Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

07 грудня 2021 року в Локачинський районний суд за підсудністю з Володимир-Волинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою позичальника. За умовами вказаного договору позивач надав у позику відповідачу 2000 доларів США зі строком повернення до 25.01.2021 року. У визначений розпискою строк відповідач борг не повернув. Добровільно позичені кошти не повертає, що зумовлює звернення до суду цим позовом. На підставі наведеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 27 вересня 2020 року в розмірі 2000 доларів США, суму 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка становить 60 доларів США, судові витрати: 908 грн сплаченого судового збору та 4000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 10 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач 17.06.2022 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, просить долучити до матеріалів справи оригінал розписки, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином та своєчасно був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, будь яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не подав. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом розписки від 27.09.2020 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 2000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25.01.2021 року (а.с.54). Вищенаведена розписка написана власноруч, підписана [PERSON] . Пред`являючи даний позов, позивач зазначив, що у визначений договором строк [PERSON] борг в розмірі 2000 доларів США не повернув, що зумовлює необхідність захисту порушених його прав. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за борговою розпискою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд встановив, що оригінал боргової розписки знаходиться в позивача та приєднаний до матеріалів справи. Наведене підтверджує, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, взятого ним 27.09.2020, позика у розмірі 2000 доларів США позивачу в обумовлений строк - до 25.01.2021, не повернута, а тому позов в цій частині є підставним, а його вимоги доведеними і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, [PERSON] як позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу позикодавця повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, що становить станом на 20.08.2021 року 60 доларів США, за договором позики від 27.09.2020 року. У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн, який був сплачений позивачем при поданні позову. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 20.08.2021 року № 20-1/08-21, укладений між Лященком С.О. (адвокат) та [PERSON] (клієнт); додаткова угода №1 від 20.08.2021 до договору № 20-1/08-21, у якому визначено гонорар адвоката у розмірі 4000 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 20.08.2021; квитанцію № 20-1/08-21 від 20.08.2021, що підтверджує оплату позивачем 4000 грн. відповідно до договору від 20.08.2021 року № 20-1/08-21 (а.с. 13-18). Таким чином, оскільки витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. підтверджені документально, є співмірним із виконаними адвокатом роботами, відповідачем не подано клопотання про зменшення таких витрат, тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved