, т. 1). 05.08.2021 державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області Голомис С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право [PERSON] на нього та рекомендовано звернутися до суду про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (а.с. 15, т. 1). Відповідно до державного акта на право колективної власності на землю (серії ПЛ-10), виданого КСГП ім. Енгельса Решетилівського району Полтавської області (адреса: смт. Решетилівка, Полтавської області) Решетилівською районною радою народних депутатів Решетилівського району Полтавської області, вбачається, що КСГП ім. Енгельса передано у колективну власність 2436 87 гектарів землі в межах з планом, землю передано у колективну власність для ведення сільського господарства відповідно до рішення Решетилівською районною радою народних депутатів від 25.05.1995. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 10 (а.с. 18-19, 65-68, т. 1). Решетилівською державною нотаріальною конторою Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) надано інформацію, що заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , Решетилівською державною нотаріальною конторою не посвідчувався. Про заведення спадкової справи, після померлої [INFO] [PERSON] відомості відсутні. Інформація перевірена за період з 01.09.2001 року по даний час. За період інформації щодо наявності (відсутності) спадкової справи за період 09.09.1999 по 01.06.2001 рекомендовано звернутися в Полтавський обласний державний нотаріальний архів (а.с. 37. т. 1). Згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ПЛ № 0101760, який видано громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса Решетилівського району Полтавської області [PERSON] на підставі розпорядження Решетилівської райдержадміністрації від 28.02.1997 № 49, вбачається, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Даний Сертифікат зареєстровано 22.04.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 617 (а.с. 63-64, т. 1). Також, [PERSON] зазначена у Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса Решетилівського району під № 360 (а.с. 76, т. 1). Згідно відповіді Ковельської державної нотаріальної контори волинської області, спадкова справа № 70/2003 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] передана на зберігання до Волинського обласного державного нотаріального архіву (а.с. 86, т. 1). Згідно супровідного листа та архівної довідки Архівного відділу Полтавської районної державної адміністрації від 20.01.2022, № 07-03-Р/08 щодо якої проведено реорганізацію колгоспу імені Енгельса в колективне сільськогосподарське підприємство імені Енгельса та подальшу реорганізацію останнього шляхом перетворення у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб». Відповідно до копії архівної пенсійної справи [PERSON] , 1909 року народження, серед документів якої є довідки з колгоспу ім. Енгельса та трудова книжка, які підтверджують членство [PERSON] в колгоспі ім. Енгельса, а в подальшому в КСП ім. Енгельса (а.с. 137-149, т. 1). З відповіді Полтавського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що згідно проведеної перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ решетилівської ДНК встановлено, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Алфавітні книги обліку спадкових справ решетилівської ДНК в період з 2007 року по 2022 рік включно до архіву на зберігання не передавались. З наданих довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68588783 від 17.02.2022 року, (заповіти/ спадкові договори) № 68588768 від 17.02.2022, за параметрами запиту [PERSON] , 1909, інформація відсутня (а.с. 171, 172, 173, т. 1). З витребуваної копії спадкової справи № 70, заведеної в Ковельській державній нотаріальній конторі Волинської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Також в матеріалах даної спадкової справи міститься довідка Виконавчого комітету Лиманської другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 01.12.2020 за № 409 про те, що з дня смерті [PERSON] спадщину прийняла її сестра [PERSON] , яка здійснювала догляд за домогосподарством, обробляла огород, сплачувала всі необхідні платежі. 31.01.2003 та 01.02.2003 державним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , як спадкоємця майна померлої [PERSON] (а.с. 175-194. Т. 1). Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. У абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються\~ЦК України. Згідно зі\~ст. 524 ЦК УРСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі\~ст. 548 ЦК УРСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Доказами справи у їх сукупності підтверджений факт прийняття [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , остання прийняла спадщину після померлої сестри [PERSON] , та успадкування ним права на земельну частку (пай), яке належало померлій [INFO] [PERSON] . За життя мати позивача [PERSON] не переоформила на себе. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Стаття 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину. Відповідно до вимог статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з матеріалів справи, позивач не отримав свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документа - оригінала вищезазначеного сертифіката, який підтверджує право [PERSON] на нього. Це є перешкодою позивачам в оформленні в нотаріальному порядку спадкових прав на спірну земельну частку (пай). За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) не було надано на запит державного нотаріуса Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11). Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Щодо застосування строків позовної давності, про що заявлено у відзиві на позов відповідачем у справі ГУ Держгеокадастр у Полтавській області суд зазначає наступне. Позивач у справі звернувся до суду для захисту своїх спадкових прав, які він у встановленому законом порядку реалізував шляхом звернення до нотаріуса та оформлення спадщини на частину спадкового майна. Відповідно до відмови державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області від 05.08.2021 № 1061/01-16, вбачається, що [PERSON] - мати позивача [PERSON] , своєчасно прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , а позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно він не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не отримав сертифікату на земельну частку (пай) і на запит нотаріуса вказаний документ не був йому наданий. Разом з цим, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області до відзиву надало суду копію сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я померлої [PERSON] . Таким чином, ненадання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області достовірної та повної інформації на запит державного нотаріуса, перешкодило нотаріусу належним чином оформити спадкові права позивача на увесь склад спадщини, зокрема на земельну частку пай, яка належала [PERSON] та після смерті якої успадкувала її сестра мати позивача [PERSON] . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщина (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963р.). Аналогічні норми закріплені в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до яких незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Судом достовірно встановлено, що мати позивача [PERSON] успадкувала після смерті своєї сестри [PERSON] право на земельну частку пай, який за життя не оформила шляхом отримання державного акту в порядку спадкування на підставі сетрифікату. Таким чином зазначене право успадковано позивачем у встановленому законом порядку, оскільки він із дотримання норм законодавства прийняв спадщину після смерті матері. Про порушення свого права, тобто про неможливість належним чином оформити спадщину на земельну частку пай після смерті матері, яка в свою чергу успадкувала це право після смерті своєї сестри, позивач дізнався лише в 2021 році, коли почав збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину та з моменту отримання нотаріусом 08.07.2021 відповіді від ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.192 т.1) у зв`язку з чим позивач не пропустив строк позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] строк позовної давності не пропущений, тому клопотання ГУ Держгеокадарстру у Полтавській області про застосування строків позовної давності, висловлене у відзиві на позов, не підлягає задоволенню, а порушені права та інтереси позивача підлягають захисту. Також суд не бере до уваги доводи відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області щодо застосування правових позицій Верховного Суду, оскільки зазначені у відзиві постанови ВС стосуються вирішення спорів з приводу спадкування права завершення процедури приватизації спадкодавцем, що є відмінним від характеру виниклих у даній справі правовідносин спадкування. Окрім цього, щодо заявлених позивних вимог позивача [PERSON] , суд зазначає наступне. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання за ним право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Енгельса, Решетилівського району, Полтавської області, розміром 3,\~49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифіката серії ПЛ №0101760 від 22.04.1997 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Із встановлених судом обставин на підставі письмових доказів встановлено, що відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0101760 від 22.04.1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса розміром 3,\~76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 63-64, т. 1). Щодо розміру земельної частки (паю) 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), також зазначає у своїх листах та відзиві на позов ГУ Держгеокадастр у Полтавській області (а.с. 12, 14, 59-62, т. 1). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені висновки щодо обрання способів захисту судом висловлені у Постановах Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Судом не здійснюється вихід за межі позовних вимог, задовольняючи їх шляхом визнання права власності на земельну частку (пай) в розмірі 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як зазначено в сертифікаті серії ПЛ № 0101760 від 22.04.1997, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , замість вказаних позивачем у позові 3,49, оскільки такий спосіб захисту інтересів позивача на думку суду є найбільш ефективним та не суперечить принципам цивільного судочинства. Узагальнюючи вище викладене, судом достовірно встановлено, що померлій [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Енгельса розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), спадщину після її смерті прийняла її сестра [PERSON] , однак за життя не оформила у встановленому порядку своїх прав на зазначену земельну ділянку. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, проте нотаріус не видав йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) через відсутність документа, який підтверджує право [PERSON] на нього, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), який не було надано нотаріусу на його запит Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, який в свою чергу було надано суду під час розгляду даної справи. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved