Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного підприємства "Шахта № 9 "Нововолинська", про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.07.2021 року по 30 травня 2022 року в розмірі 184791,18 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював машиністом гірничих виїмкових машин шостого розряду дільниці підготовчих робіт на Державному підприємстві «Шахта № 9 «Нововолинська», 13 липня 2021 року звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. У день звільнення роботодавець не виплатив йому заробітну плату належну при звільненні. Рішенням Іваничівського районного суду від 21.03.2022 року на його користь стягнуто з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» 53785,15 грн. заборгованої заробітної плати. На даний час рішення суду набрало законної сили, однак не виконується відповідачем. У зв`язку з тим, що його звільнено 13 липня 2021 року, а розрахунок по сьогоднішній день відповідачем не проведено, просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 14 липня 2021 року по 30 травня 2022 року, що становить 184791,18 грн.. Позивач направив на адресу суду заяву, просить розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про те, що в судове засідання прибути не може, у зв`язку із зайнятістю. Клопотань про відкладення такого засідання чи відзиву на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч. 2 \~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої \~статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно зі \~статтею 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Відшкодування, передбачене\~ статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, позивач з 18.12.2020 року працював машиністом гірничих виїмкових машин шостого розряду дільниці підготовчих робіт на Державному підприємстві «Шахта № 9 «Нововолинська». 13.07.2021 року звільнений за власним бажанням за ч. 3\~ст. 38 КЗпП України. У зв`язку з невиплатою під час звільнення позивачу заробітної плати рішенням Іваничівського районного суду від 21.03.2022 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто на його користь з Державного підприємства "Шахта № 9 "Нововолинська" 53785,15 грн. заборгованої заробітної плати. Як вбачається з пред`явленого позивачем позову, на даний час рішення суду від 21.03.2022 року не виконано, заборгованість відповідачем не погашена. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо) З урахуванням того, що 13.07.2021 року позивача звільнено з посади в Державному підприємстві "Шахта № 9 "Нововолинська" та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми в строки зазначені в\~ст. 116 КЗпП України\~не були виплачені, рішення суду на даний час не виконано, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача Державного підприємства "Шахта № 9 "Нововолинська" в користь позивача. Судом встановлено, що позивача звільнено 13.07.2021 року, тому саме з 14.07.2021 року розраховується кількість робочих днів, а саме з наступного дня після звільнення до моменту звернення до суду 30.05.2022 року та становить 223 робочі дні. Суд погоджується з доводами позивача та вважає вірним його розрахунок середнього заробітку, оскільки заборгованість по заробітній платі станом на 01.02.2022 року становила 53785,15 грн., відповідно з розрахунку 223 робочі дні, середньоденний заробіток складає 828,66 грн., відповідно сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становитиме 184791,18 грн.. Вирішуючи питання про стягнення суми середнього заробітку суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений\~ ст. 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене\~ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~ст. 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України. Відповідно до висновку Верховного суду України висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113ц16 суд може зменшити розмір відшкодування передбаченого\~ст.117 КЗпП України\~і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. З урахуванням розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд приходить до висновку, що позивачу належить сума середнього заробітку, що буде пропорційна розміру невиплачених сум та суд визначає таку в розмірі 40000 грн., виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із\~ст. 133 ЦПК України\~судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до\~ч. 1, 2 ст.141\~ЦПК\~України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] \~при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1847,91,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 30.05.2022 року (а.с.1). Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 184791,18 грн.. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 40000,00 грн., що складає 21,65%(40000,00/184791,18х100) від заявлених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 400,00 грн. (184791,18х21,65%/100%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved