Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

09 березня 2022 року позивач представник позивача [PERSON] адвокат Мотуз О.В. вернувся до суду із позовною заявою до комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі КП «Міський тролейбус») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 09 жовтня 2019 року працює у КП «Міський тролейбус» водієм тролейбусу 3 класу. 31 січня 2022 року наказом по підприємству позивача було відсторонено від роботи з підстав не надання документів на підтвердження щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2. Позивач не погоджується із вказаним наказом вважаючи його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він порушує його конституційне право на працю, а тому звернувшись в суд із даним позовом, [PERSON] просить суд визнати незаконним та скасувати вищевказаний наказ про відсторонення від роботи, поновити на роботі на посаді водія, стягнути суму середнього заробітку за період відсторонення від роботи. Ухвалою суду від 11 березня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 05 травня 2022 року судом призначено розгляд справи з повідомленням учасників справи. 05 травня 2022 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав. Зазначив, що [PERSON] у строк до 30.01.2022 року не надав до адміністрації підприємства документів про вакцинацію або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації, а тому позивача з 01 лютого 2022 року відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Вважає, що КП «Міський тролейбус» дотримано положення чинного законодавства при прийнятті оспорюваного наказу. 23 травня 2022 року до суду адвокатом Мотуз О.В. надана відповідь на відзив у якому представник позивача зазначає про незаконність дій відповідача з відсторонення [PERSON] від роботи. Представник позивача адвокат Мотуз О.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та зазначив, що відповідачем не дотримано положень чинного законодавства при відстороненні від роботи [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, що спір виник у зв`язку із відстороненням працівника від роботи, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства. КП «Міський тролейбус» створено рішенням Криворізької міської ради від 28.02.2007 № 896 «Про створення комунального підприємства «Міський тролейбус» та власником його майна є територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради. (а.с. 55-61) Так, [PERSON] з 19 жовтня 2019 року по теперішній час працює у КП «Міський тролейбус» водієм тролейбусу. (а.с. 9) Наказом КП «Міський тролейбус» № 25 від 04 січня 2022 року по підприємству доведено до працівників з 31 січня 2022 року обов`язковість щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2 на період дії карантину та повідомлено про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення. (а.с. 53) 14 січня 2022 року адміністрацією КП «Міський тролейбус» було доведено [PERSON] повідомлення за № 861 про обов`язковість щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2 або необхідність надання останнім відповідного медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації стосовно зазначеної хвороби. (а.с.35) 14 січня 2022 року адміністрацією КП «Міський тролейбус» складено Акт про відмову [PERSON] поставити підпис про ознайомлення з Повідомленням № 861 від 14 січня 2022 року. (а.с. 31) 31\~січня 2022\~року комісією\~КП «Міський\~тролейбус» складений\~Акт про\~відмову [PERSON] \~надати документ,\~якій підтверджує\~наявність профілактичного щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2 або надання відповідного медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації стосовно зазначеної хвороби. (а.с. 32) Наказом КП «Міський тролейбус» № 98-к від 31 січня 2022 року у зв`язку з ненаданням підтверджуючих документів щодо проведення щеплення проти COVID-19, або медичного висновку (довідки) про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, або ПЛР-тесту не менше ніж за 72 години до робочої зміни [PERSON] відсторонено від роботи з 01.02.2022 на час відсутності щеплення проти COVID-19 до моменту усунення причин, що зумовили таке відсторонення (надання підтверджуючих документів або відповідних довідок) або до закінчення дії карантину без збереження заробітної плати. Підставою прийняття цього наказу зазначено: повідомлення «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» № 861 від 14.01.2022; Акт про відмову надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 31.01.2022. З цим наказом [PERSON] було ознайомлено 01 лютого 2022 року. (а.с. 59) Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 дійшов висновку про те, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Відповідно до преамбули Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя. Основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості. Законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я (стаття 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»). Відповідно до статті 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Згідно із пунктами б, г статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Відповідно до пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року, МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОЗ, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти МОЗ підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами. При цьому судом встановлено, що наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Цей перелік доповнено наказом МОЗ № 2664 від 30 листопада 2021 року. Відповідно до Переліку №2153 з доповненнями обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, зокрема, комунальних підприємств, установ та організацій. В примітці до Переліку № 2153 зазначено, що обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (з подальшими змінами і доповненнями станом на дату прийняття оспорюваного наказу 31 січня 2022 року) встановлено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2022 р. на території України діє карантин, продовживши дію карантину. Пунктом 41-6 указаної постанови визначено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонення працівника від роботи - один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Отже вбачається, що відсторонення від роботи, як особливий запобіжний захід, у відповідності з пунктом 41-6 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, може бути застосовано лише у випадках відмови або ухилення працівника від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Судом також встановлено, що на працівників КП «Міський тролейбус» поширюється дія Переліку № 2153. Так, зі змісту оспорюваного наказу вбачається, що до [PERSON] було застосовано відсторонення у зв`язку із ненаданням останнім підтверджуючих документів щодо проведення щеплення проти COVID-19, або медичного висновку (довідки) про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, або ПЛР-тесту не менше ніж за 72 години до робочої зміни. В той же час, чинним законодавством передбачена можливість застосування такого запобіжного заходу, як відсторонення працівника від роботи лише у зв`язку із відмовою або ухиленням останнього від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Такої підстави для відсторонення позивача від роботи, як відмова або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення у наказі КП «Міський тролейбус» № 98-к від 31.01.2022, що оскаржується, не зазначено. Вказані обставини свідчать про те, що КП «Міський тролейбус» було відсторонено від роботи [PERSON] не з підстав визначених пунктом 41-6 Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, а тому таке відсторонення від роботи є незаконним та наказ КП «Міський тролейбус» № 98-к від 31 січня 2022 року підлягає скасуванню. Статтею 235 КЗпП України встановлено відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Згідно з пункту 5, 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Наказом КП «Міський тролейбус» № 234-к від 09 березня 2022 року було допущено до роботи [PERSON] з 09.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні. (а.с. 48) Так, середньоденна заробітна плата [PERSON] за грудень 2021 року та січень 2022 року становить 873,81 грн. (а.с. 75) Згідно графіку змінності виходу на роботу [PERSON] за період з 01 лютого по 09 березня 2022 року кількість робочих днів становить 24 дні. (а.с. 12) Таким чином, період вимушеного прогулу становить 24 дні, за який на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в сумі 20971,44 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 873,81 грн. Щодо вимог про поновлення на роботі, то за змістом статті 235 КЗпП працівник повинен бути поновлений на попередній роботі виключно у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами [PERSON] не звільнений з роботи, при цьому визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи передбачає поновлення права позивача на працю. Отже, вимоги [PERSON] про поновлення на роботі є безпідставними та задоволенню не підлягають. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено з КП «Міський тролейбус» на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 992,40 грн. Також у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача КП «Міський тролейбус» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 992,40 грн. У відповідності до ст. ст. 3, 4, 21, 46 КЗпП України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»,

Outcome: partial