Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2022 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття та матері спільної з чоловіком дитини до досягнення дитиною трирічного віку, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23.09.2020 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №261. Стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23.09.2020 року в Київському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №261. Від цього шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з матір`ю. Зазначає, що протягом останнього року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага,стали частими сварки, тому було припинено спільне проживання. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Утриманням і вихованням сина повністю займається матір дитини, а батько участі в утриманні і вихованні дитини не бере та добровільно не допомагає в її утриманні. Позивач має невеликий розмір доходу, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів доходу, оскільки працює та має доходи, інших утриманців немає. Також, [PERSON] вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, враховуючи, що він є здоровий, працездатний, інших осіб на утриманні не має, працює, має доходи. Ухвалою суду від 11.04.2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття та на утримання [PERSON] матері дитини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково. Відповідач зазначив, що дійсно стосунки між подружжям погіршилися, але він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та надає посильну матеріальну допомогу в утриманні дружини та їх неповнолітнього сина, як шляхом передання особисто [PERSON] коштів на їх утримання і проживання, так і шляхом переказу цих коштів на банківську картку позивача. Вважає, що найбільш оптимальним розміром аліментів як на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. так і на утримання [PERSON] матері дитини, до досягнення дитиною трьох років, були би по 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача, що в сумі складає 1/3 частину його заробітку (доходу). Відповідач вказав, що в його оренді знаходиться нерухомість, на утримання якої потребується значна сума коштів. Також, зважаючи на необхідність проживання та задоволення побутових потреб, в одежі, харчуванні та інших затратах, [PERSON] було взято кредит, сума заборгованості за яким станом на 27.04.2021 року складає 21112,52 гривень (а.с.21-22). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із письмовою заявою, в якій просив надати йому із позивачем [PERSON] строк для примирення протягом 4-х місяців. Зазначив, що в них немає підстав для розірвання шлюбу, оскільки вони одружилися і жили в почуттях любові та взаємоповаги, але народження сина, збільшення сімейних обов`язків та через ряд побутових питань у подружжя стало виникати цілий ряд непорозумінь, які потребують взаємних поступок (а.с.33). Ухвалою суду від 17.05.2022 року призначено [PERSON] та [PERSON] строк для примирення в 1 місяць. Ухвалою суду від 13.06.2022 року було відновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю. Вказала, що примирення в наданий судом строк не відбулося, відповідач навіть не намагався цього робити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, згоден з розірванням шлюбу та сплачувати аліменти на сина та його матір по 1/6 частки доходу. Зазначив, що він має кредитні зобов`язання та орендує житло, також допомагає діду з бабою, які мають двох дітей та отримують пенсію. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити частково. Згоден з розірванням шлюбу, аліменти стягнути у розмірі, зазначеному у відзиві, по 1/6 частині заробітку. Заслухавши позивача, її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані документи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №261, вбачається, що сторони 23.09.2020 року зареєстрували шлюб (а.с.6). Відповідно свідоцтва про народження (а.с.7), сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ксерокопії паспорту (а.с.10), довідки (а.с.11), позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за різними адресами. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній. Суперечок про місце проживання дитини немає. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, примирення в наданий судом строк не досягнуто, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання. Суд вважає визначити розмір аліментів - 1/4 частку всіх видів доходу відповідача щомісячно на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] . При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, працює, інших аліментних обов`язків немає, а також враховує стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, те, що матір дитини не працює. Виходячи з обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, враховуючи, що обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітньої дитини є абсолютним, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх сина у розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця. Як вже було встановлено судом, від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.8 - довідка, а.с.7 - свідоцтво про народження). Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач працездатний та працевлаштований, інших утриманців немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Також суд зазначає, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач у справі може надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі - 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Тому, суд вважає в задоволенні інших вимог позивачу відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 гривень на корить державного бюджету, оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову, а також судовий збір в сумі 992,40 гривень - на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial