Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

В січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2021 року близько 13 год. 29 хв. по вул. Старокиївська, 242 А, в смт. Козин, Обухівського району Київської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом DAF-CF 65/220, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не стежив за технічним станом та кріпленням агрегатів і механізмів, скоїв наїзд припаркований автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] , що підтверджується матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності, на підставі яких було Обухівським районним судом Київської області винесено постанову якою відповідача [PERSON] було визнано винним. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 129\~613 грн. 97 коп. Оскільки автомобіль позивача зазнав ушкоджень, а автомобіль DAF-CF 65/220, д.н.з. [NUMBER] , був забезпеченим полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим позивач звернувся із заявою до страхової компанії ПАТ Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» про виплату матеріального збитку, яка залишилось без відповіді, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 129\~613 грн., моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн., та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 22.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою з викликом сторін. 16.05.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Баховського М.М. до суду надійшов відзив на позову заяву. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована та ним було вчинено всі необхідні дії для сплати відшкодування, тому позовні вимоги повинні були бути заявлені до страховика. Також, стороною позивача не долучено доказів звернення до страхової компанії про виплату суми збитків. Крім того, не долучено доказів на обґрунтування моральної коди, а розмір матеріальної шкоди вважає завищеним, оскільки звіт суб`єкта оціночної діяльності від 03 грудня 2021 складався без участі відповідача та представника страхової компанії та відповідно до звіту вартість матеріального збитку встановлена в сумі 74 600 грн., а позивач довільно формує позовні вимоги в сумі 129\~613,97 грн. 23.05.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій представник зазначив, що позивач неодноразово звертався до страхової компанії про виплату матеріального збитку. Крім того, вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерплий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб В судове засідання сторони не з`явились. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2019 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою при розгляді даної справи, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезгаданого ДТП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла по вині відповідача, автомобіль позивача, [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи, визнається та не ставиться під сумнів сторонами по справі, а тому дані обставини є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. До таких же обставин суд відносить те, що транспортний засіб DAF-CF 65/220, д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у Приватне ПАТ Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП». Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 91/25.12.21 від 03.12.2021 року, матеріальний збиток, завданий власникові Mercedes-Benz Sprinter 313, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки ТЗК складає 74\~600,94 грн. Крім суми збитків визначеної експертом позивач також поніс витрати на експертні послуги в розмірі 2 500,00 грн. Встановивши обставини справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був , хоч цей договір і укладений на користь третьої особи. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування , але не зобов`язує одержати його. Згідно\~ст.1166 ЦК України\~шкода відшкодовується особою яка завдала шкоду, тобто винною особою, а винною особа визнається відповідним рішенням, тобто з моменту, коли рішення суду вступило в законну силу. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Положеннями\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилом ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за\~статтею 1166 ЦК України\~доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. На підставі\~ст.1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із\~статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 74\~600,94 грн., що відповідає висновку звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 91/25.12.21 від 03.12.2021 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити частково, оскільки заявлена позивачем сума про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 129\~613,97 грн. є необґрунтованою. Крім того, позивач також поніс витрати на експертні послуги в розмірі 2 500,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 91/25.12.21 від 03.12.2021 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Згідно з ч. 3\~ст. 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, але позивач в порушення вищевказаних вимог належними та допустимими доказами не довів заподіяння йому позивачем моральної шкоди в визначеному розмірі, а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди стороною позивача не підтверджені, відсутній висновок соціально-психологічного дослідження або інших досліджень методика яких використовується для оцінки критеріїв розміру моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити повністю. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також\~746 грн. 01 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial