Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

1.Позиція позивача. У січні 2022 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області подала матеріали позовної заяви до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини». Згідно до змісту позову, просить: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Київ, на її, [PERSON] користь, на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; -допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць згідно ст. 367 ЦПК України. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з відповідачем, [PERSON] перебуває у шлюбі з 06 червня 2019 року, який зареєстрований Заводським районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 140, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від даного шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час син мешкає разом позивачем, оскільки з відповідачем припинили спільне проживання, позивач забрала сина та мешкає в с. Іванівка. Шлюбні стосунки між подружжям припинені з листопада 2021 року, сторони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Позивач вимушена була піти від відповідача, оскільки з останнім стосунки не склалися, постійно виникають свари через неправильну поведінку відповідача, який зловживає спиртними напоями. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач на даний час не надає матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання дитини, яка потребує матеріальної підтримки, фактично всі витрати на дитину та її виховання покладені на позивача, тому вважає, що з відповідача [PERSON] повинні стягувались аліменти у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим звертається з даним позовом до суду. Більш того, позивач зазначила, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки не працює, доглядає за малолітнім сином, відповідач грошових коштів на утримання дитини не надає. На даний час позивач отримує лише допомогу по народженню дитини, якої не достатньо для утримання неї самої та спільної з відповідачем дитини. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, але в судове засідання повторно не з`явився з невідомих причин і не подав відзив. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 21 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини». 26 січня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. 20 червня 2022 року через канцелярію суду позивач, [PERSON] подала заяву згідно до змісту якої просить слухання справи проводити без її участі та без застосування засобі технічної фіксації, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] «про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини», на підставі наявних у справі доказів. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач, [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі зареєстрованому 06 червня 2019 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 140, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від зазначеного шлюбу подружжя мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 694 (а.с.7). Спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 19 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28 серпня 2019 року № 18/4394, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Відповідно до\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами\~ст.182 СК України\~та роз`ясненнями, які містяться в п.17\~Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 1 січня 2022 року у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму\~збільшено розмір аліментів на дитину. Відтак, для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 2 100 грн, а для дітей від 6 до 18 років 2 618 грн. Виходячи з цього, 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 січня 2022 року: ?для дітей віком до 6 років 1 050 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років 1 309 грн. Від 1 липня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років запланований в розмірі 2 201 гривень, а для дітей від 6 до 18 років 2 744 грн. Тому 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від\~1 липня 2022 року становитиме: ?для дітей віком до 6 років 1 100,50 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років 1 372 грн. З 1 грудня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років зросте до 2 272 грн, а для дітей від 6 до 18 років до 2 833 грн. Відтак, 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину\~від 1 грудня 2022 року: ?для дітей віком до 6 років 1 136 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років 1\~416,50 грн. Згідно ч. 5\~ст. 183 Сімейного кодексу України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч. ч. 1-3\~ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що Відповідно до ч.1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з приписом ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, але в судове засідання повторно не з`явився з невідомих причин і не подав відзив. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. Враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, а тому, відсутні підстави, які б впливали на можливість відповідача належним чином утримувати власну дитину. На підставі викладеного, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~адреса реєстрації:\~ [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~адреса реєстрації:\~ [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 21 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття [INFO] . 7. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2022 становить 2 481 гривня 00 копійок. Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved