Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

17 серпня 2020 року Семенова М.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якій, неодноразово уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги згідно з оновленим розрахунком ціни позову станом на 17 січня 2022 року, просила суд розірвати договори банківських вкладів, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договорами банківського вкладу, а саме: 1. за договором від 13 травня 2013 року №SAMDN25000735090610 в сумі 20000 грн, нараховані відсотки за період з 14 травня 2013 року до 22 липня 2020 року в сумі 25894,78 грн, ненараховані проценти за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року в сумі 5361,11 грн, 2050,39 грн як три проценти за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року, 3% пеня на день в сумі 319427,67 грн за період з 23 липня 2020 року до 11 березня 2021 року, всього - 3 247 583,95 грн; 2. за договором від 30 серпня 2013 року № SAMDN 80000737362420 в сумі 50 000 доларів США, ненараховані відсотки за період з 30 серпня 2013 року до 22 липня 2020 року в сумі 20 691,31 доларів США, ненараховані відсотки за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року в сумі 4467,59 доларів США, 3158,20 доларів США як три проценти річних за період з 23 липня 2020 року до 07 грудня 2021 року, 3% пені на день за період з 23 липня 2020 року до 28 січня 2021 року в сумі 492011,52 долари США, всього 78317,1 долар США; 3. за договором від 30 серпня 2013 року №SAMDN 80000737362648 в сумі 50 000 доларів США, ненараховані відсотки за період з 30 серпня 2013 року до 22 липня 2020 року в сумі 20691,31 долар США, ненараховані відсотки за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року в сумі 4467,59 долар США, 3158,20 долар США як три проценти річних за період з 23 липня 2020 року до 07 грудня 2021 року, пеня в розмірі 3% на день за період з 23 липня 2020 року до 28 січня 2021 року в сумі 492011,52 долар США, всього 78317,1 долар США; 4. за договором від 30 серпня 2013 року №SAMD80000737362340 на суму 50 000 доларів США ненараховані відсотки за період з 30 серпня 2013 року до 22 липня 2020 року в сумі 20691,31 долар США, ненараховані відсотки за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року в сумі 4467,59 долар США, 3158,20 долар США як три проценти річних за період з 23 липня 2020 року до 07 грудня 2021 року, пеня в розмірі 3% на день за період з 23 липня 2020 року до 28 січня 2021 року в сумі 492011,52 долар США, всього 78317,1 долар США; 5. на суму 50 000 доларів США ненараховані відсотки за період з 30 серпня 2013 року до 22 липня 2020 року в сумі 20691,31 долар США, ненараховані відсотки за період з 23 липня 2020 року до 17 січня 2022 року в сумі 4467,59 долар США, 3158,20 долар США як три проценти річних за період з 23 липня 2020 року до 07 грудня 2021 року, пеня в розмірі 3% на день за період з 23 липня 2020 року до 28 січня 2021 року в сумі 492011,52 долар США, всього 78317,1 долар США. В обґрунтування позову, представник позивача указувала на те, що між позивачем та відповідачем укладено п`ять договорів про банківські строкові вклади (депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору. У 2014 року банк позбавив позивача безперешкодно користуватись своїми грошовими коштами, відмовився від виконання розпоряджень про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків і проведення інших операцій по рахункам та заблокував доступ до рахунків. Позивач зверталася до відповідача в усному порядку на гарячу лінію та особисто до відділення з проханням надати доступ до своїх коштів, однак її звернення були залишені без задоволення. 07 липня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання вказаних договорів з 22 липня 2020 року із зазначенням інформації про суми вкладів і процентів до виплати, просила здійснити повернення суми вкладів і виплатити проценти, нараховані відповідно до умов договорів за фактичний строк користування вкладом у строк до 30 липня 2020 року. Вказана заява була отримана відповідачем 07 липня 2020 року. 04 серпня 2020 року листом від 23 липня 2020 року відповідач повідомив позивача про неможливість задоволення її вимог. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. На підставі викладеного, представник позивача просила про задоволення позову. Ухвалою судді від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 грудня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує на те, що 17 листопада 2014 року банк виявив факт переведення боргу за вказаними позивачем договорами банківських вкладів на нового боржника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») на підставі договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року), укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником та належним відповідачем у вказаній справі. В той же час позивач розірвав в односторонньому порядку договори банківських вкладів згідно із його заявою від 07 липня 2020 року. При цьому, відповідно до ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Крім того, позивач розраховує пеню в іноземній валюті, в той час відповідно до вимог чинного законодавства, пеня розраховується виключно в національній валюті. При цьому, заявлений позивачем розмір пені за кожним з депозитних договорів є явно завищеним. З урахування наведеного, представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. До відзиву представник відповідача додала заяву про залучення у якості третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». Ухвалою суду від 28 січня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ТОВ «ФК «Фінілон». 29 січня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відповідач є загальнонаціональним банком та укладання договору з ТОВ ФК «Фінілон» не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнту. Крім того, позивач не надавала згоди на переведення боргу за договором, який є предметом спору у даній справі, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача, тому вказаний договір є нікчемним. 25 серпня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 18 та 29 січня 2021 року представник позивача подала до суду заяви про збільшення/зменшення позовних вимог та уточнення позову, до яких додала оновлені розрахунки ціни позову. 24 лютого 2021 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на заяви позивача про збільшення/зменшення позовних вимог та уточнення позову заяву, в якому представник відповідача зазначив аналогічні доводи, що були ним зазначені у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача подала заперечення, в яких вказала про те, що вказані позивачем підстави нікчемності правочину щодо переводу боргу, укладеного АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» є необґрунтованими та не ґрунтуються на Законі. 09 та 18 березня 2021 року, 14 липня 2021 року, 20 жовтня 2021 року та 30 грудня 2021 року представник позивача подала до суду заяви про збільшення/зменшення позовних вимог та уточнення позову, до яких додала оновлені розрахунки ціни позову. 11 березня 2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №320/5115/17 щодо застосування ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 21 липня 2021 року представник позивача подала клопотання про роз`єднання позовних вимог, в якому представник позивача просила постановити ухвалу про роз`єднання позовних вимог та розглянути вимоги щодо розірвання депозитних договорів та стягнення за цими договорами грошових коштів за банківським вкладом, відсотків за користування банківським вкладом, 3% річних та вимоги щодо стягнення пені у розмірі 3% на день за цими договорами у двох самостійних провадженнях. 15 лютого 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи №199/3152/20. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 21 лютого 2022 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача просив долучити постанови Верховного Суду та надав розрахунок суми, яка полягає стягненню станом на 17 січня 2022 року. Разом з тим, суд не приймає вказаний розрахунок до уваги, оскільки він поданий після закриття підготовчого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Позивач по справі є вкладником АТ « КБ «Приватбанк». 13 травня 2013 року сторони уклали договір банківського вкладу №SAMDN 25000735090610, відповідно до умов якого позивач передала банку 20000 грн, зі сплатою 18% річних строком на 365 днів - до 13 травня 2014 року включно. 30 серпня 2013 року сторони уклали договори банківських вкладів № SAMDN 80000737362420, №SAMDN80000737362648, №SAMD80000737362340, №SAMD80000737362588, відповідно до умов яких позивач передала банку 50 000 доларів США за кожним договором, зі сплатою 6% річних зі строком на 3 місяці - до 30 листопада 2013 року. У 2014 році АТ КБ «Приватбанк» кошти на рахунках позивача було заблоковано у зв`язку з агресією РФ на території України. 07 липня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання вказаних договорів з 22 липня 2020 року, повернення суми вкладів та виплати процентів відповідно до умов договору за фактичний строк користування вкладом у строк до 30 липня 2020 року. Цього ж дня вказана заява була отримана відповідачем. 04 серпня 2020 року листом № 20.1.0.0.0/7-200707/6879 від 23 липня 2020 року відповідач повідомив позивача про неможливість задоволення її вимог. Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, слід дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів. Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківського вкладу передбачене нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаних договорів з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, що [PERSON] звернулася до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів 07 липня 2020 року, яку відповідач отримав 07 липня 2020 року. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме: 10 липня 2020 року. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог [PERSON] про розірвання укладених сторонами договорів банківських вкладів. Разом з тим, умовами договорів передбачено, що у разі, якщо вкладник вимагає розірвати договір достроково, проценти виплачуються заставкою вкладу «на вимогу». Ураховуючи наведене, розрахунок відсотків за процентною ставкою, що зазначені у договорах слід розраховувати до 10 липня 2020 року з урахуванням умов, що містяться в укладених сторонами договорах банківських вкладів щодо дострокового розірвання вказаних договорів. При цьому, проценти за договорами банківських вкладів, якщо строк вкладу ще не сплинув слід розраховувати за ставкою за вкладом «на вимогу». Так, за договором від 13 травня 2013 року №SAMDN 25000735090610 мінімальний строк вкладу складає 365 днів, тобто кожного 13 травня наступного року. Таким чином, сума процентів за ставкою 18% річних слід розраховувати за період з 13 травня 2013 року до 13 травня 2020 року що складає: 25239,45 грн = 20000:100х18%х2191 днів: 365 днів. За період з 14 травня 2020 року до 10 липня 2020 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки мінімальний строк вкладу, що складає 365 днів, з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив. Отже, сума процентів, що підлягає стягненню за цей період складає: 0,31 грн =20000:100х0,01%х57 днів: 365дні. За договорами від 30 серпня 2013 року № SAMDN 80000737362420, №SAMDN 80000737362648, №SAMD80000737362340, №SAMD80000737362588 мінімальний строк вкладу складає 3 місяці за ставкою 6%. Таким чином, сума процентів за ставкою 6% річних слід розраховувати за період з 30 серпня 2013 року до 30 травня 2020 року тобто кожні три місяці, а саме: 20252,05 доларів США = 50000 доларів США:100х6%х2464 дні: 365 днів. За період з 31 травня 2020 року до 10 липня 2020 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки мінімальний строк вкладу, що складає 3 місяці з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив, а саме: 0,54 доларів США=50000 доларів США:100х0,01%х40 днів: 365 днів. Відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Укладені сторонами договори були строковими, не передбачали зобов`язання банка повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або погодження будь-яким способом розірвання договорів, тому факт розірвання договорів не пов`язується із зустрічними діями другої сторони. Ураховуючи те, що між позивачем та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини. У своїх заявах про уточнення позовних вимог, представник позивача указувала на те, що нарахування пені припиняється лише після набрання законної сили рішення суду про розірвання договорів банківського вкладу, а не після звернення вкладника до банку із заявою про розірвання договору/видачу коштів, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі №320/5115/17. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, слід зазначити про те, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передб ачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Таким чином, під час реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Як вже зазначалось судом, укладеними сторонами договорами передбачено право сторін на розірвання вказаних договорів, шляхом повідомлення іншої сторони договору за 2 банківські дня. Ураховуючи те, що укладаючи зазначені договори банківських вкладів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, під час укладення та на протязі дії цих договорів позивач не висловлювала свої заперечення щодо умов укладених нею з банком договорів, не ставила питання про визнання їх недійсними в цілому або в окремій частині, тому наявні підстави для висновку про припинення правовідносин сторін та розірвання укладених ними договорів саме з моменту повідомлення позивачем відповідача про розірвання договорів банківського вкладу за 2 банківські дні. Зазначений висновок не суперечить висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі №320/5115/17, на яку посилається позивач. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1ст. 1061 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню три процентів річних відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому, 3 % річних передбачені ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Ураховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваними з 10 липня 2020 року-день отримання банком заяви позивача про розірвання договору банківського вкладу, плюс 2 банківські дні,то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3% річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо невиплати основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів. Таким чином, 3% річних за договором від 13 травня 2013 року розраховуються за період з 11 липня 2020 року до 17 січня 2022 року за формулою 2067,39 грн = 45239,76 грн (20000 грн +25239,45 грн+0,31 грн) х 3%/100/365 днів х 556 день. За договорами від 30 серпня 2018 року 3% річних розраховуються за формулою 3210,44 доларів США = 70252,59 доларів США (50000 доларів США+ 20252,05доларів США + 0.54 доларів США) х 3%/100/365х556. При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 10510 грн. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial