Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

28.01.2022 представник позивача [PERSON] адвокат Дудурич І.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіну Я.В., в якому просить визнати виконавчий напис вчинений останньою за реєстровим №71385 від 01.04.2021 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що про існування виконавчого напису йому стало відомо 14.01.2022 року від приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М., який постановою від 12.01.2022 відкрив провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. Вказує, що виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який між сторонами не укладався та який нотаріально не посвідчений, при відсутності безспірності заборгованості, про наявність якої відповідач не проінформував позивачку попередньо тощо. В судове засідання позивач не з`явився, однак представник, адвокат Дудурич І.В подав до суду заяву від 18.05.2022 про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа в судове засідання також не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи, а також пояснень щодо позову до суду не подано. До позовної заяви додано копію листа Міністерства юстиції України від 31.05.2021, в якому міститься інформація про те, що діяльність приватного нотаріуса Головкіної Я.В. припинена з 21.04.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення заперечень не висловив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 01.04.2021 за реєстровим №71385 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з позивача, яка є боржником за кредитним договором №560952- А від 18.05.2019, на користь відповідача, заборгованість за таким. Зазначено, що строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення проводиться за період з 28.12.2020 року по 10.03.2021, сума заборгованості складає 3547,50 грн. Окрім цього за вчинення виконавчого напису нотаріусом з позивача стягнуто суму у 1200 грн. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Романом Романом Михайловичем відкрито виконавче провадження №68133248, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2022. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. З оспорюваного виконавчого напису видно, що такий вчинений приватним нотаріусом серед іншого на підставі пункту 2 Переліку документів. Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та не чинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 №К/800/6492/17, № К/800/7651/17). Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2022 року у даній справі задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази від приватного нотаріуса, а саме належним чином завірену копію виконавчого напису та копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Вказана ухвала суду виконана не була. Зі змісту долученого виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., який зареєстрований за реєстровим номером № 71385 від 01.04.2021, вбачається, що підставою такого є кредитний договір №560952- А від 18.05.2019. Разом з тим, відомостей про те, що вказаний кредитний договір є нотаріально посвідченим, вказаний виконавчий напис не містить. Відтак, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус, з урахуванням приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення такого означений вище кредитний договір не входив до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, так як не був нотаріально посвідченим. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В позовній заяві також міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, які враховуючи попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат від 23.01.2022 становлять 22465,80 грн., з них судовий збір в сумі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 5000 грн. тощо. На підтвердження сплати судового збору в означеній сумі стороною позивача додано платіжне доручення від 15.01.2022 в сумі 496,20 грн. та 23.01.2022 в сумі 496,20 грн (за подання заяви про забезпечення позову). При цьому суд враховує положення ч. 4 ст. 136 ЦПК України, за яким у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову. В обґрунтування судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, представником позивача надано ордер та копію адвокатського запиту про витребування виконавчого напису, адресованого приватному нотаріусу 24.01.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 вказаної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постановах Великої Палати Верховного суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджену та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що до матеріалів справи не додано акт виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також з огляду на відсутність документального підтвердження оплати таких робіт (послуг), суд дійшов до переконання, що ані обсяг, ані розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою, не доведено, з огляду на що наявні підстави для відмови в стягненні таких та вважає за необхідне стягнути з відповідача лише суму сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved