Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на балансі Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» перебуває гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] на підставі ордеру була поселена на одне ліжко-місце у вказаний гуртожиток та зареєстрована 31.01.2012 року. На відповідачку також було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування житловою площею і комунальними послугами. Проте, відповідачка протягом періоду з 01.02.2018 року по 01.12.2020 року оплату за користування житловою площею та комунальні послуги в повному обсязі не здійснювала, внаслідок чого станом на 01.12.2020 року утворилась заборгованість в сумі 26855 грн. 94 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 1848 грн. 67 коп., три проценти річних в сумі 1102 грн. 06 коп., а також судовий збір в сумі 2102 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.03.2021 року позов було задоволено. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.05.2022 року заочне рішення від 17.03.2021 року було скасовано, а справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданому відзиві відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що порядок користування житловою площею в гуртожитку визначається договором, що укладається перед вселенням особи. Проте, позивачем до позову не надано договору, який би визначав істотні умови проживання в гуртожитку та умови оплати за користування будь-якими послугами, які надаються власником. Розрахунки заборгованості нічим не підтверджені. Також відповідачка посилалась на те, що позивачем у справі зазначено Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», Виробничий підрозділ «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Таким чином, не зрозуміло хто є позивачем у справі та на користь кого вона повинна буде сплачувати заборгованість в разі задоволення судом позову. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що гуртожиток по [ADDRESS] перебуває на балансі Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідачка на підставі ордеру №1 від 31.01.2012 року була поселена у гуртожиток, на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. До позовної заяви надано особові картки відповідачки з розбивкою нарахувань за кожним місяць та датами оплати. Розмір плати за комунальні послуги розрахований виходячи із розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у господарському віданні позивача та на балансі його структурного підрозділу в особі Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідачка [PERSON] на підставі ордеру №1 від 31.01.2012 року була поселена на одне ліжко-місце у вказаний гуртожиток та зареєстрована за вказаною адресою з лютого 2012 року по теперішній час. На [PERSON] для проведення оплати за користування житловою площею та комунальними послугами відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Як зазначив позивач, відповідачка протягом періоду з 01.02.2018 року по 30.11.2020 року оплату за користування житловою площею та комунальні послуги в повному обсязі не здійснювала, в зв`язку з чим, згідно наданого розрахунку, за вказаний вище період утворилась заборгованість в сумі 29806 грн. 67 коп., що становить заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., а також нараховані у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 1848 грн. 67 коп. та три відсотки річних в сумі 1102 грн. 06 коп. Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно ч.1 ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі - Правила) користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. Відповідно до п.7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також відповідно до п.11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 (далі - Примірне положення) наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.15 Примірного положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введено в дію з 01.05.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналогічний обов`язок покладався на споживача відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», що діяв в період спірних правовідносин до 01.05.2019 року. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже законодавством встановлений обов`язок споживача сплачувати в повному обсязі спожиті комунальні послуги. Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18). В зв`язку з цим, суд відхиляє, як безпідставні, заперечення відповідачки щодо відсутності укладеного з позивачем договору, оскільки відсутність останнього не звільняє її, як споживача, від обов`язку оплачувати фактично надані позивачем та спожиті нею послуги. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження існування між сторонами зобов`язальних правовідносин з отримання відповідачкою від позивача в строкове платне користування (найм) житлового приміщення - одного ліжко-місця у гуртожитку по [ADDRESS] , оскільки відповідачка вселилась до житлового приміщення на підставі ордеру, виданого за спільним рішенням адміністрації регіональної філії «Придніпровська залізниця» та відповідного профспілкового комітету, на її ім`я був відкритий особовий рахунок. У зв`язку із цим у відповідачки виник обов`язок сплачувати щомісячно позивачу плату за проживання в найманому житловому приміщенні гуртожитку. Така плата включає в себе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, а також інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання. Проте, плата за користування спожитими послугами відповідачкою вносилась не в повному обсязі. Згідно наданих відомостей по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що за період з 01.02.2018 року по 30.11.2020 року по ньому обліковується заборгованість в сумі 26855 грн. 94 коп. Заперечуючи проти правильності нарахувань оплати за послуги та розміру заборгованості, відповідачка власних розрахунків не навела, доказів, які б спростовували позовні вимоги в цій частині не надала. В той час, в наданих позивачем особових рахунках відображено щомісячні нарахування по кожному виду послуг, сума до сплати, фактично сплачені суми. Відповідні нарахування проводились згідно показань засобів обліку, а за їх відсутності - пропорційно між усіма споживачами та відповідно до затверджених тарифів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки трьох процентів річних та інфляційних витрат також підлягають задоволенню в повному обсязі, та згідно із розрахунком, наданим позивачем, з яким погоджується суд, з відповідачки на користь позивача також слід стягнути за час прострочення оплати за проживання в гуртожитку та надані комунальні послуги за період з 01.02.2018 року по 30.11.2020 року три проценти річних у розмірі 1102 грн. 06 коп. та інфляційні витрати в сумі 1848 грн. 67 коп. В зв`язку з цим, всього з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за проживання у гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2018 року по 30.11.2020 року в сумі 29806 грн. 67 коп., що становить заборгованість з оплати за користування житловим приміщенням та спожиті комунальні послуги в сумі 26855 грн. 94 коп., інфляційні витрати в сумі 1848 грн. 67 коп., три проценти річних в сумі 1102 грн. 06 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2102 грн. Стосовно доводів відповідачки про те, що позивачем у справі зазначено Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», Виробничий підрозділ «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», в зв`язку з чим не зрозуміло хто є позивачем у справі, суд враховує наступне. В позовній заяві позивачем зазначено Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі його Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» та Виробничого підрозділу «Дніпровське регіональне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», на балансі якого перебуває гуртожиток. Оскільки відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами у справі можуть бути виключно фізичні і юридичні особи, а також держава, присуджені за рішенням суду кошти підлягають стягненню саме на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», що є юридичною особою, оскільки філія та виробничий підрозділ відповідного статусу не мають. На підставі викладеного,

Outcome: approved