Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу нерухомості, зареєстрованого Київською Універсальною біржею 12.04.1995 року №9383/2441 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.02.2021 року. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] . При цьому, як зазначає позивач, відповідач у 2008 році переїхав до іншої країни - Канади та вже 13 років не проживає у вищезазначеній квартирі, витрат по її утриманню та оплаті комунальних послуг не несе. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в квартирі відповідача, тому для захисту своїх порушених прав вона звернулась до суду із даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення позову, про що подав відповідну заяву через канцелярію суду. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі - продажу нерухомості, зареєстрованим Київською Універсальною біржею 12.04.1995 року №9383/2441 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.02.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.М. та зареєстрований в реєстрі за №116. Разом з тим, на даний час, відповідач зареєстрований у квартирі, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.02.2022 року. Як встановлено судом, відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 24.06.1999 року. Так, на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом, відповідач тривалий час не проживає у квартирі, оскільки він є громадянином Канади та його фактичне місце проживання у даній країні, проте на даний час перебуває на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що порушує право позивача та створює їй перешкоди у користуванні та володінні майном. Також, судом встановлено, що відповідач намагався зняти з реєстрації своє місце проживання, що підтверджується відповідною заявою до відділу з питань реєстрації місця проживання Шевченківської РДА, проте йому було відмовлено, оскільки останній немає паспорту громадянина України, адже він є громадянином Канади та роз`яснено, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири та відповідач не заперечує щодо зняття його з реєстрації місця проживання, за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved