Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Процесуальні дії по справі Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , відповідно до змісту якого просить: - стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту від 22.01.2018 року у розмірі 99764,07 грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору про надання банківських послух № 94300326000 від 22.01.2018. 05.01.2022 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . 14.01.2022 на адресу суду від Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області надійшов лист, згідно якого гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 18.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 15.02.2022. Ухвалою від 15.02.2022, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 15.02.2022 суд відклав розгляд справи по суті на 15.03.2022. 15.03.2022 справа у судове засідання не вносилась у зв`язку з відпусткою судді з 14.03.2022 по 18.03.2022. Ухвалою від 19.04.2022, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 19.04.2022 суд відклав розгляд справи по суті на 17.05.2022. Ухвалою від 17.05.2022, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 17.05.2022 суд відклав розгляд справи по суті на 14.06.2022. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору про надання банківських послух № 94300326000 від 22.01.2018. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.01.2018 між позичальником, яким є [PERSON] (відповідач по справі) та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», був укладений договір №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 30030,03 грн на строк до 22.01.2022 включно. 27.09.2019 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» укладений договір факторингу №155 відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Іневестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . 30.09.2019 між ТОВ «Фінансова компанія`Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №30-09/19/02, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Фінансова компанія «Веста» втратив такі права. Позивач вказує, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, однак належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконуються,в результаті чого утворилась заборгованість. Зазначає, що загальний розмір заборгованості за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.12.2021 відповідно до розрахунку заборгованості становить 99764,07 грн., з яких: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 26477,14 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 13945,06 грн; - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 47286,05 грн; - заборгованість з комісії - 12055,82 грн; заборгованість з пені - 0 грн. У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач повноважного представника у судове засідання не направив, при звернені до суду у прохальній частині позовної заява вказав, що не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача та не заперечує щодо винесення заочного рішення у разі неявки у судове засідання відповідача (а.с. 5). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно. 29.04.2022 на адресу суду повернулась судова повістка, яка направлялась відповідачу за місцем реєстрації із відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення " адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.121). Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. Згідно ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За приписами п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач також додатково про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.105,111,119,123). За приписами ч.11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За нормами ч. 1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 14.06.2022. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні від 14.06.2022 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав суд підписав вступну та резолютивну частину рішення (заочного). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 22.01.2018 року між [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (надалі - Банк, ПАТ «УкрСиббанк») укладений Договір №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 30030,03 грн. на строк до 22.01.2022 року включно (а.с.7-11). 22.01.2018 відповідачка [PERSON] підписала Анкету-Заявку на надання споживчого кредиту «Револьверна кредитна карта» на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування 24 місяці, сума кредитного ліміту 30000,00 грн, валюта кредиту гривня (а.с.12). За умовами Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору (п. 2.1. договору). Відповідно до п. 3.8. Кредитного договору процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 55 % річних. Пунктом 3.9. Кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 62,00 % річних, що діє для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення простроченої, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику (відповідачу) кредитні кошти на загальну суму 30030,03 грн. 27.09.2019 між ПАТ «УкрСиббаанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» укладений договір факторингу №155, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018. що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с.40-49). 30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу №3009/19/02, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с.50-60). Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» втратив такі права. Як вбачається з виписки за кредитним договором (а.с.13-30), довідкою розрахунком заборгованості за користування кредитом (а.с.32-33), за період користування кредитними коштами Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, однак належним чином зобов`язання за Кредитним договором не виконуються, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 09.12.2021 (а.с.12), [PERSON] має заборгованість в сумі 99764,07 грн., з яких: - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 26477,14 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 13945,06 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 47286,05 грн.; - заборгованість з комісії - 12055,82 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за Договором не погашає. Оскільки відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем договору №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018 (а.с.7-11). Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Як встановлено судом ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №3009/19/02, що міститься у матеріалах справи (а.с.50-60). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Не виконуючи належним чином зобов`язання за Кредитним договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з виписки по особовому рахунку за період, наданих позивачем, а також з детального розрахунку заборгованості відповідач отриманна від банку грошові кошти у розмірі 30030,03 грн, користувалась цими грошима, витрачаючи та частково погашаючи заборгованість, що підтверджує факт існування кредитних відносин між сторонами (а.с.12-49). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Як встановлено судом з наведених письмових доказів, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед кредитором. Загальний розмір заборгованості за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.12.2021 відповідно до розрахунку заборгованості становить 99764,07 грн., з яких: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 26477,14 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 13945,06 грн; - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 47286,05 грн; - заборгованість з комісії - 12055,82 грн. Таким чином, станом на 09.12.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018 становить 99764,07 грн. Доказів погашення відповідачем заборгованості у заявленій позивачем сумі або доказів спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості за договором №94300326000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 22.01.2018, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем, представлені суду позивачем, є належними та допустимими доказами отримання і використання коштів відповідачем, а також часткового погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пунктів 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2006 № 254, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа ( паперового або електронного ). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, розрахунок вимог є арифметично вірним та таким, що ґрунтується на умовах договору та чинного законодавства, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідач своїм процесуальним правом на оспорення позовних вимог та участь у судовому засіданні не скористалась, доказів погашення зборгованості не надала, розрахунку позовних вимог не оспорила. За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіл судових витрат У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. В частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00грн, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги №05-03/2021 від 05.03.2021 року (а.с.78-81), заявку про надання юридичної допомоги №41 від 24.11.2021 (а.с.86), витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021 року, укладених між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», відповідно до якого визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає в сукупності 9000 грн. (а.с.87), а також платіжне доручення №0307390000 від 02.12.2021 про сплату наданих послуг на правову допомогу в розмірі 90000,00 грн. АО «Лігал-Ассістанс» (а.с.85). При цьому суд зазначає, що відповідно до праової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість позивачем не додано до матеріалів справи доказів того, що правнича допомога у даній справі надавалась саме адвокатом, (у матеріалах справи відсутній ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю), що позбавляє суд дійти висновку, що правнича допомога надавалась позивачу саме адвокатом. Статус "Адвокатське об"єднання" не є тотожним статусу "Адвокат". Водночас, у матеріалах справи відсутні детальний опис виконаний робіт (наданих послуг). Суд зауважує, що наданий позивачем витяг з акут № 4 про надання юридичної допомоги складений 28.11.2021, у той час як позовна заява датована 23.12.2021. Крім того з доданого позивачем платіжного доручення не можливо встановити, що до перерахованої суми входять також 9000,00 грн - фактичні витрати за надання правової допомоги саме по цій справі. Враховуючи викладені обставини суд дійшов всиновку, що позивач належними та допустимими доказазми не довів факту понесення витрат на правничу допомогу. Відтак 9000,00грн понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд покладає на позивача.

Outcome: approved