Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] та [PERSON] з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] понад 6 місяців не проживають у цій квартирі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що зазначене житлове приміщення належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 25.08.2005 року Підволочиською держнотконторою. Відповідачі зареєстровані за зазначеною адресою, проте з квітня 2021 року не проживають за місцем реєстрації, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у будинку не має. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому визнання осоіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є єдиним способом захисту її прав та інтересів. Ухвалою судді від 09 травня 2022 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14.06.2022 року закрито підготовче провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі відзив на позов не надавали, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день слухання справи в суді, причини їх неявки суду не відомі, відзиву не подавали, а тому, відповідно до ст. 281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 179 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 25.08.2005 року Підволочиською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2849 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9076360 від 26.11.2005 року, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Довідкою №95, виданою 27.01.2022 року Підволочиською селищною радою, підтверджується факт реєстрації відповідачів за адресою: кв. [ADDRESS] . Згідно з актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 15 листопада 2021 року, 27 грудня 2021 року, 21 січня 2022 року [PERSON] , 1965 р.н., та [PERSON] , 1986 р.н., за місцем реєстрації не проживають. Відповідно до частини першої статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.\~72\~ЖК України визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~внаслідок відсутності\~цієї особи\~понад встановлені\~строки,\~провадиться в\~судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. З огляду на вказане, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням з цих підстав. На підставі наведеного,

Outcome: approved