Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] 24.12.2021 р. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визначення частки та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2021 р. справу передано на розгляд за підсудністю Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2022 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.05.2022 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позов обгрунтований тим, що за договором дарування частини домоволодіння від 20.08.2004 року, [PERSON] подарував [PERSON] в дар 41/100 частину домоволодіння з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що становить літ. «А»- житлова 1-3 пл.19,3 кв.м., гараж - літ. «Д». Крім того, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №841544, виданого Хриплинською сільською радою ЗО липня 2008 року в спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер: 2610197401:19:004:0079, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована під домоволодінням, за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на вищевказане спадкове майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Богородчанськош районного нотаріального округу Любінець О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1778, спадщину, яка складається з 41/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями за [ADDRESS] , що становить: літ. «А» житлова 1-3 площею 19,3 кв.м., гараж - літ. «Д» після смерті [PERSON] прийняла її матір - [PERSON] . [INFO] помер співвласник [PERSON] та після його смерті іншу частку належного йому домоволодіння, яка складається з 59/100 часток домоволодіння за номером по [ADDRESS] прийнято його дочкою [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.2021 року. Cпору щодо порядку і обсягу володіння і користування спірною земельною ділянкою між сторонами немає, однак укласти нотаріально посвідчений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку неможливо через смерть співвласників -спадкодавців, а частки у праві власності на житловий будинок визначені, тому розмір часток на спірну земельну ділянку має бути визначено пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок. Тому просила визначити, що розмір частки на земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер: 2610197401:19:004:0079, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №841544, виданого Хриплинською сільською радою 30 липня 2008 року, а саме: - за співвласником [PERSON] , померлого [INFO] , складає 59/100 частин даної земельної ділянки; - за співвласником [PERSON] , померлої [INFO] , складає 41/100 частин даної земельної ділянки; та визнати за [PERSON] , право власності на 41/100 частин земельної ділянки площею 0,1013 га, кадастровий номер: 2610197401:19:004:0079, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (шість) в порядку спадкування за законом, після померлої і . [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] , її представник у судове засідання 16.06.2022 р. не прибули, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача адвоката Рогів Т.Р. до суду надійшла заява в якій просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.55-58). Відповідач [PERSON] в судове засідання 16.06.2022 р. не з`явилася, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Від неї до суду надійшла заява в якій вона просила розгляд справи здійснювати без її участі,\~ позов визнала та просила його задовільнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Частина перша статті 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини першої статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.\~\~\~\~\~\~\~ Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно з вимогами статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 358 Цивільного кодексу України зазначає порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У відповідності з вимогами частини першої статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами першою-другою статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Відповідно до пункту г частини першої статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до частини першої-другої статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Стаття 1225 Цивільного кодексу України встановлює правила спадкування права на земельну ділянку. Так, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Стаття 377 Цивільного кодексу України передбачає, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно частини першої-другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт (частина сьома статті 120 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що згідно договору дарування частини домоволодіння від 20.08.2004 року, [PERSON] подарував [PERSON] в дар 41/100 частину домоволодіння з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що становить літ. «А»- житлова 1-3 пл.19,3 кв.м., гараж - літ. «Д» (а.с.15). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №841544, виданого Хриплинською сільською радою 30 липня 2008 року в спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер: 2610197401:19:004:0079, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована під домоволодінням, за адресою [ADDRESS] (а.с.21). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Богородчанськош районного нотаріального округу Любінець О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1778, спадщину, яка складається з 41/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями за [ADDRESS] , що становить: літ. «А» житлова 1-3 площею 19,3 кв.м., гараж - літ. «Д» після смерті [PERSON] прийняла її матір - [PERSON] (а.с.19-20). [INFO] помер співвласник [PERSON] та після його смерті іншу частку належного йому домоволодіння, яка складається з 59/100 часток домоволодіння за номером по [ADDRESS] прийнято його дочкою [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.2021 року. 21 жовтня 2021 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1013 га, оскільки частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, не визначені, домовленостей про визначення часток чи про зміну розміру часток між померлим та іншим співвласником не було. Крім того, частки у праві власності на домоволодіння не співпадають з частками на земельну ділянку, на якій воно розташоване (а.с.22). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечить фактичним обставинам у справі, і, його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Виходячи із вищевикладеного, з врахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 129 Конституції України, статей 15, 16, 316-319, 355, 358, 368, 377, 1215-1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, статей 86, 87, 89, 120 Земельного кодексу України,

Outcome: approved