Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

08 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2256, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем І.М. 29 липня 2019 року, щодо звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить для неї на праві власності. В обґрунтування вимог зазначила, що 18 листопада 2021 року головним державним виконавцем Полонського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Вовженяком Р.А. було відкрито виконавче провадження №67565462 на підставі виконавчого напису №2256 від 29.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем І.М. Вчинення виконавчого напису нотаріус мотивував тим, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 26.05.2008 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М. за реєстровим №2533, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовільнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в розмірі на загальну суму 50931 доларів США 85 центів, що за курсом НБУ на 07.06.2019 р.становить 1364723 грн.71 коп. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не було подано нотаріусу документи, визначені в п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих листів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. №1172. В порушення вимог п.5.1 ч.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. (далі - Порядок), виконавчий напис вчинено не на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, а на окремому аркуші. Крім того, питання наявності заборгованості не є безспірним, як того вимагає п.3.1 ч.3 Порядку, ніякої письмової вимоги щодо погашення заборгованості ні від кредитора, ні від нотаріуса вона не отримувала. Крім того, відповідно до п.3.4 ч.3 Порядку виконавчий напис на іпотечному договорі вчиняється у зв`язку з простроченням виплат обов`язкових платежів у разі закінчення строку у разі закінчення строку основного зобов`язання, кредитного договору. Але в даному випадку строк закінчення основного зобов`язання за кредитним договором та іпотечного договору закінчується лише у майбутньому - 26.05.2028 року. Крім того, у виконавчому написі вказано місце роботи [PERSON] як фізична особа-підприємець, в той час як ніколи підприємцем не була, працює на посаді молодшої медичної сестри більше 14 років. Крім того, приватний нотаріус не повідомив її про те, що до нього звернулись із заявою про вчинення виконавчого напису, що відповідно до п.10 узагальнення практики ВСУ від 07.02.2014 р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, оскільки нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 10 лютого 2022 року у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачі відзиву у встановлений строк не надали. Третя особа у встановлений строк будь-яких письмових пояснень, заперечень не надала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Відповідно до даних виконавчого напису (а.с.11) вчинення виконавчого напису нотаріус мотивував тим, що на підставі договору іпотеки, посвідченого 26.05.2008 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М. за реєстровим №2533, в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» передано нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить для [PERSON] на праві власності. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовільнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в розмірі на загальну суму 50931 доларів США 85 центів, що за курсом НБУ на 07.06.2019 р. становить 1364723 грн.71 коп. З даних постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.12) встановлено, що в провадженні головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Вовженяка Р.А. перебуває виконавче провадження №67565462 на підставі виконавчого напису №2256 від 29.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем І.М. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до цих приписів нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як встановлено судом, відповідачем - ПАТ «КБ «Приватбанк» не надано суду доказів, що він подав нотаріусу необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також відповідачем не надано суду доказів, що позивачем було отримано вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оскаржити вимоги відповідача. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. При цьому вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору 992 грн. 40 коп. - по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved