Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визначення права власності в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Єдиною спадкоємицею [PERSON] є його донька [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 540 від 17.02.1972 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1977 від 05.09.1992 року. По факту смерті державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. була заведена спадкова справа № 155/2021. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 1/50 частки будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків за адресою: [ADDRESS] (згідно Рішення 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25.12.2015 року вулиця « [PERSON] » перейменовано на вулицю «Грохольських»), належної померлому на підставі Рішення постійно діючого Вінницького третейського суду при ТБ «Всеукраїнська» від 27.05.2008 року, справа № 0115/08, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 30.05.2008 році в реєстровій книзі № 93 за реєстровим номером запису 9058, та частку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої у. [ADDRESS] , цільове призначення: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд». 16.01.2021 року [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: на 1/50 частки будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2021 року № 2020/02-31 державний нотаріус Дишкант М.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», кадастровий номер 0510136600:02:014:0258, належну [PERSON] , який помер [INFO] , зазначивши, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603470, виданого Вінницькою міською радою 01.10.2010 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006800580, з додатком серія АА № 062258, належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника). Просила суд, \~ \~ \~ \~визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», кадастровий номер 0510136600:02:014:0258 наступним чином: визначити, що частка [PERSON] , 1935 року народження, який помер [INFO] , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510136600:02:014:0258. що розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1/4 частки: визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510136600:02:014:0258, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить ј частки; визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510136600:02:014:0258, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частки. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 частки земельної ділянки за кадастровим номером 0510136600:02:014:0258, що розташована за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . В підготовчому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожна окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд позовні вимоги задовольнити. В підготовчому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала, щодо їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що має місце в даному випадку. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, спадкової справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.10). Єдиною спадкоємицею [PERSON] є його донька [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 540 від 17.02.1972 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1977 від 05.09.1992 року (а.с.11-12). По факту смерті державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. була заведена спадкова справа № 155/2021. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 1/50 частки будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків за адресою: [ADDRESS] (згідно Рішення 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25.12.2015 року вулиця « [PERSON] » перейменовано на вулицю «Грохольських»), належної померлому на підставі Рішення постійно діючого Вінницького третейського суду при ТБ «Всеукраїнська» від 27.05.2008 року, справа № 0115/08, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 30.05.2008 році в реєстровій книзі № 93 за реєстровим номером запису 9058, та частку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої у. [ADDRESS] , цільове призначення: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» (а.с.13-14, 17-21). 16.01.2021 року [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: на 1/50 частки будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2021 року № 2020/02-31 державний нотаріус Дишкант М.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», кадастровий номер 0510136600:02:014:0258, належну [PERSON] , який помер [INFO] , зазначивши, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603470, виданого Вінницькою міською радою 01.10.2010 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006800580, з додатком серія АА № 062258, належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника) (а.с.22). Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також суд при ухваленні рішення бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а в силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Згідно з п. 3.1. роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця з спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинили внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved