Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13.04.2017 року з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною та стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/618/17 в частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, припинити з дня набрання даним рішенням законної сили. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 квітня 2007 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно починаючи з 16.02.2017 року до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . 30.01.2021 позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище на [PERSON] . Також від даного шлюбу [INFO] у неї народилась друга дитина. Відзначила, що народження другої дитини призвело до значного погіршення її майнового становища, адже на її утриманні з`явилась ще одна малолітня дитина. Зазначила, що кошти, які суд присудив до стягнення з відповідача у розмірі 1000 грн. (частково задовольнивши її позовні вимоги), майже ні на що не вистачає. Практично матеріально повністю дитину забезпечувала та на даний час забезпечує сама. Однак, забезпечення достойного рівня життя їхньої спільної дитини з відповідачем має покладатись у рівних долях як на матір, так і на батька. Позивач відзначила і те, що відповідач уже протягом тривалого часу (більше року) офіційно працевлаштований екскаваторником на Приватному підприємстві «Автомагістраль» та отримує офіційну заробітну плату у розмірі 17 000 20 000 грн. щомісячно. Тобто його фінансове положення дозволяє сплачувати аліменти у значно більшому розмірі, ніж на даний час він сплачує, щоб дозволяло їм, як батькам, забезпечити дитині необхідний мінімум адекватного та повноцінного життя у сьогоденні. Також просить суд врахувати те, що ціни на продукти харчування, на речі, на ліки на все те, що необхідно для дитини відповідного віку для нормального існування, харчування та виховання невпинно зростають. Кожен місяць необхідно забезпечувати дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку (канцелярія, книги, зошити, тощо). Як уже позивачем зазначалось відповідач на даний час офіційно працює, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. На даний час позивач не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-років. Позивач просить врахувати, що достойний рівень матеріального забезпечення їхньої спільної дитини повинен утримуватись не тільки зі сторони матері, а й зі сторони батька, що є дуже важливим соціальним та психологічним факторами повноцінного розвитку дитини. При цьому забезпечити адекватний рівень життя дитині на 1000 грн. у місяць неможливо. Враховуючи викладене позивачка звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 15.11.2021 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином,\~через канцелярію\~суду подав\~заяву про\~розгляд справи\~за його\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнав частково,та\~зазначив,\~що працює\~в ПП\~«Автомагістраль» оператором\~екскаватора,\~офіційна зарплата\~становить 10\~000\~ 12\~000\~грн.,\~тож згоден\~на зміну\~способу стягнення\~аліментів з\~1\~000\~грн.\~на 2\~000\~грн.,\~враховуючи ріст\~цін. Також просив встановити розмір аліментів в твердій грошові сумі та врахувати те, що приймає активну участь в розвитку дитини, як морально так і фізично. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 червня 2015 року, актовий запис № 26. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07 лютого 2015 року, Виконавчим комітетом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 3 розірвано. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ( [INFO] ), у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи 16.02.2017 року до досягнення повноліття, тобто до [INFO] , Згідно свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] \~від 30\~січня 2021\~року зареєстровано\~шлюб між\~ [PERSON] \~та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ) [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . На виконанні у Вишгородському РВ ДВС Головного ТУ юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист № 363/618/17 від 25.04.2017, що видав Вишгородський районний суд Київської області про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ( [INFO] ), у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи 16.02.2017 року до досягнення повноліття, тобто до [INFO] , що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2017 року. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно до ч.1 ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню (неповнолітню) дитину. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до статей 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України» прожитковий мінімум на дітей відповідного віку з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів суттєво зріс та відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2618 грн., з 1 липня 2744 грн., з 1 грудня 2833 грн.; Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст.183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 - відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за №6-143цс13 від 05.02.2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного суду України №6- 143цс13 від 05.02.2014 року). Судом встановлено, що позивачка самостійно утримує дитину і потребує допомоги відповідача, який за твердженням позивачки в необхідному, достатньому обсязі участі в утриманні дітей не приймає. Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, суд враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~виходячи з\~позиції як\~найкращого забезпечення\~інтересів дитини,\~враховуючи інфляційні\~процеси в\~державі та\~значне підвищення\~вартості життя,\~погіршенням матеріального\~стану позивача\~та її\~потребу у\~фінансовій допомозі\~з боку\~відповідача,\~часткове визнання\~останнім позовних\~вимог,\~а також\~те,\~що він\~є дієздатним,\~працює та\~отримує дохід,\~суд приходить\~до переконання,\~що відповідач\~спроможний сплачувати\~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~що становить 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Позивачем не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial