Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Рух справи 30.08.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Павленко С.В. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: 1) стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 24645/2019 від 30.05.2019 у розмірі 200 606,85 грн, що складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 198 806,85 грн; - понесені банком судові витрати - 1 800,00 грн; 2) стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 009,10 грн; 3) повернути різницю помилково сплаченого судового збору у розмірі 27,00 грн; 4) стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20 060,68 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 21.09.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду від 24.09.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що 30.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24645/2019 відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 440 605,15 грн до 29.05.2026 на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу та для оплати страхового платежу по КАСКО та для оплати страхування від нещасних випадків. Зі слів позивача, в той же день, 30.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір застави № 932 з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором № 24645/2019 від 30.05.2019 та накладено заборону відчуження предмета застави. Як вказує позивач, предметом застави відповідно до цього договору є рухоме майно: автомобіль марки Opel, модель Astra, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1364 куб.см., колір - чорний, реєстраційним номер [NUMBER] , який на праві власності належав [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач свої обов`язки за Кредитним договором № 24645/2019 від 30.05.2019 належним чином не виконував, у зв`язку з чим в рахунок виконання основного зобов`язання було звернуто стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса. Акцентує увагу, що суми, вирученої від реалізації предмета застави недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача залишок заборгованості за кредитним договором № 24645/2019 від 30.05.2019 у сумі 200 606,85 грн. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 30.03.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 30.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24645/2019 відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого, банк видає позичальнику кредит в сумі 440 605,15 грн (чотириста сорок тисяч шістсот п`ять гривень 15 копійок) на строк до 29 травня 2026 року. Кредит видається на наступні цілі: для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel, модель Astra, дата випуску 2019, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , укладеного між позичальником та Філія «Автоцентр на столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація». Відповідно до п. 3.2, 3.3 кредитного договору № 24645/2019 від 30.05.2019, за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом кредитного договору. На момент укладення цього договору Сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки. Надалі перинна процентна ставка в розмірі 12.99% річних. З долучених позивачем до матеріалів справи меморіальних ордерів вбачається, що: - 30.05.2019 за ордером № 30680656 позивачу було видано кредитні кошти в сумі 387 440,00 грн, призначення: на авто Opel Astra, номер кузова: [NUMBER] ; - 30.05.2019 ордером № 30680712 позивачу було видано кредитні кошти в сумі 36 259,54 грн, призначення: на страхування КАСКО; - 30.05.2019 ордером № 30680795 позивачу було видано кредитні кошти в сумі 16 905,61 грн, призначення: страховий платіж згідно договору (полісу). 30.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір застави, п. 1.1 якого встановлено, зокрема, що цей договір застави забезпечує виконання зобов`язань заставодавця та вимог заставодержателя, які виникають з кредитного договору № 24645/2019 від 30 травня 2019 року, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому. Згідно п. 1.2 договору застави від 30.05.2019, предметом застави є рухоме майно: транспортний засіб марки Opel, модель Astra, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1364 куб.см., колір - чорний, реєстраційним номер [NUMBER] . В той же день, 30.05.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Левченко Є.В. на вказаний транспортний засіб було зареєстровано обтяження № 26669663 в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. 23.07.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис № 2081, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Opel, модель Astra, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1364 куб.см., колір - чорний, реєстраційним номер [NUMBER] в рахунок задоволення вимог заставодержателя - АТ «Кредобанк» в загальній сумі 460678,55 грн. На виконання зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва - Русецьким П.С. було відкрито виконавче провадження № 62777121, в межах якого було виявлено, описано та реалізовано заставлений транспортний засіб на електронних торгах. Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження № 62777121 вбачається, що заставлений транспортний засіб було реалізовано за ціною 304 605,00 грн, з яких 260 071,70 грн перераховано стягувачу. Зі змісту долученої позивачем виписки з рахунку позивача вбачається, що 09.10.2020 на рахунок надійшло 260 071,70 грн з призначенням платежу: кошти від реалізації майна за ВП № 62777121 від 23.07.2020. Також, до матеріалів справи позивачем долучено розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно до якого, заборгованість відповідача перед позивачем становить 200 606,85 грн з яких 198 806,85 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 800,00 грн - сума судових витрат. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права В справі, що є предметом розгляду, в межах дії кредитного договору Банком здійснено кредитування Клієнта, надавши останньому кредитні кошти в сумі 440 605,15 грн для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel, модель Astra, дата випуску 2019, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується випискою по рахунку та меморіальними ордерами (додаються до позову), які Клієнтом своєчасно повернуті не були. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України /далі - ЦК України/). Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд бере до уваги правові висновки, наведені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 22.06.2021 за кредитом становить 198 806,85 грн. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не долучив. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем власного розрахунку заборгованості не надано. Натомість позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та його розміром. Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 22.06.2021 складає 198 806,85 грн, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє в частині задоволення вимоги про стягнення 1 800,00 грн судових витрат, включених позивачем до загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки судові витрати не можуть входити до складу заборгованості за кредитом. Питання про розподіл судових витрат, понесених під час розгляду позову, повинно вирішуватися у встановленому процесуальним законом порядку саме тим судом, який ухвалив рішення у цій справі. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 331/247/21 (провадження № 61-5175св21). З урахуванням наведеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо витрат на правову допомогу В позовній заяві вказано, що позивачем понесено 20 060,68 грн витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи. На підтвердження таких обставин, до позовної заяви долучено копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеної між позивачем та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право». Зі змісту зазначеного витягу неможливо встановити в якій конкретно справі надавалася правова допомога та її зміст, кількість наданих послуг, їх вартість та визначений сторонами порядок розрахунків. Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Оскільки наразі матеріали справи не містять будь-яких доказів розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 982,01 грн судового збору (99,1% від 3 009,10 грн). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на те, що позивачем до позову долучено платіжне доручення № 36788203 від 01.07.2021 про сплату 3 036,10 грн судового збору за подання позову до [PERSON] , що на 27,00 грн перевищує суму, що з урахуванням суми спору (200 606,85 грн) підлягала до сплати в порядку п. 1 ч. 1 ст. 4 7 Закону України «Про судовий збір», то зайво сплачені 27,00 грн підлягають поверненню відповідачу з Державного бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: partial