Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулось до Франківського райнного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що відповідачі\~зареєстровані в ЛМКП «Львівтеплоенерго», як споживачі послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] .\~Позивач надає послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників.\~Відповідачі, в порушення вимог законодавства, не здійснювали своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустили заборгованість, яка станом на 24.09.2018 становить 8388,33 грн., з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивує тим, що вимоги позивача є безпідставними, відповідач [PERSON] має статус ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим є інвалідом 2-ї групи, і відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, як інвалід війни, в тому числі на отримання\~100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Щодо посилань представника позивача на обмеження до застосування пільг, вказує, що такі є незаконними. Окрім цього, від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що нарахування вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою відповідачів проводилось з врахуванням пільги 100%. Представником позивача у відповіді на відзив також наводиться механізм розрахунку вартості послуг з централізованого опалення та послуг з гарячого водопостачання. Зазначається, що у період з 01.12.2016 року по 28.02.2017 року за вказаною адресою призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Вказує, що мешканцям, яким призначена житлова субсидія, у період отримання субсидії не нараховується знижка плати за житлово-комунальні послуги. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься заява такої про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила такий задоволити. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились, однак в матеріалах справи наявна заява представника відповідачів - адвоката Приступи Л.Л. про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1864 з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 18.06.2018, виданою ЛКП "Затишне". Зареєстрованими в даній квартирі числяться 3 осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно п.4 ст.19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води" для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго". У ЛМКП "Львівтеплоенерго" на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, шо у відповідачів наявна заборгованість перед ЛМКП "Львівтеплоенерго" за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на\~24.09.2018\~рокускладає 8388,33 грн. , з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє його обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) та Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 401/660/20 (провадження № 61-2770св21). Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно. Як випливає з вищенаведеного, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є, окрім встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, а й правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й доказів надання комунальних послуг. Предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів вартості теплової енергії, поставленої протягом спірного періоду на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду розрахунки заборгованості по нарахуванню плати за послуги з централізованого опалення та постачанню гарячої води, згідно яких заборгованість відповідачів станом на 24.09.2018 року складає 8388,33 грн., з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції. Оцінюючи надані позивачем розрахунки суд виходить з того, що такі можуть бути належним та достатнім доказом виключно у разі, якщо кожне відображене в них значення підтверджено та доведено позивачем в ході розгляду справи із відображенням зокрема складової тарифу, опалювальної площі та фактично використаної енергії на одну особу. У процесі перевірки наданих розрахунків, судом встановлено, що нарахування сум вартості поставленої теплової енергії протягом спірного періоду здійснено розрахунковим методом відповідно до фактичного споживання теплової енергії на одну особу (постачання гарячої води); та відповідно до розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (централізоване опалення). Відповідно до п.12 Постанови Кабінету Міністрів України №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадку відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу). Надаючи механізм розрахунку вартості послуги з централізованого опалення із врахуванням пільги, за адресою: [ADDRESS] , на прикладі грудня 2017 - січня 2018 року представник позивача вказує, що за вказаною адресою спожито теплової енергії на опалення житлово будинку у грудні 2017 року 161,100 Гкал, опалювальна площа квартир будинку - 6705,5 кв.м. Разом з тим, жодних доказів, окрім вищевказаного механізму розранку вартості послуги з централізованого опалення, щодо загальної площі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також щодо кількості споживання житловим будинком саме такої кількості теплової енергії представником позивача не надано. Відтак, суд позбавлений можливості дослідити кількість спожитої теплової енергії на опалення квартири [ADDRESS] , оскільки при обчисленні такої суд повинен враховувати загальну опалювальну площу житлового будинку та спожиття ним теплової енергії, що повинно бути підтверджено належними та допустими доказами. Окрім цього, представник позивача у відповіді на відзив покликається на те, що коригуючий коефіцієнт для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби опалення у Львівській області для житлових будинків на [ADDRESS] і більше поверхів становить 0,41. Разом з тим, доказів того, скільки поверхів має житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять, відтак суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним обставина в частині надання пільг позивачем ЛМКП "Львівтеплоенерго" відповідачам. Враховуючи вищевикладене, позивач не довів, що здійснений розрахунок плати за послуги з теплопостачання у спірному періоді, в тому числі застосована ним методика і формула складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу. За таких обставин, розрахунки надані суду позивачем, за своєю суттю викликають у суду сумнів у їх достовірності, оскільки на підставі цих документів суд позбавлений можливості встановити дійсну, правильну та точну вартість поставленої послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Окрім цього, позивачем подано до матеріалів справи заяву про розгляду справи без її участі, правом на надання особистих пояснень щодо обставин вказаної цивільної справи представник позивача не скористався, відтак суд розглядає справу за наявними в ній доказами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сума заборгованості нарахована позивачем неправомірно, в той час, долучені позивачем виконані ним розрахунки не можуть бути доказами підтвердження заборгованості. Інших доказів на підтвердження позовних вимог ЛКП "Львівтеплоенерго" та наявності у відповідача заборгованості в розмірі 8388,33 грн. ,\~з урахуванням\~3%\~річних та\~встановленого індексу\~інфляціїсуду не надало. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У той час, ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Повертаючись до положень ст.81 ЦПК, суд відзначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). З огляду на наведене, беручи до уваги невідповідність здійсненого розрахунку вказаних нарахувань вимогам законодавства, відсутність доказів підтвердження використаних у розрахунку розмірів заборгованості, що унеможливлює перевірку обґрунтованості цих розрахунків суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Суд вважає, що позовні вимоги ЛКП "Львівтеплоенерго" щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи, адже докази надані позивачем, у своїй сукупності не є достатніми, достовірними та належними для прийняття судом висновку про існування стверджуваних позивачем обставин, а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є похідними від вимог про стягнення заборгованості, такі вимоги теж не підлягають задоволенню. Крім цього, представником відповідачів заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до позовних вимог ЛМКП "Львівтеплоенерго". Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз`яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, строк позовної давності застосовується судом у тому разі, коли позов є доведеним. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed