Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

В вересні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду м.Києва з цивільним позовом до Акціонерного товариства « Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 16 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 7165, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства « Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 19620 грн.75 коп. за кредитним договором №4493006 від 08.05.2013 року, укладеним між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. від 28.05.2019 року відкрито виконавче провадження про примусове стягнення грошових коштів в розмірі 19620 грн.75 коп., згідно вчиненого виконавчого напису. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року у справі №758/9244/19, визнано виконавчий напис від 16 серпня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. зареєстрований №7165, такий що не підлягає виконанню. Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57119634 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №7165 від 16.08.2018 року. За період з 01 травня 2019 року по 30 липня 2020 року із заробітної плати [PERSON] було стягнуто 20004 грн.10 коп. Просить стягнути з Акціонерного товариства « Перший Український Міжнародний Банк», безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. Позивач подав заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення частково позову з таких підстав. 16 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 7165, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства « Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 19620 грн.75 коп. за кредитним договором №4493006 від 08.05.2013 року, укладеним між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. від 28.05.2019 року відкрито виконавче провадження про примусове стягнення грошових коштів в розмірі 19620 грн.75 коп., згідно вчиненого виконавчого напису. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року у справі №758/9244/19, визнано виконавчий напис від 16 серпня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. зареєстрований №7165, такий що не підлягає виконанню. Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57119634 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №7165 від 16.08.2018 року. За період з 01 травня 2019 року по 30 липня 2020 року із заробітної плати [PERSON] було стягнуто 22004 грн.10 коп., про що свідчить довідка від 12.08.2020 року за №26 видана ТОВ «Група компаній «Рідна Марка». Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку правомірно посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Із аналізу ст.1212 ЦК України, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Суд вважає, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Позивачем, як передбачено ст.444 ЦПК України, до позову долучено документи, які підтверджують те, що суму, списано із заробітної плати позивача на підставі постанови приватного виконавця. Відповідно до ч.1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20.02.2020 року, у справі №758/9244/19 яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис від 16 серпня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. зареєстрований №7165, таким що не підлягає виконанню, а відповідачем не наведено доводів та не надано жодних доказів на підтвердження існування інших зобов`язань з позивачем, як на підставу отримання ним грошових коштів, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки стягнута сума в розмірі Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 19620 грн.75 коп., оскільки стягнута сума в розмірі 22004 грн.10 коп., включає також винагороду приватного виконавця. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Враховуючи те, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку зі стягненням винагороди приватного виконавця Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному розмірі, а саме по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 908,00 гривень. Також позивач просив стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду Договір від 19 листопада 2020 року про надання правничої допомоги в укладений між адвокатом Шаповал М.С. та [PERSON]. Суду наданий розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги та судових витрат, які складають 3000 гривень. Сплата коштів підтверджується копіями квитанції до прибуткового касового ордера від 20.11.2020 року на суму 3000 грн. З врахуванням складністю справи, витраченим часом на виконання робіт по надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень Враховуючи викладене,

Outcome: partial