Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

26.01.2022 позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , аризначити її опікуном дитини та стягувати з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до її повноліття. В обґрунтування вимог послалась на те, що вона є бабусею дитини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] , яка померла. Через неналежне виконання останніми своїх батьківських обов`язків, дитина фактично перебувала на вихованні у неї. Вона піклується про дитину, купує продукти харчування, одяг, ліки, водила в дитячий садок, тепер водить до школи. Батько дитини веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, має іншу родину, дитиною не цікавиться. Вважає, що проживання дитини із ним загрожує її життю. Вона отримує пенсію, має власне житло, здорова, до кримінальної відповідальності не притягувалась, тому може бути опікуном дитини. Позивачка зверталась із даним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Судом було встановлено, що остання померла [INFO] . Так як спірні правовідносини між позивачем та відповідачем [PERSON] не допускають правонаступництва, ухвалою від 16.03.2022 відмовлено у відкритті провадженняпо справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів . Ухвалою від 16.03.2022 було відкрито провадження у справі в частині вимог до [PERSON] .. 03.05.2022 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду. 03.05.2022 представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутності та додав витяг рішення виконкому за висновками комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. 07.06.2022 відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає повністю. 28.06.2022 в судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Додатково пояснила, що вона живе з внучкою і виховує її. Дояка померла. Зять дитиною не цікавиться. Представник третьої особи позов підтримав. Вказав, що за висновками комісії з питань захисту прав дитини позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, розглянувши заяву відповідача, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка являється рідною мамою [PERSON] (а.с.11) та бабусею [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Матір дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру акту цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.42). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з характеристики дитини №48 від 25.05.2018 з дошкільного навчального закладу№5 під час відвідування дитиною [PERSON] садка про неї дбала бабуся [PERSON] , приводила і забирала з садка, займалась вихованням дитини (а.с.19). Дитина [PERSON] навчається у Соснівському ліцеї №2 Сокальської районної ради Львівської області, дитиною опікується бабуся [PERSON] , батьки дитини участі у вихованні дитини не приймали, що підтверджується повідомленням навчального закладу №01-14/138 від 25.03.2021 (а.с.20). Відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки, самоусунувся від своїх батьківських обов`язків. Проживає окремо, дитиною не цікавиться. Як вбачається витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 08.04.2022 №54, був розглянутий та затверджений висновок комісії з питань захисту прав дитини, та вирішено, що позбавлення відповідача [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним (а.с. 50). З копії акту КП «Соснівкажитлокомунсервіс» №01-03/136 від 15.03.2021 встановлено, що дитина [PERSON] , 2014 р.н., проживає із позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачено ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні (п.2 ст.157 СК України). Згідно із ст.155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Судом встановлено, що відповідач належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, не спілкується із дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавав їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ними від виховання дітей, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми батьківськими обов`язкамидля забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Вжитими заходами та іншим чином змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. Судом враховано, що відповідач мав можливість брати участь у вирішенні питання про позбавлення його батьківських прав. Однак останній до суду жодного разу не з`явився, не надав суду жодних доказів на спростування обставин, викладених позивачкою. Останній подав заяву про визнання позову, що свідчить про відсутність у нього інтересу у возз`єднанні сім`ї. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. З урахуванням характеру поведінки відповідача, його особи, визнання ним позову, суд дійшов висновку, що його слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , що відповідатиме її інтересам. Вирішуючи питання про призначення позивачки опікуном малолітньої дитини [PERSON] , суд виходив із наступного. Позивачка є здоровою, має ІІІ групу інвалідності по профзахворюванню, ВІЛ-інфікованість негативна, на обліку нарколога не перебуває, що підтверджується висновком про стан здоров`я особи, виданим КП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги м.Червонограда» (а.с.16). З довідки серії ІІА № 2333549, виданої Міністерством внутрішніх справ України, встановлено, що позивачка на території України станом на 14.06.2021 до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (а.с.6). Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, розмір якої станом на травень 2021 року становив 2200 грн., що підтверджується довідкою від 04.06.2021 та копією пенсійного посвідчення (а.с.7,8). Згідно із копією свідоцтва про право власності на житло позивачці належить на праві власності частина жилого приміщення [ADDRESS] (а.с.15). Як вбачається витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 08.04.2022 №54 був розглянутий та затверджений висновок комісії з питань захисту прав дитини, яким вирішено, що та призначення позивачки [PERSON] опікуном дитини [PERSON] , [INFO] - є доцільним (а.с.49). Позивачка перебуває у родинних відносинах з дитиною, яка позбавлена батьківського піклування,є її бабусею. Над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка (ч.1 ст.58 ЦК України). Згідно із ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приписами ч.ч. 1-4 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Позивачка фактично є єдиною особою яка виховує та доглядає дитину. За станом здоров`я остання здатна бути опікуном. Дохід позивачки надає їй змогу матеріально утримувати онуку, а також остання має у власності нерухоме майно, що дасть можливість забезпечити їй належні умови проживання. Тому її доцільно призначити опікуном дитини. Беручи до уваги те, що мати дитини померла, а батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, їхня дочка фактично позбавлена батьківського піклування, тому для забезпечення її особистих немайнових та майнових прав та інтересів над нею слід встановити опіку та призначити опікуном бабусю - позивачку. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вище наведене, беручи до уваги інтереси дитини, з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини його доходів,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26.01.2022 і до її повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 1984,80 грн. судового збору за дві позовні вимоги про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved