Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якій, з урахування заяви про зменшення позовних вимог просить, встановити факт родинних відносин про те, що померла [INFO] [PERSON] була її матір`ю, яка у свідоцтві про її народження вказана як [PERSON] ; встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме те, що померлій [PERSON] належало свідоцтво про право власності від 15.12.1989 видане на ім`я [PERSON] та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що [INFO] помер батько [PERSON] , [INFO] померла мати [PERSON] , які до дня смерті проживали у власному будинку у [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи колгоспний двір, де станом на 30.06.1990 були прописані та проживали: мати [PERSON] - голова двору, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . У 1991 році позивачка вийшла заміж і поселилася проживати до чоловіка у с. Бориничі Жидачівського району, де проживала до 1994 року, коли вимушена була повернутися проживати до матері у зв`язку з її хворобою та необхідністю догляду за нею. Коли вона переселилася проживати до чоловіка, то сказала матері, щоб та записала на відповідача [PERSON] будинок, оскільки на її думку він мав доглядати матір та поховати її. Після того як мати захворіла позивачка разом з сім`єю переселилася в с. Бориничі до матері з якою проживала до дня її смерті, доглядала її, вела господарство двору і проживає у даному господарстві по сьогоднішній час з якого від дня народження не виписувалася. Оскільки станом на 30 червня 1990 року у дворі були прописані та зареєстровані вона, мати та брат [PERSON] , тому вони являються членами колгоспного двору. У жовтні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса з метою оформити спадщину після смерті матері, однак їй було запропоновано надати довідку по формі спадщини за останнім місцем проживання матері і коли вона звернулася за такою довідкою, виявилося, що мати заповідала все своє майно, яке буде належати на день її смерті, відповідачеві по справі, [PERSON] . Після цього, вона звернулася до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадковим майном являється колгоспний двір, де померла не була останнім членом колгоспного двору, а частки інших - не визначені. Крім того, нотаріусом було видано витяг зі спадкового реєстру з якого вбачається, що після смерті нашої матері ніхто не звертався за оформленням спадщини. Відповідач по справі, [PERSON] , маючи заповіт, у визначений законом шести місячний термін, не звернувся за оформленням спадщини після смерті матері, на день її смерті не проживав разом з нею і не був там прописаний. Окрім того, наявна невідповідність у її свідоцтві про народження, де ім`я її матері зазначено [PERSON] у той час як у свідоцтві про смерть вказано [PERSON] , а також у свідоцтві про право власності зазначено наступне: будинок у [ADDRESS] дійсно належить колгоспного двору, головою якого є [PERSON] у той час як у свідоцтві про смерть ім`я матері зазначено [PERSON] . Як вбачається з довідки № 464 від 19.10.2021 виконкому Ходорівської міської ради, що [PERSON] і [PERSON] одна і та ж особа, а з довідки № 463 від 19.10.2021 - відповідно до запису у її свідоцтві про народження, це зазначено у графі матір [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] одна і та ж особа, чому сталися такі розбіжності у зазначених документах пояснити не може. Таким чином, оскільки на момент смерті матері, вона проживала разом з нею, доглядала її, поховала, продовжує проживати у даному дворі по сьогоднішній день, веде господарство двору, обробляє город, тому фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернулась до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 21.12.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків /а.с.36-38/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін на 17.02.2022 /а.с.46-47/. 17.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Равлінка Р.Г. на семінарі справу було знято з розгляду /а.с.65/. 18.02.2022 у зв`язку з із заявленим клопотання представника відповідача підготовче засідання було відкладено на 14.03.2022 /а.с.66-67/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 14.03.2022 у зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання було відкладено на 28.04.2022 /а.с.73/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.04.2022 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 24.05.2022 /а.с.89-90/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.05.2022 у зв`язку із надходження клопотання про відкладення розгляду справи від представника позивачки справу розглядом було відкладено на 23.06.2022 /а.с.93-94/. Розгляд справи по суті відбувся 23.06.2022 за участі позивачки [PERSON] та її представника адвоката Лешеги В.В. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В судовому засіданні 23.06.2022 позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лешега В.В. зменшені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, їх представник адвокат Чорненький Я.Б. надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та при ухваленні рішення просять врахувати їх позицію, яка полягає у тому, що вони визнають позовні вимоги частково, а саме визнають вимоги про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу. Щодо визнання права власності за позивачкою на 2/3 спірного будинковолодіння не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Від належної йому частки в спадковому майні відмовляється в користь позивачки. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Витягу з погосподарської книги с. Чижичі від 19.10.2021 №462 будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] /а.с.13/. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.12.1989 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] /а.с.12/. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлми та спорудами по [ADDRESS] загальна площа житлового будинку 94,5 кв. м. та житлова площа - 41,6 кв. м. /а.с.19-20/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] /а.с.11/. Згідно довідки про підтвердження спадщини від 19.10.2021 № 465 виданої виконавчим комітетом Ходорівської міської ради [PERSON] дійсно була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Господарство належало до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Разом із нею, на день смерті, в господарстві, яке знаходиться за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] , онука [PERSON] , син [PERSON] за місцем реєстрації не проживав /а.с.14/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 19.10.2021 №464 відповідно до запису в Свідоцтві про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданого Стрийським МБТІ 25.12.1989 на підставі рішення Жидачівського райвиконкому від 15.12.1989, голова колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] , що проживала за вказаною адресою та померла [INFO] одна і та ж особа /а.с.21/. Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 19.10.2021 №463 відповідно до запису в Свідоцтві про народження [PERSON] [NUMBER] від 10.04.1969 виданого Жидачівським бюро ЗАГС вказана її мати [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] одна й та ж особа /а.с.22/. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.10.2021 №66907427 інформація за параметрами пошуку [PERSON] відсутня /а.с.16/. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про права на спадщину) від 20.10.2021 №66907399 інформація за параметрами пошуку [PERSON] відсутня /а.с.17/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 09.11.1991 [PERSON] та [PERSON] 09.11.1991 уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.9/. Згідно листа приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацької А.О. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки померла [PERSON] не була останнім членом колгоспного двору /а.с.15/. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] за ступенем споріднення мати - донька та факт належності правовстановлюючого документу Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (Свидетельство о праве личной собственности на жилой дом) від 15.12.1989 виданого на ім`я « [PERSON] », підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями позивачки та її представника, а також, клопотаннями відповідачів про визнання позову, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення даних фактів має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 2/3 частини спірного житлового будинку, оскільки 1/3 частину спріного житлового будинку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, позивачка фактично стала власницею 2/3 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/3 частка майна (1/3+1/3). Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved