Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, в якому просить (з врахуванням уточненої позовної заяви (а.с.196-198 т.1): - визнати незаконними дії працівників Кобеляцької міської ради, виконавчого комітету Кобеляцької міської ради міського голови Копельця О.О., що виразилися в тому, що «вони не виділили кошти на придбання пільгових ліків інвалідам ІІ групи, хворим на неспецифічний виразковий коліт, внаслідок чого позивач не зміг придбати ліки із знижкою 50 %№»; - визнати незаконними дії та бездіяльність працівників Кобеляцької ПМСД, «які приховали кошти та не видали йому пільгові рецепти та не прийняли ніяких мір для забезпечення пільгових категорій хворих, до яких позивач відноситься, коштами для отримання пільгових рецептів»; - стягнути з Кобеляцької міської ради через Кобеляцьке відділення Державного казначейства України кошти у сумі 2241,50 грн за завдану йому матеріальну шкоду та 17000,00 гривень за завдану йому моральну шкоду; - стягнути з відповідача судові витрати в сумі 70,00 гривень за виготовлення копій заяв та додатків. Рух справи Відповідно до розпорядження №8 від 13.10.2021 року голови Кобеляцького районного суду Полтавської області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У КОБЕЛЯЦЬКОМУ РАЙОНІ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання незаконними дій та бездіяльності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передано на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с.36,37). Справа розподілена судді Козир В.П. (а.с.39,40). Ухвалою суду від 22.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження (а.с.41, 42 т.1). 03.11.2021 року судом отримано відзив КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (а.с.54-58 т.1). 12.11.2021 року судом отримано відзив КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (а.с.74-77 т.1). Ухвалою суду від 28.12.2021 року залучено до участі у справі співвідповідача Виконавчий комітет Кобеляцької міської ради (а.с.139-141, т.1). Судом отримано відзив ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (а.с.145--151 т.1). 07.02.2022 року судом отримано уточнену позовну заяву (а.с.196-198 т.1). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.02.2022 року заяву представника позивача [PERSON] про відвід судді Козир В.П. задоволено. 09.02.2022 року справа розподілена судді Лизенко А.В. (а.с.214 т.1) Ухвалою суду від 10.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження (а.с.216-218, т.1). Ухвалою суду від 10.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.238, 239 т.1). 30.03.2022 року судом отримано відзив ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (а.с.2-7 т.2). Виклад позицій учасників справи У позовній заяві позивач просив визнати незаконними дії працівників Кобеляцької міської ради та міського голови Копельця О.О., що, на думку позивача, полягали у тому, що такі особи не виділяли кошти на придбання пільгових ліків інвалідам ІІ групи, хворим на неспецифічний виразковий коліт, внаслідок чого позивач не зміг придбати ліки із знижкою 50 %, а також визнати незаконними дії та бездіяльність працівників Кобеляцької ПМСД, які приховали кошти та не видали позивачу пільгові рецепти, не прийняли ніяких мір для забезпечення пільгових категорій хворих, до яких позивач відноситься, коштами для отримання пільгових рецептів. Також просив стягнути з виконкому Кобеляцької міської ради (уточнена заява) через Кобеляцьке відділення Державного казначейства України кошти в сумі 2241,50 грн за завдану позивачу матеріальну шкоду та 17 000,00 грн за завдану моральну шкоду, та стягнути з відповідачів витрати у сумі 70 гривень за виготовлення копій заяв та додатків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є інвалідом ІІ групи. Згідно постанови КМУ від 17.08.1998 № 1303 Кобеляцьким ЦПМСД йому за кошти державного бюджету повинні продаватися ліки зі знижкою 50 %, у тому числі, метилпреднізолон та інші. Кобеляцька міська рада кошти на придбання цих ліків не виділила, а працівники Кобеляцької ПМСД не приймали ніяких заходів для забезпечення хворих коштами для придбання пільгових рецептів. Позивач зазначав, що внаслідок того, що не були виділені кошти, він змушений був придбавати ліки за повну вартість загалом на суму\~4483 грн, тобто за ліки пільгової категорії ним було переплачено 2241,50 грн, які є його матеріальними збитками, й це призвело до погіршення його стану здоров`я, а також змусило позивача вживати заходів щодо відшукування коштів для придбання медичних препаратів з повною їх оплатою задля підтримання життєво важливих показників свого здоров`я. Уважає, що відповідачами йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 17000 грн, та яка полягає у його душевних та фізичних стражданнях. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні тим, що викладені по тексту позовної заяви. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, відзиву не надав. Відповідач, Кобеляцька міська рада, представника в судове засідання не забезпечила, надала відзив (а.с.54-58 т.1), з заявленими до неї позовними вимогами не погодилась з наступних причин: - після входження Кобеляцької міської ради до складу засновників Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з 25.01.2021 міська рада одразу розпочала процес виконання ПКМУ від 17.08.1998 № 1303, на порушення якої з боку відповідачів вказує позивач, та з 16.02.2021 по 29.10.2021 виділялися кошти на придбання лікарських засобів на пільгових умовах для певних категорій осіб у межах наявних бюджетних коштів, всього в 2021 році на суму 356000 грн; - Кобеляцька міська рада не веде облік осіб, які потребують пільгових ліків, тому виділення коштів відбувається на підставі звернень головного лікаря; - відсутність та недостатність фінансування органу місцевого самоврядування з боку держави; - матеріальна та моральна шкода не обґрунтована позивачем. Відповідач, ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, представника в судове засідання не забезпечив, надав відзив (а.с.145-151 т.2), з заявленими позовними вимогами не погодився з причин, аналогічних для КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. Додатково зазначив, що виділення коштів є компетенцією депутатів Кобеляцької міської ради, а не працівників виконавчого комітету. Відповідач, КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, з заявленими позовними вимогами не погодився та подав відзив на позовну заяву (а.с.74-77 т.1), у якому зазначив, що адміністрація КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» Кобеляцької міської ради неодноразово зверталася в міську раду з проханням вирішити питання щодо пільгового забезпечення лікарськими засобами за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування. Кошти виділялися, але в недостатньому обсязі. Гр. [PERSON] , мешканець м. Кобеляки Полтавської області, визнаний особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, з 04.02.2020 заключив декларацію відповідно до наказу МОЗ від 19.03.2018 № 503 «Про затвердження Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та форми декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» з лікарем загальної практики сімейним лікарем [PERSON] , при зверненні до якої позивачеві виписувалися рецепти на забезпечення пільговими медикаментами для амбулаторного лікування за призначенням обласного проктолога у межах виділених коштів, на загальну суму 4270,46 (3415,75+854,71) грн. У судовому засіданні представник відповідача КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві. Відповідач, Управління Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області, представника у судове засідання не направив, належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, відзив на позовну заяву не подав. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, що встановлено на підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 713713, копія якого міститься у матеріалах справи (т.с. 1 а.с.5). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого позивачу призначено до вживання, зокрема, препарати: Метилпреднізолон, Креон, Зафакол, Ентерожерміна, Орнідазол, Асакол, Детралекс (а.с.134 т.1). Позивач протягом 2021 року отримав пільгових рецептів на придбання ліків із знижкою 50% на загальну суму 3415,75 грн (а.с.87,90,93,94, т.1). Позивач звертався до КНП «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПМСД» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ із заявою про надання додаткових пільгових рецептів зі знижкою на 50 % на ліки, але отримав відмову у зв`язку з відсутністю коштів (а.с.7-9 т.1). Позивачем здійснено придбання ліків за власний кошт та повну вартість на загальну суму 4483 грн, що підтверджується копіями чеків (а.с.10-14 т.1). Згідно статуту КНП «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПМСД» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ є комунальним підприємством та правонаступником КНП «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПМСД» КОБЕЛЯЦЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ (а.с.137-151 т.1). КНП «КОБЕЛЯЦЬКИЙ ЦЕНТР ПМСД» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ неодноразово звертався до Кобеляцької міської ради із проханням виділення додаткових коштів для забезпечення пільговими ліками відповідно до Постанови КМУ №1303 від 17.08.1998 року (а.с.82-85 т.1). КОБЕЛЯЦЬКА МІСЬКА РАДА неодноразово приймала рішення про внесення змін до розподілу видатків на вказані цілі (а.с.79-81 т.1). Отже, судом встановлено, що позивач є особою з другою групою інвалідності, його стан здоров`я та захворювання, яким він страждає, потребує постійного лікування лікарськими засобами. Позивач отримував пільгові рецепти зі знижкою на 50 %, але не в повному обсязі у зв`язку із недостатнім фінансуванням, що не заперечувалося ані Кобеляцькою міською радою, ані центром первинної медико-санітарної допомоги, на обслуговуванні якого перебуває позивач як пацієнт, що потребує амбулаторного лікування. Основні аргументи відповідачів зводяться до відсутності коштів для фінансування медичної галузі в цілому та пільгової категорії громадян, до яких відноситься позивач зокрема. КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ також стверджує, що не повинне відповідати за позовом, оскільки витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевим бюджетами на охорону здоров`я, тобто забезпечення ліками окремої категорії осіб за рецептами лікарів віднесено до компетенції органів виконавчої влади за місцем проживання таких громадян. Таким чином, слід дійти висновку, що за наявності належного фінансування, особи з інвалідністю ІІ групи, до яких належить й позивач, були б забезпечені можливістю отримувати рецепти на придбання лікарських засобів зі знижкою 50 %, як це передбачено Постановою Кабінету\~Міністрів України\~"Про\~впорядкування безоплатного\~та пільгового\~відпуску лікарських\~засобів за\~рецептами лікарів\~у разі\~амбулаторного лікування\~окремих груп\~населення та\~за певними\~категоріями захворювань"\~від 17\~серпня 1998\~року N 1303. Мотиви, якими керується суд, та застосоване законодавство (станом на час виникнення та існування правовідносин) ? Статтею 15\~Цивільного\~кодексу України (ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ? Згідно ст.19\~Конституції\~України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ? Відповідно до ст.49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. ? Згідно ч.1 ст.\~284\~ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. ? Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). ? Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. ? Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України). ? Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. ? Частиною другою статті 1167\~ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом. ? Конституційний Суд України в рішенні від 29 травня 2002 року № 10-рп/2002 роз`яснив, що положення частини третьої статті 49\~Конституції України «у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно» треба розуміти так, що у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги. Поняття медичної допомоги, умови запровадження медичного страхування, у тому числі державного, формування і використання добровільних медичних фондів, а також порядок надання медичних послуг, які виходять за межі медичної допомоги, на платній основі у державних і комунальних закладах охорони здоров`я та перелік таких послуг мають бути визначені законом. Також Конституційний Суд України зазначав, що безоплатність медичної допомоги у державних і комунальних закладах охорони здоров`я не виключає можливості солідарної участі населення у додатковому фінансуванні галузі охорони здоров`я через фінансування цієї галузі за рахунок розвитку позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів. Джерелами таких додаткових надходжень на фінансування галузі охорони здоров`я в цілому можуть бути і встановлені законом офіційні прямі платежі населення за медичні послуги другорядного значення. ? Медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами… (ст.3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»). ? Згідно\~ст.6\~Закону України\~«Основи законодавства\~України\~про охорону\~здоров`я»\~кожний громадянин\~України має\~право на\~охорону здоров`я,\~що,\~зокрема,\~включає кваліфіковану\~медичну допомогу,\~включаючи вільний\~вибір лікаря,\~вибір методів\~лікування відповідно\~до його\~рекомендацій і\~закладу охорони\~здоров`я;\~оскарження неправомірних\~рішень і\~дії працівників,\~закладів та\~органів охорони\~здоров`я.\~Законами України\~можуть бути\~визначені й інші права громадян у сфері охорони здоров`я. ? Держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом: в) фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних і реабілітаційних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом; г)\~здійснення державного\~і можливості\~громадського контролю\~та нагляду\~в сфері\~охорони здоров`я; е) встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я (ст. 7 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» ). ? Відповідно до ст.8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина на охорону здоров`я і забезпечує його захист. Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; вторинна (спеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; третинна (високоспеціалізована) медична допомога; паліативна допомога. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством. ? Частинами 5-7 ст. 8 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Розроблення галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, проведення державної оцінки медичних технологій здійснюються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ? Відповідно до ст.36 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню. ? Пункти 1, 6, 7, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» надають право пацієнтам на отримання необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію програми медичних гарантій, у надавачів медичних послуг; на оскарження рішень, дій чи бездіяльності надавачів медичних послуг або Уповноваженого органу та його територіальних органів в установленому законом порядку; на судовий захист своїх прав; інші права, передбачені законодавством. ? Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особи з інвалідністю першої і другої груп мають право при амбулаторному лікуванні на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості. ? Постановою Кабінету\~Міністрів України\~"Про\~впорядкування безоплатного\~та пільгового\~відпуску лікарських\~засобів за\~рецептами лікарів\~у разі\~амбулаторного лікування\~окремих груп\~населення та\~за певними\~категоріями захворювань"\~від 17\~серпня\~1998\~року N\~1303 (надалі по тексту рішення - ПКМУ № 1303) передбачено, що безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, крім лікарських засобів, що включені до переліку міжнародних непатентованих назв лікарських засобів, згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 9\~листопада 2016\~р.\~N\~863 "Про запровадження відшкодування вартості лікарських засобів", та до Реєстру лікарських засобів, вартість яких підлягає відшкодуванню, що затверджується Міністерством охорони здоров`я. Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб. Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я. ? Відповідно до п.2 Переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах, (Додаток N 1 до Постанови КМУ N 1303 від 17 серпня 1998 року), до груп населення, в разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються з оплатою 50 відсотків їх вартості, входять особи з інвалідністю I і II груп відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Отже, позивач як особа з інвалідністю другої групи має право на отримання лікарських засобів, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, на пільгових умовах з оплатою 50 % вартості таких лікарських засобів. Тягар проведення витрат, пов`язаних з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах, покладається на державний та місцевий бюджети. ? Згідно пп. «а» п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків,\~що здійснюються\~з бюджетів\~сільських,\~селищних,\~міських територіальних\~громад,\~належать видатки\~на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). ? Відповідно\~до підпункту\~3\~пункту «б»\~статті 32\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» до\~відання виконавчих\~органів сільських,\~селищних,\~міських рад\~належ ить забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення як делеговані повноваження. ? Згідно\~п.22,\~23\~ч.1\~ст.26\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» виключно\~на пленарних\~засіданнях сільської,\~селищної,\~міської ради\~вирішуються такі\~питання як затвердження\~програм соціально-економічного\~та культурного\~розвитку відповідних\~адміністративно-територіальних\~одиниць,\~цільових программ\~з інших\~питань місцевого\~самоврядування; розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету. Отже, саме Кобеляцька міська рада як юридична особа відповідальна за забезпечення фінансування відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення на умовах, гарантованих державою. Тому, з цих підстав суд вважає неправомірною бездіяльність КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ та відмовляє у задоволенні таких позовних вимог, спрямованих до [PERSON] як голови Кобеляцької міської ради. Щодо заявлених до відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Шкода, завдана фізичні особі, відшкодовується незалежно від вини органу місцевого самоврядування. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. ? Статтями 12, 80 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. ? Згідно статті 74\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. ? Згідно з частиною першою статті 77\~зазначеного Закону шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Виходячи з зазначеного вище, суд уважає, що саме Кобеляцька міська рада є відповідальною особою за незабезпечення позивача медичним обслуговуванням у межах гарантій, встановлених законодавством. Тому позовні вимоги позивача про стягнення з матеріальної шкоди суд задовольняє повністю та стягує 50 % вартості придбаних позивачем лікарських засобів. В той же час, є загально відомою обставиною, що всі майнові активи громади обліковуються на балансі ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, яка зареєстрована як окрема юридична особа. Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача будь-які стягнення коштів в результаті дій чи бездіяльності КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ необхідно здійснювати з ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КОБЕЛЯЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, зареєстрованої як окремої юридичної особи. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд уважає, що у будь-якому випадку незабезпечення державою гарантій, яких вона взяла на себе обов`язок дотримуватися, примушування особи прикладати додаткових зусиль для отримання пільг, передбачених законодавством, та неможливість внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності з боку органу місцевого самоврядування вчасно та у повному обсязі отримати медичну допомогу, призвело до певних моральних страждань позивача. Разом з тим, суд уважає, що заявлений позивачем розмір є дещо завищений, оскільки права позивача були порушені не внаслідок суб`єктивного особливого ставлення до нього, а у зв`язку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті для повного та своєчасного фінансування усіх соціальних програм. І хоча відсутність коштів не може виправдовувати порушення з боку відповідача прав позивача на охорону здоров`я та належне медичне забезпечення у обсязі, що взяла на себе держава шляхом ухвалення відповідних нормативно-правових актів, суд ураховує даний фактор при визначенні розміру моральної шкоди. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки вище суд дійшов висновку про доведення позивачем фактів невиправданої бездіяльності органу місцевого самоврядування, то відповідно до статті 1174\~ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю, діями з боку Кобеляцької міської ради як органу місцевого самоврядування. Негативні емоції позивача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із бездіяльністю такого відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Статті 1173, 1174\~ЦК\~України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади, органів місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Саме така правова позиція зроблена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/715/17 (постанова від 12.03.2019). А виходячи з положень статей 16 і 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Оцінюючи розмір, заявленої до відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач просив стягнути з 17 000 грн. моральної шкоди. На переконання суду, такий розмір є дещо завищеним . Застосовуючи вищенаведені міркування, суд уважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення на користь позивача у якості компенсації моральної шкоди 3000,00 грн Даний розмір моральної шкоди, на переконання суду, є розумним та справедливим, а також співмірним розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині частково. Доказів на підтвердження факту приховування коштів працівниками КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» з метою невидачі пільгових рецептів під час судового розгляду справи здобуто не було, тому у цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності працівників КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» підлягають частковому задоволенню, оскільки суд уважає, що КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» було вжито недостатньо заходів з метою забезпечення належного фінансування витрат, пов`язаних з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах особам з інвалідністю ІІ групи, до категорії яких відноситься позивач [PERSON] . Так, з матеріалів справи вбачається, що лише декілька разів КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» було надано інформацію Кобеляцькій міській раді, у якій містилися відомості про потреби у фінансуванні пільгових рецептів особам з інвалідністю ІІ групи. Очевидним є факт, що таких дій КНП «Кобеляцький Центр ПМСД» виявилося недостатньо з метою забезпечення органом місцевого самоврядування належного фінансування заходів, спрямованих на забезпечення наведеної категорії громадян лікарськими засобами на пільгових умовах. Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності КНП «Кобеляцький Центр ПМСД», що полягала у незабезпеченні заходів для належного фінансування витрат пов`язаних з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах особам з інвалідністю ІІ групи (мовою позивача: «не прийняла ніяких мір для забезпечення пільгових категорій хворих, до яких позивач відноситься, коштами для отримання пільгових рецептів»). Фактів порушення прав позивача з боку Управління Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області під час судового розгляду справи встановлено не було, тому суд у задоволенні позовних вимог до такого відповідача відмовляє. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (п. 6.21) та у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 638/14007/17 зробила висновок, що коли відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунків, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Outcome: partial