Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживача, стягнення моральної шкоди та пені за прострочку виконання договірних зобов`язань. Посилався на те, що 13.03.2017 року між ним та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір №234, за умовами якого відповідач зобов`язується продати позивачу, а позивач зобов`язується купити в термін до кінця першого кварталу 2019 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м., в тому числі житловою площею 37,36 кв.м. на умовах, що визначені попереднім договором та укладенням у майбутньому договору купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV кварталу 2018 року. Відповідно до умов договору, відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. Відповідач зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Позивач на забезпечення виконання зобов`язання за цим Договором сплачує відповідачу платіж у розмірі 954930 гривень. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Оплата забезпечувального платежу проводиться шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача, вказаний у реквізитах цього договору в строк до 18.03.2018 року. Також зазначив, що 28.08.2017 року між ним та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір №А_35п, за умовами якого відповідач зобов`язується продати позивачу, а позивач зобов`язується купити в термін до кінця першого кварталу 2019 року парко місце №79 в будинку [ADDRESS] , загальною площею 12,50 кв.м. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV кварталу 2018 року. Позивач на забезпечення виконання зобов`язання за цим Договором сплатив відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 150000 гривень. Оплата забезпечувального платежу проводиться шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача, вказаний у реквізитах цього договору в строк до 01.09.2017 року. На виконання умов договорів, позивачем у належний та обумовлений спосіб в грошовій одиниці України було виконано свої зобов`язання по двом цивільно-правовим договорам шляхом сплати коштів на рахунок в банківській установі товариства, що підтверджує платіжними дорученнями. Однак, ТОВ «МС Імперіал Буд» свої зобов`язання з 01.01.2019 року по вказаним двом договорам не виконав своєчасно та в повному обсязі, нерухомі об`єкти в експлуатацію не здав, правовстановлюючі документи не отримав та не оформив, нерухомі об`єкти позивачу не передав, будь-які дії щодо належного виконання договорів не виконує. Зазначив, що таким чином його позбавлено право отримати в приватну власність нерухомі об`єкти по договорам, що грубо порушує його конституційні права. Існують обставини, які свідчать про неналежні дії та поведінку відповідача, якими він відкрито та довготривало порушує його права та інтереси за вказаними двома цивільно-правовими договорами. Також, вказував на те, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Тому вважає, що ТОВ «МС Імперіал Буд» повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка ним оцінюється у розмірі 100000 гривень та полягає в тому, що з 01.01.2019 року відповідач не здійснив всі необхідні та належні дії щодо передання йому у приватну власність квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м., в тому числі житловою площею 37,36 кв.м., а також парко місця [ADDRESS] , загальною площею 12,50 кв.м. Протягом 1092 календарних днів його сім`я не може користуватись новозбудованим житлом, у зв`язку з чим перебуває у стресовому стані. Крім того, вважає, що ТОВ «МС Імперіал Буд» на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з порушенням умов договорів про виконання робіт (надання послуг) повинен відшкодувати йому, як споживачеві, за кожен день прострочення пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити йому грошові кошти як пеню за прострочення виконання своїх зобов`язань, за саме: по попередньому договору №234 від 17.03.2017 року: сума договору складає 954930 гривень; строк, за який здійснюється нарахування пені: 1092 дні ( з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року). Сума до стягнення складає 31283506 грн. 80 коп. (954930*3%*1092 дні). По попередньому договору №А_35п від 28.08.2017 року: сума договору складає 150000 гривень; строк, за який здійснюється нарахування пені: 1092 дні ( з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року). Сума до стягнення складає 4914000 грн. 00 коп. (150000*3%*1092 дні). Просив стягнути з ТОВ «МС Імперіал Буд» на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. Також просив стягнути з ТОВ «МС Імперіал Буд» на його користь пеню за прострочення виконання зобов`язань: по попередньому договору №234 від 17.03.2017 року в сумі 31283506 грн. 80 коп.; по попередньому договору №А_35п від 28.08.2017 року в сумі 4914000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 10.01.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 17.03.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Вважає, що на спірні правовідносини поширюються норми ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив позов задовольнити. Позивач позов підтримав. Пояснив суду, що повністю виконав свої зобов`язання за укладеними договорами. Однак, будівництво зупинилось, ТОВ «МС «Імперіал Буд» ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. З метою укладення договорів він позичив 20000 доларів США, проте залишився без грошей та квартири. Внаслідок такої неправомірної поведінки йому було завдано моральних страждань, що призвело до погіршення стану його здоров`я, зокрема йому було проведено чотири операції на око. Він хоче отримати компенсацію за понесені витрати та погіршення стану здоров`я. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем перебування в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач її чоловік. В 2017 році вони вирішили укласти з забудовником договір та придбати квартиру. На придбання квартири вони позичили 20000 доларів США. Проте відповідач умови договору не виконав. У зв`язку з цією ситуацією у них у сім`ї почалися сварки, їх життя було зруйноване. У чоловіка погіршився стан здоров`я, внаслідок чого йому було проведено чотири операції на око. На даний час вони не мають можливості повернути позичені кошти та не отримали обіцяної квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує з позивачем та його сім`єю більше 20 років. У 2017 році позивач позичив у неї 10000 доларів США, які вклав у будівництво квартири на підставі договору із забудовником. Однак будівництво завершено не було. Внаслідок цієї ситуації у позивача були нервові зриви, погіршився стан здоров`я. Вони втратили все. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.03.2017 року між ТОВ «МС Імперіал Буд» - сторона-1 та [PERSON] сторона - 2 було укладено попередній договір №А_234 (а.с.23-27). Відповідно до умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні-2, а сторона-2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м., в тому числі житловою площею 37,36 кв.м., згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV\~кварталу 2018\~року. Сторона-1\~має правов односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. Сторона-1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м. (пункт 2). Сторона-2 зобовязується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 954930 грн. 00 коп. (п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною -2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5). Сторона-2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 954930 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у\~випадку,\~якщо основний\~договір не\~укладено протягом\~терміну,\~встановленого попереднім\~договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони-2 на такий об`єкт. Вказаний договір було нотаріально засвідчено приватним нотаріусом Половинською О.Б. На виконання умов попереднього договору №А_234 від 13.03.2017 року [PERSON] було сплачено 954930 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою ТОВ «МС Імперіал Буд» від 18.05.2018 року (а.с.37-46). Також між сторонами було укладено 28.08.2017 року попередній договір №А_35п (а.с.30-34). Відповідно до умов попереднього договору сторона-1 (ТОВ «МС Імперіал Буд») зобов`язується продати стороні-2 ( [PERSON] ), а сторона-2 зобов`язується купити в термін І кварталу 2019 року парко місце [ADDRESS] , загальною площею 12,50 кв.м., згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV\~кварталу 2018\~року. Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу парко місце [ADDRESS] , загальною площею 12,50 кв.м.(пункт 2). Сторона-2 зобовязується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 150000 грн. 00 коп. (п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною -2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.6). Сторона-2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 150000 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Термін підписання сторонами основного договору: до трьох місяців з дня прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони-2 на такий об`єкт. На виконання умов попереднього договору № А_35п від 28.08.2017 року [PERSON] було сплачено 150000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою ТОВ «МС Імперіал Буд» від 18.05.2018 року (а.с.48-49). Договір №А_35п від 28.08.2017 року нотаріально засвідчено не було. Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного: Так, у відповідності до частин 1 та 2\~ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя стаття). Згідно зі\~статтею 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, при укладенні попереднього договору має бути дотримана така форма договору, яка є аналогічною основному договору, у досліджуваних правовідносинах, тобто договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з нормами\~ст.657 ЦК України\~договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Із системного аналізу наведених норм права випливає, що попередні договори купівлі-продажу мали укладатися у письмовій формі та підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Вказаним вимогам відповідає лише попередній договір №А-234 від 13.03.2017 року. Попередній договір №А_35п від 28.08.2017 року за формою не відповідав вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був нотаріально посвідчений, отже в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша\~статті 216 ЦК України). Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18). Згідно із\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк. Разом із тим, за твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань, згідно попереднього договору не виконав, порушивши строки укладення Основного договору до кінця І кварталу 2019 року та здачі об`єкта будівництва в експлуатацію в строк до кінця IV кварталу 2018р., що передбачено п. 1 Попереднього договору №А-234 від 13.03.2017 року. А тому, відповідачем були порушені умови Попереднього договору, щодо укладення основного договору та здачі Об`єкта будівництва в експлуатацію. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач вважає, що спірні правовідносини регулюються нормами ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі яких ним заявлено вимоги про стягнення пені. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд виходить із наступного: Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення\~статті 629 ЦК України\~свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої\~статті 551 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 948/393/20 (провадження № 61-17757св20) вказано, що «відповідно до частини першої\~статті 637ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій\~статті 213 ЦК України\~визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш у правовідносинах між собою), звичаїв ділового обороту; подальшої поведінки сторін; тексту типового договору; інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими\~статтею 213 ЦК України». У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Тлумачення абзацу 1 частини п`ятої\~статті 10 Закону України«Про захистправ споживачів»\~свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19, що у силу вимог частини 4\~статті 263 ЦПК України\~підлягає обов`язковому врахуванню колегією суддів при застосуванні норм права у спірних правовідносинах. У даній справі зміст попереднього договору №А_234 від 13.03.2017 року та тлумачення його змісту (зокрема, з урахуванням однакового для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів) дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами укладено попередній договір про наміри укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна. Попередній договір від 13.03.2017 року не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг. Отже, абзац 1 частини п`ятої\~статті 10\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо необхідності застосування до даних правовідносин правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 20.05.2021 року у справі №607/1569/19, оскільки правовідносини у цих справах є відмінними, у них встановлені різні фактичні обставини, підстави звернення до суду, а також наявне інше нормативно-правове регулювання правовідносин. Так, у справі № 607/1569/19 правовідносини виникли із договору про участь у пайовому будівництві. Натомість, у даній справі між сторонами було укладено попередній договір щодо зобов`язання в майбутньому укласти договір купівлі-продажу. Тобто правовідносини виникли з різних підстав. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне: Відповідно до частини першої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У частині першій\~статті 530 ЦК України\~зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частині першій\~статті 611 ЦК України\~передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, а саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи позивача про те, що відповідачем порушено строки здачі будівництва в експлуатацію, у зв`язку з чим не було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає обґрунтованими, оскільки даним пунктом передбачено, що сторона 1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору, тобто кінцевим терміном готовності об`єкта є 31 березня 2019 року. Водночас у визначений термін договір купівлі-продажу не укладено, що є порушенням прав позивача, як сторони правочину. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті\~4,\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір купівлі-продажу майнових права передбачає в подальшому набуття їх покупцем права власності на квартиру, а отже на такі правовідносини поширюється дія вказаного\~закону. Пункт 5 частини першої\~статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. За змістом частини другої\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23ЦК України\~і\~статей 4\~та 22\~Закону України«Про захистправ споживачів»\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) та у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18. При цьому, враховуючи обставини справи, суд вважає об`єктивним та справедливим розміром понесеної позивачем моральної шкоди 25000 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial