Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

06.07.2021 позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з Держави України через Державну Казначейську Службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 600 000 грн. , у відшкодування спричиненої моральної шкоди. 26.01.2022р. матеріали позовної заяви надійшли до Шевченківського районного суду м. Львова, згідно розпорядження в.о. голови Личаківського районного суду м. Львова , прийнятого на підставі п. 2 ст. 31, ст.41 ЦПК України, в звязку із задоволенням відводів (самовідводів) та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського райсуду від 10.03.2021р. у справі №463/1228/21 зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м.Львові невідкладно внести відомості до ЄРДР по факту вчинення дій , які викладені в заявах [PERSON] про вчинення кримінальних правопорушень, як він вважає, працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області та ТУ ДБР у м. Львові. На день подачі даного позову, ТУ ДБР не виконало ухвалу суду від 10.03.2021р., чим порушило вимоги ст. 129-1 Конституції України , статтю 19 Конституції України , Закон України «Про державне Бюро Розслідувань», таким чином чим спричинивши йому, як потерпілому моральну шкоду, поставило під загрозу його життя і здоров`я, не розпочавши слідчі дії. Також позивач зазначає, що моральна шкода полягає у витрачанні часу на оскарження неправомірної бездіяльності слідчого, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані протиправні дії відповідача призвели до погіршення його стану здоров`я, не визначеності від недовіри до органів державної влади в Україні, розчарування та стресу, підриву репутації, відриву від звичайних занять , можливого інфікування. З приводу наведеного, позивач також двічі звертався до слідчого відділення ГУНП у Львівській області (17.01.2020р. та 11.09.2020р. ), однак так і не отримав відповіді і належного реагування посадовими особами, що позбавило його права на оскарження. 06.09.2021р. відповідач ТУ ДБР у м. Львові подало відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача повністю заперечило. Свою позицію мотивує тим, що згідно долученого позивачем листа ТУ ДБР у м. Львові від 26.01.2021 № Д-225/12-03/1-21, за результатами розгляду його звернення щодо можливих протиправних дій працівників Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, не було встановлено достатніх відомостей про вчинення кримінального правопорушення, тому відповідні відомості в ЄРДР не вносились. В подальшому, ухвалою слідчого судді від 10.03.2021р. зобов`язано ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР по вищевказаному факту. Представник відповідача вважає, що сам факт задоволення скарги [PERSON] на бездіяльність слідчого не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді від 10.03.2021 не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через не внесення слідчим до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала. Крім того, вважає необгрунтованими доводи позивача про ненадання йому відповідей по висновкам службового розслідування, які скеровані до ТУ ДБР у м. Львові. Так, згідно листів ГУНП у Львівській області від 17.02.2020р. та від 22.10.2020р., йому повідомлено про те, що за результатами проведення службового розслідування відносно працівників Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, частково підтвердились обставини, які стали підставою для його проведення, а відповідні висновки службового розслідування скеровано до ТУ ДБР у м. Львові для прийняття рішення згідно чинного законодавства. При цьому позивач у позові взагалі не зазначає періоду, протягом якого залишалось невиконаним судове рішення і не надає жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Крім того, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, а згідно ст. 81 ЦПК України, саме на ньому лежить обов`язок доведення цих обставини. Враховуючи викладене, відповідач вважає позов безпідставним і в його задоволенні просить відмовити. 22.01.2022р. позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій підтримав первісно заявлені вимоги. Зазначає, що представником відповідача не спростовано жодного наданого ним суду належного та допустимого доказу. Тим часом, ухвала слідчого судді від 10.03.2021р. у справі №463/1228/21 , якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м.Львові невідкладно внести відомості до ЄРДР по факту вчинення дій , які викладені в його заявах про вчинення кримінальних правопорушень працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області та ТУ ДБР у м. Львові залишається невиконаною. Жодних відомостей про хід провадження він не отримував. Усе це спричинило йому моральну шкоду, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 27.01.2022р. відкрито провадження у справі, розгляд призначено у загальному позовному провадженні. 17.03.2022р. відповідач Державна казначейська служба України подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити з наступних підстав. Вважає, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного права через стягнення з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського у відшкодування моральної шкоди, оскільки такого механізму не існує. Відповідачем лише здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди, шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, тощо. Належним відповідачем у даній справі повинна бути держава, як учасник цивільних відносин, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Окрім цього, позивачем не доведено, що ТУ ДБР у м. Львові своїми діями завдало йому морально шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, або іншим ушкодженням здоров`я, чи приниженні честі та гідності, тощо. Ухвалою суду від 05.05.2022р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Надав суду пояснення, аналогічні, викладеним у заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача - Територіального Управління Державного Бюро розслідувань , розташованого у м. Львові Онищак М.П. в судовому засіданні позов заперечив, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Держави України в особі Державної Казначейської Служби України в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників процесу, що з`явились, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Як на підставу своїх вимог, позивач [PERSON] покликається на те, що ТУ ДБР у м. Львові , в порушення вимог чинного законодавства , не виконало рішення суду , що набрало законної сили. Зокрема - ухвалу слідчого судді Личаківського райсуду м. Львова від 10.03.2021р. , якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові невідкладно внести відомості до ЄРДР по заявах [PERSON] , про вчинення кримінальних правопорушень, якій були вчинені, на його думку , працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області та ТУ ДБР у м. Львові ( а.с.9). Такою бездіяльністю позивачу спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, які він переніс у зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР за його заявами про вчинення кримінальних правопорушень працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, а також у зв`язку з невиконанням судового рішення після поновлення його прав слідчим суддею. Крім того, моральна шкода полягає у витрачанні часу на оскарження неправомірної бездіяльності слідчого, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. У якості доказів на підтвердження своїх вимог позивачем надано в розпорядження суду , крім зазначеної вище копії ухвали від 10.03.2021 лише лист ТУ ДБР у м. Львові від 26.01.2021 № Д-225/12-03/1-21, за результатами розгляду його звернення щодо можливих протиправних дій працівників Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області , в якому міститься повідомлення про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР по заявах позивача та листи ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 № Д-б/16/02-20 та від 22.10.2020 № Д-96/16/01-20. За згаданими документами позивача повідомлено про те, що за результатами проведення службового розслідування відносно працівників Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області частково підтвердились обставини, які стали підставою для його проведення, а відповідні висновки службового розслідування скеровано до ТУ ДБР у м. Львові для прийняття рішення згідно чинного законодавства. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку ( ст. 129-1 Конституції України). Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб… На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади …при здійсненні ними своїх повноважень. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. В даному випадку позивачем, в порушення вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів , на підставі яких можна було б зробити висновок про рівень страждань, розчарування чи переживань самого позивача, мотиви протиправної бездіяльності відповідача. Зокрема, із змісту представлених позивачем доказів неможливо встановити , в зв`язку з вчиненням якого саме правопорушення , і відносно кого, первино звертався до органів поліції позивач . Не представлено суду і підтвердження того, коли саме ухвала слідчого судді Личаківського райсуду м. Львова від 10.03.2021 року була передана для виконання до ТУ ДБР у м. Львові, адже як з відзиву на позов , так і з пояснення представника відповідача в ході судового розгляду вбачається, що такий документ на виконання не надходив. Відсутні і докази на підтвердження того, що в зв`язку з бездіяльністю відповідача негативні емоції позивача, викликані невиконанням судового рішення, досягли рівня страждання та призвели до погіршився його стану здоров`я , чи інших негативних наслідків. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди , оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги. Крім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій службових осіб органу ДБР, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2021р. № 686/27967/19р. Таким чином, ця ухвала свідчить лише про оскарження дій слідчого щодо відмови у внесенні відомостей в ЄРДР, і є нічим іншим як реалізація останнім оспорювання процесуальної діяльності слідчого, в порядку статей 303-308 КПК України, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як помилково вважає [PERSON] . Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком на підставі ст.81 ЦПК України. Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 454/1460/16-ц (провадження № 61-21192св18), від 13 березня 2019 року у справі № 454/1462/16-ц (провадження № 61-22449св18), від 30 січня 2019 року у справі №199/1478/17, від 13 лютого 2019 року у справі №638/1413/17, від 13 червня 2019 року у справі №554/1870/18-ц та від 26.06.2019р. у справі №461/3726/17. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] до Держави України в особі Державної Казначейської Служби України, Територіального Управління Державного Бюро розслідувань , розташованого у м. Львові про відшкодування шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади в Україні слід відмовити.

Outcome: dismissed