Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження її прав строком на 6 місяців у вигляді усунення йому перешкод у користуванні усім майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 06.02.1993 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області є цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Зокрема, за час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність квартири, гаражі, нежитлові приміщення, автомобілі та мають спільний бізнес. Протягом останніх років стосунки між ними погіршилися. Все майно набуте в шлюбі знаходиться в користуванні заінтересованої особи, в тому числі і правовстановлюючі документи на нього, доступ заявника до майна обмежений повністю, прибутків від продажів у магазині заявник не отримує. Неодноразово намагаючись відновити доступ заявника до частини майна в добровільному порядку, всі спроби закінчувалися агресією заінтересованої особи. Остання провокувала конфлікт, створювала загрозливі ситуації, завдавала заявнику тілесних ушкоджень, зокрема, 03.06.2022 за адресою [ADDRESS] , викрала його мобільний телефон, з приводу чого подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Виходячи з вищевикладеного, просить заяву задовольнити. Ухвалою суду від 09.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13.06.2022 за правилами окремого провадження. За клопотанням представника заінтересованої особи, у зв`язку із неотриманням ним копії заяви та доданих до неї документів, судовий розгляд відкладено на 14.06.2022. У судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] заяву підтримали з підстав викладених у ній та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечили. Вказали на те, що викладені у заяві обставини не допуску заявника до спільної сумісної власності не відповідають дійсності, не підтверджені належними та допустимими доказами. Заінтересована особа не вчиняла щодо заявника сімейного насильства, натомість заявник вчиняв насильство щодо заінтересованої особи. Зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2022 частково задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заборонено на строк 6 місяців [PERSON] наближатись на відстань менше 100 метрів до [PERSON] , за винятком приміщення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та прилеглої до нього території. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником наступного майна: -гаража [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 20.06.2010); -гараж № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 17.06.2015); -гараж № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 17.06.2015); -гаража № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 20.06.2010); -квартира [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 20.06.2010); -квартира [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 20.06.2010). 19.05.2022 [PERSON] звернувся до Тернопільського міського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення у нього [PERSON] правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно, зокрема гаражі, нежитлові приміщення, квартири, автомобілі. 06.06.2022 Тернопільським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області отримано заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення 03.06.2022 по [ADDRESS] [PERSON] його мобільного телефону. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2022 по справі №607/6931/22 частково задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заборонено на строк 6 місяців [PERSON] наближатись на відстань менше 100 метрів до [PERSON] , за винятком приміщення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та прилеглої до нього території за адресою: [ADDRESS] . Рішення не набрало законної сили, однак підлягає до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~350-2\~ЦПК\~України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною 6 статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У порушення вимог статей 12, 81\~ЦПК України заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою фізичного, економічного чи психологічного насильства відносно нього, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.02.2021у справі №761/49109/19 18, 29.08.2019 у справі №640/23804/18 та від 02.09.2020 у справі №635/4854/19-ц. На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису [PERSON] надав копії заяв про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за фактом крадіжки мобільного телефону та правовстановлюючих документів на майно. Проте ні доказів внесення відомостей до Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, ні вироку суду не надано. Крім того, [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялась, до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вказаними фактами не притягалась. Досліджені в судовому засіданні відеозаписи, які були надані суду заявником, не підтверджують вчинення заінтересованою особою сімейного насильства, а підтверджують наявність спору між сторонами з приводу користування нерухомим майном. При цьому, не доведеним залишилось посилання заявника на те, що заінтересована особа обмежує його у праві володіння та користування спільною сумісною власністю. Ні письмові докази, ні відеозаписи цього не підтверджують. Наданий заявником консультаційний висновок спеціаліста №4607 від 06.06.2022, згідно якого заявник отримав тілесні ушкодження, не береться судом до уваги, так як він не містить інформації щодо особи, яка завдала цих ушкоджень. До адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, передбаченої статтею 173-2 КУпАП, заінтересована особа не притягалась. Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення заінтересованою особою психологічного, фізичного та економічного насильства щодо заявника, а самі лише твердження заявника про це, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Суд вважає за необхідне зазначити, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому грунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (Постанова Верховного Суду від 30.01.2020 по справі №545/744/19). Спір між сторонами, зокрема, щодо розірвання шлюбу, поділу майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису (Постанови Верховного Суду від 06.02.2020 по справі №753/8626/19 і від 29.08.2019 по справі №640/23804/18). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed