Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просилавизнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, щовона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстрована відповідач, яка є дочкою позивача. На даний час відповідач має власне житло та фактично проживає за іншою адресою з 2005 року. В утриманні будинку відповідач участі не бере, комунальні послуги не сплачує. У позивача на даний час виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, а також згідно з чинним законодавством вона на сьогодні навіть позбавлена можливості в оформленні субсидії, чим об`єктивно порушуються її права. Даний спір вирішити добровільно неможливо, оскільки відповідач категорично відмовляється знятися з реєстрації, тому позивач звернулась з позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явились. 10.06.2022 подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Зазначила, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за її зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подала. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до: Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2020; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 210477151 від 28.05.2020. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області за вих. № 136/12-07 та відповіддю за вих. № 12/04-29 від 28.08.2021 виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області на запит суду. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується актом від 02.04.2021 за підписом старости, спеціалістів відділу ЦНАП та сусідів. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому позов належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved