Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2016 уклала шлюб з [PERSON] . У вказаному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання між подружжям виникали сварки через відсутність взаєморозуміння, суперечність характерів, різні погляди на шлюб, сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Не проживають\~разом,\~не ведуть\~спільного домашнього\~господарства.Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, як батька дитини. [PERSON] працевлаштований, отримує високий дохід. У зв`язку з потребою дитини у повноцінному харчуванні, одязі, оплаті навчального закладу та проїзду, забезпеченні повноцінного духовного та фізичного розвитку, враховуючи можливість відповідача здійснювати гідну матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку сина, просить стягувати з нього аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Зважаючи на вказане, просить суд задоволити позов. Позивач разом з позовною заявою подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25.06.2016 у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 220. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] народився [INFO] ; його батьками є сторони: [PERSON] та [PERSON] . Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини\~2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини\~3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 статті 183 СК України). Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, вимогами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів на сина в мінімальному розмірі, який за її вибором можна було би стягнути навіть в наказному провадженні, яке призначене для стягнення сум незначного розміру. У той же час, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, тому суд виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі, заявленому у позові, чим забезпечить виконання ним батьківського обов`язку щодо утримання сина. Виходячи із цього, позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину є обґрунтованими та узгоджуються із вимогами законодавства. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до\~п.\~6\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~питання як\~слід розподілити\~між сторонами\~судові витрати,\~а тому\~згідно вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~слід стягнути\~в користь позивача 992,40 грн понесених нею витрат по оплаті судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та 992,40 грн в дохід держави за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved