Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом звернувся [PERSON] в якому просить стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на його користь 90 грн. 56 коп. 3 % річних; 33\~055 грн. 31 коп. пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожних день прострочення, відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», 666\~344 грн. 20 коп. моральної шкоди, 509 грн. 93 коп. збитків від інфляції та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 20.08.2019 року фермерським товариством ТОВ «Оратівлатінвест» позивачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3450,00 грн орендної плати за користування земельним паєм, яка була перерахована на транзитний рахунок АТ КБ «Приватбанк». 11.11.2019 позивач звернувся до Банку з заявою, в якій просив зарахувати на отриману ним картку для виплат в АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] або виплатити у інший спосіб, залишок перерахованих йому грошових коштів у сумі 3018,75 грн. 14.12.2019 він отримав відмову у поверненні грошових коштів. Свою відмову Банк мотивував тим, що ним було здійснено списання грошових коштів на погашення простроченої заборгованості, яка обліковується в АТ КБ «Приватбанк». Такі дії Банку він оскаржив до суду, в результаті чого Соснівським районним судом м. Черкаси у межах розгляду справи №712/1469/20 винесено рішення, яким визнано протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання грошових коштів у розмірі 3018,75 грн, перерахованих [PERSON] ТОВ «Оратівлатінвест» відповідно до платіжного доручення № 17921882 від 20.08.2019. Зобовязано АТ КБ «Приватбанк» повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 3018,75 грн. шляхом перерахування на банківських рахунок [PERSON] . Зазначив, що вказане рішення відповідачем не виконується в частні повернення йому грошових коштів, чим продовжується порушення його прав. 06.01.2021 він повторно звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення йому коштів/сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Проте, на час подання позову вказане рішення суду Банком не виконано, а кошти не повернуті. Також зазначив, що в 2021 році він вже звертався до Соснівського районного суду м. Черкас з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди та сплати пені. Заявлені ним позовні вимоги було задоволено Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.02.2022 у межах розгляду справи №712/466/21. Вказав, що 3 % річних за 2021 рік, виходячи з простроченої суми 3018,75 грн. складає 90,56 грн. розмір пені, на думку позивача - 33 055,31 грн. в розмірі 3 % вартості послуги за кожних день прострочення, відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», 509 грн. 93 коп. збитків від інфляції. Крім того, вказує, що такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, виникненням стресових ситуацій. Моральну шкоду позивач оцінює в 666344 грн. 20 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача скерував до суду заяву про закриття провадження у справі, в якій зазначив, що позивачем вже було здійснено звернення до суду з даним позовом, яка була розглянута Соснівським районним судом м. Черкаси у справі №712/466/21. Заявлені ним позовні вимоги було задоволено постановою Черкаського апеляційного суду від 02.02.2022. Повторне звернення до суду із спором між\~тими самим\~сторонами, про той\~самий\~предмет і з\~тих самих підстав не допускається. Просив відмовити у позові з цих підстав. 03 травня 2022 року позивач подав заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в якій просив залишити заяву АТ "Приватбанк" про закриття провадження без задоволення. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі №711/1166/22, а також закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, додатково пояснивши спричинення моральної шкоди та наголосив, що даний позов подано за інший період, який не охоплюється рішенням Черкаського апеляційного суду, яке він вважає обгрунтованим із зазначених підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперчив проти задоволення позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні стягнення 3 % річних та збитків від інфляції, щодо пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожних день прострочення, відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» повідомив, що з цих підстав існує позиція ВП ВС, якою слід відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, щодо задоволення вимог в частині заподіяної моральної шкоди покладається на розсуд суду. Судові витрати просив розприділити у відповідності до норм чинного законодавства. В судовому засіданні судом було заслухано свідка [PERSON] , яка повідомила суду, що дійсно 20.08.2019 року фермерським товариством ТОВ «Оратівлатінвест» позивачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3450,00 грн орендної плати за користування земельним паєм, яка була перерахована на транзитний рахунок АТ КБ «Приватбанк». Позивач неодноразово звертався до Банку з заявою, в якій просив зарахувати на отриману ним картку для виплат в АТ КБ «Приватбанк» або виплатити у інший спосіб, залишок перерахованих йому грошових коштів у сумі 3018,75 грн. на що він отримував відмову у поверненні грошових коштів. Також підтвердила, що діями відповідача - позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у постійних душевних стражданнях, на фоні виникнення стресових ситуацій, що спричинені діями АТ КБ «ПриватБанк». Наголосила, що за минулий період йому судовим рішенням вже компенсувалася моральна шкода за невиконання рішення суду, але відповідач продовжує невиконувати це рішення, з чим і звернувся позивач. Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено що 11.11.2019 року позивач звернувся із заявою до АТ КБ «Приватбанк» про зарахування на його картку для виплат грошових коштів в розмірі 3018 грн. 75 коп. перерахованих йому фермерським господарством ТОВ «Оратівлатінвест», оскільки банком було зараховано лише 431 грн. із перерахованої господарством суми. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 вересня 2020 року визнано протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання грошових коштів в розмірі 3018 ,75 грн., перерахованих [PERSON] від ТОВ «Оратівлатінвест» в сумі 3450 грн. відповідно до платіжного доручення № 17921882 від 20.08.2019 року та відомості № 190821РВ000006491886. Зобов`язано АТ КБ Приватбанк повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 3018,75 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , рахунок отримувача [NUMBER] , IBAN: [NUMBER] . 06.01.2021 року [PERSON] звернувся до банку з вимогою про зарахування коштів на його картку для виплат або виплатити 3018,75 грн. в інший спосіб. Сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від вказаної суми. Згідно ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості, про яку внесені до Державного реєстру банків; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Статтею 47\~цього Закону визначено, що до банківських послуг належить, в тому числі, відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі, у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України). Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено статтею 1073 цього Кодексу. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом. (Правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16) . Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України Про банки і банківську діяльність банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України Про захист прав споживачів. Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить\~суд стягнути\~з банку\~пеню в\~розмірі 3%\~вартості послуги\~за кожен\~день прострочення відповідно до частини 5 статті 10 Закону України Про захист прав споживачів з розрахунку за повний 2021 рік. В той же час, у позові вказує і на невиконання банком рішення суду від 29.09.2020 року, як підставу для нарахування пені. В судовому засіданні позивач наполягав на стягненні пені за повний 2021 рік, визначивши його шляхом множення суми боргу на 3 % та 360 днів. Так, згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов?язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Згідно зістаттею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити за весь час прострочення, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зробила висновок, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Позивач просить стягнути пеню в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення відповідно до вимог ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~за повний 2021 рік, оскільки відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, тому має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% річних від суми утриманих банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 757/32522/17, від 19.06.2019 року у справі № 359/8114/17, від 29.01.2020 року у справі № 757/53/464/18, від 11.11.2020 року у справі № 757/61/496/18. Враховуючи вищеаргументоване, а також ту обставину, що до такої позиції прийшов Черкаський апеляційний суд приймаючи рішеня щодо нарахування пені за повний 2020 рік в постанові від 02.02.2022 суд вважає за доцільне позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити частково, стягнути із відповідача на користь позивача пеню за прострочення за період повного 2021 року частково в розмірі 1500 грн., що є співмірним з понесеною шкодою позивачем, відповідає розміру коштів, які не отримано позивачем в розмірі 3018 грн. 75 коп., які стягнуто з банку за рішенням суду та забезпечує принцип пропорціональної рівності в даному випадку. Що стосується стягнення з відповідача 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України суд звертає увагу на наступне. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей\~524,\~533, 535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення\~статті 11 ЦК України\~передбачають, що зобов?язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов?язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства,\~за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього\~ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього\~Кодексу). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження\~№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Із матеріалів справи вбачається, що обов`язок банку видати належні позивачу кошти виник саме 11.11.2019 року на підставі письмової заяви останнього, тому, починаючи саме з 11.11.2019 року банк вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання та на вимогу кредитора від 06.01.2021 року не сплатив йому суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Що було стягнуто постановою Черкаського апеляційного суду від 02.02.2020 на користь [PERSON] в сумі 90 грн. 56 коп. як 3 % річних за повний 2020 рік Таким чином, за розрахунком суду, стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] 3% річних у розмірі заявленому в позовній заяві 90 грн. 56 коп. за період повного 2021 року, підлягає до задоволення. Щодо стягнення інфляційних збитків (в межах позовних вимог та наданого позивачем розрахунку). Щодо кінцевого періоду за який враховується індекс інфляції та методики розрахунку інфляційних втрат, суд враховує правовий висновок об`єднаної палати КГС ВС викладений у постанові від 20.11.2020 справа № 910/13071/19. Так, згідно вказаного правового висновку, статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003. З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Розмір інфляційних збитків розраховується за формулою: Сума боргу х сукупній індекс інфляції / 100% - сума боргу В даному випадку, в період з 12.11.2019 - 31.12.2021 сукупний індекс інфляції становить: 1.15391923. Тому розрахунок в конкретному випадку являється таким: 3018.75 * 1.15391923 -3018.75 =\~464.64 грн. Отже загальний розмір інфляційних збитків становить 464 грн. 64 коп. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за прострочення виконання зобов`язань підлягають задоволенню частково, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 3% річних за повний 2021 рік в сумі 90 грн. 56 коп., пеню за період з 18.02.2021 по 18.02.2022 в сумі 1500 грн. 00 коп., збитки від інфляції за період з 12.11.2019 по 31.12.2021 в сумі 464 грн. 64 коп. Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить наступного висновку. Згідно із ч.1,2\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що позивачу не було виплачені кошти у розмірі 3018,75 грн. за рішенням суду. Використовуючи своє право на звернення до суду із цих підстав, наявне рішення суду, а саме постанова Черкаського апеляційного суду від 02.02.2020, яким за цю обставину не виплати коштів присуджено сплатити моральної шкоди із відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Таким чином, позивач звертався до суду та погодився із його рішенням з приводу компенсації йому моральної шкоди у вказаному розмірі за спричинену моральну шкоду через невиконання розпорядження клієнта з видачі йому грошових коштів з його банківського рахунку взагалі. Посилання позивача, що це інший період спричинення моральної шкоди із 18.02.2021 по 18.02.2022 (дата звернення до суду) відкидається судом імперативною нормою, яка зазначена ч.5 ст. 23 ЦК України і вказує, що моральна шкода відшкодовується одноразово. Крім того, взято до уваги, що рішення по моральній шкоді, винесене судом апеляційної інстанції ( стор. 6 останній абзац до стор. 7 включаючи 6 абзаців вказаного рішення) датується 02.02.2022. Інших обставин спричинення моральної шкоди, окрім невиконання законних вимог, як і вказував позивач, судом не встановлено. Враховуючи викладене, оскільки, позивач, на підставі п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, суд прийшов до переконання про стягнення такого з відповідача в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial