Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

23.02.2022 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він в період з 22.11.2004 р. по 22.06.2012 р. працював у відповідача за різними професіями, а саме: - з 22.11.2004 р. прохідником 4-го розряду гірничопідготовчої дільниці № 22 на ш. Орджонікідзе з повним робочим днем в підземних умовах; - з 04.01.2007 р. прохідником 5-го розряду на дільниці гірничопідготовчих робіт № 25 шахти імені Орджонікідзе з повним робочим днем у підземних умовах. 22.06.2012 р. його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі - за станом здоров`я, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В акті від 27.03.2012 р. розслідування причин виникнення професійних захворювань зазначено, що вони виникли внаслідок праці на протязі 17 років 6 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості робочої зони, параметри яких перевищували нормативні значення. Висновком МСЕК від 18.06.2012 р. йому встановлено первинно 40% втрати професійної працездатності: 30% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ. Після повторного переогляду, висновком МСЕК від 25.05.2017 р. йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушений змінити звичайний уклад життя, постійно звертатись в лікувальні установи. Моральну шкоду він оцінює у 260000 грн.. Представник відповідача надав «пояснення на позовну заяву», де зазначив, що позивач крім ПРАТ «ЦГЗК», на протязі 12 років працював також і на інших підприємствах, що свідчить про те, що він може звернутися з позовами про відшкодування шкоди до інших підприємств, заподіювачів шкоди його здоров`ю. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням у нього професійного захворювання не вчиняв. Під час укладання трудового договору, відповідач проінформував під розписку позивача про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Позивач самостійно, на власний розсуд обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, яка забезпечувала не тільки достойну оплату праці, а й право на зменшення пенсійного віку та отримання пенсії за віком на пільгових умовах. Просить винести справедливе по відношенню ПРАТ «Центральний ГЗК» судове рішення, визначивши розмір моральної шкоди з урахуванням актуальної судової практики. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з з 22.11.2004 р. прохідником 4-го розряду гірничопідготовчої дільниці № 22 на ш. Орджонікідзе з повним робочим днем в підземних умовах; - з 04.01.2007 р. по 22.06.2012 р. прохідником 5-го розряду на дільниці гірничопідготовчих робіт № 25 шахти імені Орджонікідзе з повним робочим днем у підземних умовах (а.с. 12-14). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, в умовах впливу шкідливих факторів, а саме в умовах важкої фізичної праці та запиленості робочої зони, параметри яких перевищували нормативні значення, позивач отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 18.06.2012 р. йому встановлено первинно 40% втрати професійної працездатності: 30% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ. Після повторного переогляду, висновком МСЕК від 25.05.2017 р. йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 24-25). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 27.03.2012 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) радикулопатія шийна С5, С6 і попереково крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двостороннього плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деф.артрозу ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступенів; 2) хронічний бронхіт. ЛН першого ступеню (а.с. 16-17). Як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 27.03.2012 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є праця на протязі 17 років 6 місяців в тому числі 7 років 7 місяців у відповідача, в умовах важкої фізичної праці та запиленості робочої зони, параметри яких перевищували нормативні значення: - маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 36-50 кг. при допустимому до 30 кг.; - робоча поза: до 30 більше 30 41,8-76,4/4,8-13,1% тривалості зміни при допустимих 25/-%; Важкість праці відноситься до 3-го класу 3-го ступеню шкідливості; - пил з вмістом вільного кремня діоксину кристалічного від 10 до 70 % в концентраціях від 2,1 мг/м куб. до 14,8 мг/м куб. при ГДК 2,0 мг/м куб. (а.с. 17). Із п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи з 22.11.2004 р. по 22.06.2012 р. на шахті ім.. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», [PERSON] виконував комплекс прохідницьких робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання. Із-за обмеженості робочого простору, не завжди дозволяю чого застосування засобів малої механізації, роботи характеризувалися важкою фізичною працею, а також впливом пилу фібро генної дії, концентрацією вище гранично допустимої із-за недосконалості технологічного процесу (а.с. 17). У п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що в зв`язку з плинністю кадрів і відсутністю офіційного обліку прізвищ посадових осіб, які відповідали за створення умов праці на робочому місці [PERSON] за період його роботи на підприємстві, комісія не змогла встановити конкретних прізвищ посадових осіб, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (а.с. 17 зв.). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 27.03.2012 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: праця на протязі 17 років 6 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості робочої зони, параметри яких перевищували нормативні значення, з них 7 років 7 місяців у відповідача. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~встановлено 40\~%\~втрати працездатності,\~роботу в\~шкідливих умовах\~у відповідача\~протягом тривалого\~часу,\~а саме:\~маса вантажу,\~що підіймається\~та переміщується\~вручну \~36-50\~кг.\~при допустимому\~до 30\~кг.;\~-\~робоча поза:\~до 30\~більше 30\~ 41,8-76,4/4,8-13,1%\~тривалості зміни\~при допустимих\~ 25/-%;\~Важкість праці\~відноситься до\~3-го\~класу 3-го\~ступеню шкідливості;\~-\~пил з\~вмістом вільного\~кремня діоксину\~кристалічного від\~10\~до 70\~%\~в концентраціях\~від 2,1\~мг/м\~куб.\~до 14,8\~мг/м\~куб.\~при ГДК\~ 2,0\~мг/м\~куб.,\~а також\~характер захворювань,\~пов`язаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~її життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON] ,\~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 75000 грн. за встановлені 40 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 2\~481 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial