Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

25 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з Природного заповідника «Древлянський» за період з 17 липня 2018 року по 22 квітня 2022 року на його користь 683 781 гривню відповідно до частини 1 та 56 951 гривню 75 копійок відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон 1), мотивуючи свої вимоги тим, що він, як пенсіонер, що працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на визначені вказаними правовими нормами доплату та підвищення до оплати праці, однак, відповідач, всупереч вимогам Закону, вказані кошти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість на вказані ним суми. Учасники справи про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились, позивач надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, представник відповідача у наданій суду заяві також просить розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення позову заперечує, представник третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. [PERSON] з 07 червня 2016 року працює в природному заповіднику "Древлянський", з 21 березня 2018 року перебуває на пенсії за віком, тобто, є працюючим пенсіонером та має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Зазначені обставини підтверджуються наданими суду відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб (а.с. 15) та копіями пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 26) й посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER] (а.с. 25). 21 квітня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести нарахування та виплату доплат до заробітної плати відповідно до частин 1 та 2 статті 39 Закону 1, однак, листом №01-12/97 від 22 квітня 2022 року відповідач повідомив позивача, що нарахування та виплата зазначених [PERSON] доплат до заробітної плати проводитись не буде, оскільки з 2015 року вказані виплати були припинені і підприємство вже не нараховує доплату та не подає розрахунки до управління праці, що підтверджується копіями заяви (а.с. 12-13) та листа (а.с. 14). Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на таке. Предметом спору є невиплата доплати до заробітної плати та додаткового підвищення до заробітної плати, що передбачені статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стаття 39 Закону 1 у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена у такому вигляді: "1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України". 28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII (далі - Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ вказане Рішення не містить. 04 лютого 2016 року прийнято Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №987-VIII, який згідно з розділом ІІ "Прикінцеві положення" набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту: "Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України". Постановою Кабінету міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . До 2016 року пп.5, п.11 п.4 Порядку було передбачено виплату доплат особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону (796-12 ), пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 ( 836-96-п ) та доплату особам, які працюють у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів відповідно до статті 39 Закону (796-12) та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5 Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Відповідно до п.4 пп.11 Постанови в редакції Постанови Кабінету міністрів України №759 від 26 жовтня 2016 року (станом на момент виникнення спірних правовідносин) виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом (796-12), проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: доплата особам, які працюють у зоні відчуження, відповідно до статті 39 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. N 831 (831-2008-п ) "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження". Соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями (далі - підприємства) відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики. З урахуванням викладеного, суд погоджується з твердженням позивача про те, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішенням від 17 липня 2018 року за №6-р/2018 відновлено його право на отримання доплати до заробітної плати та підвищення до пенсії, як працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі частин 1 та 2 статті 39 Закону 1. Також, на підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, у підприємств, установ, організацій, які знаходяться на території зон радіоактивного забруднення (крім зони відчуження) відсутній обов`язок подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті 39 Закону 1. Разом с тим, суд зважає також і на таке. Частиною 1 статті 13 Закону 1 визначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її. Згідно статті 62 Закону 1 роз`яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб`єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пунктом 1 якого визначено, що цей Порядок визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики. Крім цього, відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів. З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що відсутність у відповідача обов`язку подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не тягне за собою безумовного виникнення у відповідача обов`язку сплачувати за власний рахунок коштів, що мають бути передбачені відповідними бюджетними програмами. Тобто, право позивача на отримання доплати до заробітної плати та підвищення до пенсії, гарантоване Державою, може бути реалізоване шляхом звернення до розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. №936. З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed