Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , згідно якого просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 182,8 кв.м., в тому числі житловою площею 107,1 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 22.07.1989 року. Рішенням Бучацького районного суду від 27.04.2021 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу ними було нажито майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 182, 8 кв.м., житловою площею 107, 1 кв.м., яка набута на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2009 серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради № 643 від 22.12.2008 року. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22445823 від 10.04.2009 серії ССО № 233302, виданого комунальним підприємством «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] , форма власності - приватна, частка власності - 1/1.Вказана квартира набута під час перебування їх у шлюбі, тому на неї поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтва про права власності на нерухоме майно вказаний як єдиний власник квартири і вважає нерухомість лише своєю особистою приватною власністю, тому захистити своє право власності на майно вона може лише в судовому порядку. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 25 березня 2022 року на адресу Бучацького районного суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] позов заперечує, зазначає, що він із 26.06.1992 року по 04.04.2013 рік працював в органах прокуратури. З метою забезпечення працівників прокуратури району відомчим (службовим) житлом Бучацька міська рада на масиві «Південний» у м.Бучач виділила землю для будівництва відомчого житлового будинку для працівників прокуратури Бучацького району. У 2006 році таке будівництво 9-ти квартирного будинку за змішаним фінансуванням (Бучацька міська рада та прокуратура Тернопільської області) для працівників прокуратури Бучацького району розпочалось і завершилось у 2008 році. Рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради № 460 від 25 вересня 2008 року йому видано ордер на квартиру [ADDRESS] у відомчому житловому будинку для працівників прокуратури Бучацького району, а рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради № 643 від 22 грудня 2008 року йому видано свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.4 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України квартира є його особистою власністю і вона не підлягає поділу, хоча і безоплатно придбана ним під час шлюбу шляхом надання її у власність у відомчому житловому фонді, бо на момент її надання він пропрацював в органах прокуратури. З моменту одержання квартири позивачка ніякої допомоги в її ремонті не надавала, податок на нерухомість сплачував він, кошти на утримання будинку та прибудинкової території вносив також він. 08 квітня 2022 року на адресу Бучацького районного суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Із даної відповіді вбачається, що із вказаними аргументами відповідача, наведеними у відзиві позивач не погоджується у повному обсязі. Так, з відзиву на позов та долучених додатків не вбачається доказів приналежності вказаного житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , до відомчого житлового фонду. Факт фінансування будівництва зазначеного будинку з боку Бучацької міської ради та прокуратури Тернопільської області не відповідає дійсності, так як фінансування здійснювалося за рахунок власних грошових коштів майбутніх жителів квартири. З метою фінансування будівництва житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , та подальшого одержання 6-ти кімнатної квартири [ADDRESS] на третьому та четвертому поверхах нею та відповідачем використовувалися їхні спільні грошові кошти, спільні заощадження, які набуті ними за час перебування у шлюбі, це зокрема, як і її заробітна плата, так і заробітна плата відповідача, отримані під час будівництва кредити, позики, які вони разом погашали за спільні грошові кошти, а також використовувалися грошові кошти, надані її батьками з метою будівництва зазначеного будинку. Після завершення будівництва будинку 09.09.2010 було здійснено прописку їхньої сім`ї за адресою [ADDRESS] . 11 травня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він був заступником секретаря Бучацької міської ради, коли Бучацькою міською радою було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку для працівників прокуратури Бучацького району. Прокуратурою виготовлялася документація на будівництво. Після будівництва, [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] набув шляхом приватизації. Суд, заслухавши відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, прийшов до наступних висновків. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER] вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі із 22.07.1989 року. Рішенням Бучацького районного від 27.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення № 460 від 25.09.2008 року «Про видачу працівникам прокуратури та ТзОВ «Ястрем» ордерів на квартири у відомчому житловому будинку по [ADDRESS] » вбачається, що [PERSON] , слідчому прокуратури Бучацького району, видано в житловому будинку [ADDRESS] , ордер на 6-ти кімнатну квартиру [ADDRESS] на 3 та 4 поверсі, житловою площею 120,2 кв.м. Рішенням Бучацької міської ради № 643 від 22.12.2008 року вирішено оформити право власності на квартири в будинку по [ADDRESS] , в тому числі, за [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказано свідоцтва проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом, виданим начальником БТІ. Із податкового повідомлення-рішення та квитанції № 84 від 26.08.2021 вбачається, що на ім`я відповідача [PERSON] нараховано земельний податок, який ним сплачений. Згідно частини першої статті 60 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша). За частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сімейний кодекс України регулює відносини, що складаються між подружжям стосовно майна, що набуте подружжям за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати, зокрема, з`ясовувати джерело і час придбання спільного майна. Згідно з п. 2,4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до Закону від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до ст.61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель держаної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, ч. 5 ст.61 СК України було виключено. Натомість кодекс було доповнено, зокрема, п.4 ч. 1 ст.57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. З урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, включно, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного фонду, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. У ході розгляду справи встановлено, що приватизація відповідачем квартири проведена 10.04.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, тобто в період коли житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, не визнавалося законодавством спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічний висновок по застосуванню норм ЗУ «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). Посилання позивача у відповіді на відзив, що відсутні докази того, квартира відносить до державного житлового фонду, спростовуються поясненнями свідка. Також, позивач посилається на те, що для будівництва квартири були використані спільні кошти подружжя, а саме її заробітна плата, отримані кредити, позики, які погашалися ними спільно, а також використовували кошти, які надавали її батьки, проте не надає суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed