Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

10.01.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» із вказаним позовом, де в обґрунтування своїх вимог він зазначило, що 15.09.2010р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 7700грн.00коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, [INFO] [PERSON] померла, на дату смерті якої утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором б/н від 15.09.2010р. у розмірі 15184грн.33коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15184грн.33коп. Спадкоємцем, який був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] , який протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] від спадщини не відмовився, а тому до нього перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.04.2018р. у цивільній справі № 132/755/18 (провадження № 2/132/387/18) за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке в передбаченому законом порядку набуло законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 15.09.2010р. у розмірі 23770грн.79коп. На підставі даного судового рішення, Калинівським районним судом Вінницької області виданий 06.06.2018р. виконавчий лист, який був звернутий ПАТ «КБ «ПриватБанк» до примусового виконання, та за яким Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) було відкрите виконавче провадження № 58583329. [INFO] боржник [PERSON] померла, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00025628135 від 17.02.2020р. (актовий запис про смерть № 2 від 08.01.2020р.). Постановою головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гузь Л.А. від 19.02.2020р., виконавче провадження № 58583329 з примусового виконання виконавчого листа № 132/755/18 від 06.06.2018р., було закінчене на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника. З матеріалів спадкової справи № 37/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 19.02.2021р. Калинівською державною нотаріальною конторою Вінницької області вбачається, що АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до Калинівської державної нотаріальної контори із претензією кредитора (в порядку ст.1281 ЦК України) від 12.02.2021р. №SAMDN55000036059030, на підставі якої 19.02.2021р. була заведена спадкова справа № 37/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63625472 від 19.02.2021р. Заяв від спадкоємців про прийняття або про відмову від спадщини, а також відомостей щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, матеріали спадкової справи не містять. АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до спадкоємця померлої [PERSON] - [PERSON] із листом-претензію від 18.06.2021р. за вих.№ SAMDN55000036059030, відповідно до якого просило сплатити борг спадкодавця за кредитним договором б/н від 15.09.2010р. Оскільки дана претензія не була задоволена [PERSON] , АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, розглянувши який, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.2 ст.1282 ЦК України, та є не ефективний в даній справі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові від 12.04.2017р. Верховного Суду України у справі № 6-2962цс16. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки, це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. За змістом статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 522/407/15-ц. Відповідно до п.189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст.1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст.16 та ч.2 ст.1282 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч.2 ст.1282 ЦК України, є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення боргу). Аналіз ч.2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Матеріали справи свідчать, що 06.06.2018р. Калинівським районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 15.09.2010р. у розмірі 23770грн.79коп. Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), за життя боржника [PERSON] , було відкрито виконавче провадження № 58583329 з виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06.04.2018р. у цивільній справі №132/755/18 (провадження № 2/132/387/18) у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на те, що боржник помер [INFO] відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Суд зазначає, що не має підстав вважати, що грошове зобов`язання спадкодавця в цій справі не може бути виконано іншою особою. Обставини справи свідчать, що права та обов`язки, які виникли між позивачем та померлою [PERSON] нерозривно не пов`язані з особою [PERSON] . Таким чином, зазначені правовідносини допускають процесуальне правонаступництво. На підставі статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження № 58583329, було закінчено 19.02.2020р., у зв`язку зі смертю боржника. Після цього, державний виконавець або стягувач мали право на звернення до суду із заявою про заміну боржника його правонаступником. Проте, як встановлено судом, ані стягувач, ані державний виконавець не скористались своїм правом на заміну боржника померлої [PERSON] на її спадкоємців. Позивач мав реалізувати своє право на повернення грошових коштів саме в порядку виконання рішень, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», шляхом звернення із заявою про заміну боржника з особи, яка померла на її спадкоємців у виконавчому провадженні. Адже у разі задоволення цього позову, буде стягнута сума боргу, яка вже була раніше стягнута із спадкодавця, тому позивачем хибно обрано спосіб захисту. Доводи позову з посиланням на ст.1282 ЦК України судом не приймаються, оскільки дана норма матеріального права регулює спірні відносини за умов відсутності рішення суду про стягнення боргу зі спадкодавця. До аналогічного висновку дійшов Харківський апеляційний суд у постанові від 19.04.2021р. у справі № 643/2510/20 (номер провадження 22-ц/818/2647/21). Враховуючи вказані обставини та норми права, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed