Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

14.02.2022 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного проживання вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні. Рішенням суду з відповідача на її користь на дочку було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2015 і до повноліття дитини. Їй стало відомо, що з моменту присудження аліментів матеріальний стан відповідача покращився, а її матеріальне становище наразі погіршилося, оскільки вона має періодичні та нестабільні доходи. Фактично аліменти, які вона отримує є мізерними і не покривають 1/4 усіх витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно. Тому, просила в судовому порядку змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.03.2015, у справі № 357/2846/15-ц, та стягнути з [PERSON] на її користь на дитину [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. 20.04.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та\~ відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 22.06.2022 позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги\~ підтримує в повному обсязі. 22.06.2022 відповідач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі та мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду\~ Київської області від 27 березня 2015 року, у справі № 357/2846/15-ц, провадження № 2/357/1545/15, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку -\~ [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2015 і до повноліття дитини. Позивач - [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою - [PERSON] , [INFO] ,\~ 21 вересня 2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », має незадовільний матеріальний стан, оскільки її періодичних та нестабільних доходів та аліментів, які стягуються з відповідача, недостатньо для усіх потреб дитини. Відповідач\~ - [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , здоровий та працездатний, іншим особам аліменти не сплачує, з моменту присудження аліментів його матеріальний стан покращився та він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дочку - [PERSON] , [INFO] ,\~ в твердій грошовій сумі 3000,00 грн., щомісячно, з проведенням щорічної індексації відповідно до закону. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с.5-10,22,23,28-31) та визнають сторонами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, згідно ст. 192 СК України. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України.\~ Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 183, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Тому, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). (Правова позиція ВСУ у справі № 143 цс 13 від 05.02.2014 року). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Отже, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження підстави визначені ст. 192 СК України щодо зміни способу стягнення аліментів, які стягуються за рішенням суду від 27.03.2015, у справі № 357/2846/15-ц, провадження № 2/357/1545/15, з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, розмір аліментів, які стягуються згідно вказаного рішення у розмірі 1/4 частини доходів відповідача є недостатнім для утримання та забезпечення належного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, адже мінімальний рекомендований розмір на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»\~ становить з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Тому, при визначенні розміру аліментів у сумі 3000,00 грн., суд враховує зазначені вище обставини справи, визнання відповідачем позову, а також, те, що неповнолітня проживає разом з матір`ю, яка не має можливості у повній мірі забезпечити належний рівень життя дитини. Крім того, обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а відповідач будучи здоровою та працездатною особою має змогу сплачувати аліменти саме у такому розмірі, що відповідає вимогам законодавства. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.03.2015, у справі № 357/2846/15-ц, провадження № 2/357/1545/15, з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя та розвитку. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved