Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про визнання відповідача [PERSON] батьком її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження. Позовні вимоги мотивує тим, що з квітня 2009 року підтримувала фактичні шлюбні стосунки з [PERSON] , [INFO] . Зареєструвати офіційно шлюб позивач не мала можливості, так як [PERSON] перебував в офіційному шлюбі з іншою жінкою. [INFO] , в них народилася дочка [PERSON] . На момент народження дитини стосунки між позивачкою та відповідачем розладилися та вони припинили спільне проживання. Відповідачем до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяви про своє батьківство не подано, тому по батькові дитини записано матір`ю як [PERSON] , у порядку, встановленому ст. 135 СК України. Влітку 2015 року позивач та відповідач помирилися, та почали фактично проживати як чоловік та дружина. 25 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Вже в офіційному шлюбі з відповідачем, [PERSON] народила доньку, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На даний час, донька, [PERSON] знає, хто є її генетичним батьком, з яким вони проживають однією сім`єю, що зумовлює необхідність визнання батьківства відповідача за рішенням суду. Ухвалою суду від 10 червня 2022 провадження у справі відкрито та справу призначено у підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 червня 2022 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Ковальова Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала також. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі у судове засідання не з`явився, надавши письмову заву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не має.. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 23 березня 2017 року, вбачається, що [INFO] в місті Олександрія Кіровоградської області народилася [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 22 лютого 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 146. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідач [PERSON] визнав судовому засіданні своє батьківство відносно [PERSON] , [INFO] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини викладені в позові щодо знаходження сторін у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року та факту того, що донька [PERSON] називає відповідача батьком, впевнена у його батьківстві, а він визнає її рідною донькою, піклується про неї, виховує, утримує матеріально. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнапються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Задовольняючи вимогу про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини суд виходив з такого: Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існували стосунки як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з квітня 2009 року. Від їх спільного проживання у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [INFO] , відомості про батька якої у актовому записі про народження було зроблено за вказівкою матері на підставі ст.135 СК України. Частиною 1 статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У п. п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. В силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved