Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 18.02.2022 року надійшла позовна заява, в якій представник позивача Кривенко М.П. в інтересах позивача [PERSON] просить стягнути із ФГ " Степ+" суму неустойку за користування земельною ділянкою без правових підстав протягом 2020-2021 років у розмірі 25175, 09 грн та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 213,13 грн та інфляційні збитки у розмірі 684,76 гривень. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] зазначив, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,6563 га, кадастровий номер 3521786700:02:000:0513, яка розташована на території Федорівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-КР3 №022908 від 08.08.2002. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ФГ "Степ +" на підставі договору оренди землі від 15.07.2014 терміном на 5 років, тобто до 16.07.2019. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивач з`ясував, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.01.2019 зареєстровано право оренди на підставі угоди про внесення змін до договору оренди землі від 11.01.2019 до вищезазначеного договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору оренди до 30.12.2027. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2021 у справі №387/886/19 залишено без змін постанову Кропивницького апеляційного суду від 15.09.2021, скасовано державну реєстрацію за ФГ "СТЕП+" права оренди земельної ділянки, загальною площею 5,6563 га, кадастровий номером 3521786700:02:000:0513, номер запису про інше речове право 29991883 від 23.01.2019, усунуто перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою. Але незважаючи на закінчення строку дії договору, відповідач користувався земельною ділянкою без правових на те підстав протягом 2020-2021 років. Тому сторона позивача вважає, що відповідач відповідно до ст. 785 ЦК України повинен сплатити неустойку, яка становить 25175,09 гривень. Також позивач вважає, що має право вимагати стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 213,13 грн та інфляційні збитки у розмірі 684,76 грн, що спонукало його звернутися до суду із даним позовом. Сторона позивачабудучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за їх відсутності позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2022 було відкрито провадження та призначено судове засідання. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,66 га, кадастровий номер 3521786700:02:000:0513, яка розташована на території Федорівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-КР №022908 від 08.08.2003 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2019 (а.с.13-14,18-19). [PERSON] (орендодавець) 15.07.2014 уклав із ФГ "СТЕП+" (орендар) договір оренди землі (договір), який зареєстрований у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 17.07.2014 за № 6266850. Згідно з п.п. 2, 8 договору, орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування терміном на 5 років для ведення товарного виробництва належну позивачеві земельну ділянку площею 5,6563 га. Відповідно до п.п. 9,11 договору, за оренду земельної ділянки відповідач взяв на себе зобов`язання вносити орендну плату у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься до 31.12. Відповідно до п.20 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється на протязі 7 робочих днів після державної реєстрації речового права цього договору за актом її приймання-передачі (а.с.10-12). Згідно з заявою адресованою голові ФГ "Степ+" та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] повідомив, що договір оренди продовжувати не буде, свою земельну ділянку площею 5,66,буде обробляти одноосібно. Земельну ділянку після збирання врожаю не обробляти ( а.с. 17). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 282872198 від 04.11.2021 встановлено, що земельна ділянка кадастровий номером 3521786700:02:000:0513площею 5,6563, цільове \~призначення для\~ведення сільськогосподарського\~виробництва,\~розташована не території Федорівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Номер запису про інше речове право 29991883, дата, час державної реєстрації 23.01.2019, підстава виникнення іншого речового права: угода про внесення змін до договору оренди землі, б/н , виданий 11.01.2019, видавник ФГ "СТЕП+" та [PERSON] ; строк дії 30.12.2027. Інше речове право припинено дата, час державної реєстрації 02.11.2021, підстава додаткова угода до договору про розірвання, серія та номер б/н виданий 21.10.2021, видавник ФГ "Степ+"/ [PERSON] ( а.с.23-24). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2021 у справі ЄУН 387/886/19 скасовано державну реєстрацію за Фермерським господарством "СТЕП+" права оренди земельної ділянки, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6563 га, кадастровий номером 3521786700:02:000:0513, номер запису про інше речове право 29991883 від 23.01.2019. Усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 5,6563 га, яка розташована на території Федорівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3521786700:02:000:0513, шляхом витребування вказаної земельної ділянку у Фермерського господарства "Степ+ " ( а.с. 27-37). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.09.2021 у справі № 387/886/19 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Степ+» залишено без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2021 року, - без змін ( а.с. 38-53). Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10.11.2021 встановлено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 3521786700:02:000:0513 станом на 31.10.2019 становить 170924,65 грн ( а.с. 25). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частини статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Так, судом встановлено, що строк дії договору оренди спірної земельної ділянки, укладений між 14.07.2014 та ФГ "Степ+" сплив 16.07.2019, а відповідно до п.20 Договору, після припинення дії Договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. Але не зважаючи на закінчення строку дії договору, відповідач користувався земельною ділянкою без правових на те підстав протягом 2020 та 2021 років, тобто до моменту виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення за ФГ "Степ+" права оренди спірної земельної ділянки. Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759,762,763 Цивільного кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві. За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України). Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця є застосування неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення - самостійної форми майнової відповідальності. Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Так зі сукупності досліджених судом доказів встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки 16.07.2019 до моменту виключення 03.11.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення за ФГ " Степ+" права оренди спірної земельної ділянки відповідач не вчинив дії щодо її повернення [PERSON] і обставини справи свідчать про те, що орендар мав можливість передати майно земельну ділянку, що була предметом оренди, але цього обов`язку не виконав. За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 Цивільного кодексу України). Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення Договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії Договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Суд зазначає, що законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. Оскільки відповідачем орендоване майно за актом приймання-передачі не було повернуто позивачу та ним не надано до суду доказів вжиття заходів щодо належного виконання зобов`язання стосовно повернення орендованого майна, то суд доходить до висновків щодо правомірності нарахування позивачем неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном за час прострочення його повернення (за період з 04.11.2021 по 14.02.2022) на підставі частини другої статті 785 ЦК України. При цьому суд здійснив перевірку розрахунку суми такої неустойки. Зважаючи на встановлені судом обставини справи, оскільки відповідачем не виконано у встановлений договором строк свої зобов`язання щодо повернення земельної ділянки та факт її використання ФГ " Степ+", то відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми та нараховані на неї інфляційні втрати. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в межах позовних вимог, що відповідач використовував спірну земельну ділянку у період 2020-2021 років включно, а отже, вимоги позивача щодо стягнення суми подвійної орендної плати за безпідставне користування земельною ділянкою, 3% річних та інфляційного збільшення, підлягають стягненню з ФГ " Степ+" за період з 01.01.2020 по 03.11.2021, тому позов необхідно задовольнити повністю. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено судовий збір покладається на відповідача. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 992,40 гривень. Представник позивача 07.06.2021 надала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень. Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до таких висновків. Як видно із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 7000 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Відповідно до постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави вбачається, що витрати не можуть перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Як видно з матеріалів справи, адвокатом представником позивача Кривенком М.П. було надано правничу допомогу про що свідчить договір №01/11-3 про надання правової допомоги від 01.11.2021, акт №1 прийняття-передачі правової допомоги до Договору №01/11-3 від 01.11.2021 про надання правової допомоги, рахунок-фактура №20/06-1 від 20.06.2022, детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги від 20.06.2022. Водночас суд зазначає, що адвокат Кривенко М.В. участі в судових засіданнях не приймав водночас ця послуга включена в акт №1 прийняття-передачі правової допомоги до Договору №01/11-3 від 01.11.2021 про надання правової допомоги та становить 2000 гривень. Також зустріч клієнта на предмет з`ясування обставин справи, обґрунтування доцільності звернення, правовий аналіз наданих документів, надання усного висновку з питань правозастосування з урахуванням судової практики фактично дублюється із послугами визначення переліку необхідних додаткових доказів, здійснення розрахунків, складання та підпис адвокатом позову, систематизація, групування доказів, формування додатків до позовної заяви, засвідчення копій документів та направлення позовної заяви суд вважає обґрунтованим розмір саме 4000 гривень. \~ \~ \~ \~Отже суд доходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідач на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 4000 гривень 00 копійок. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з фермерського господарства "Степ+" на користь позивача 4000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved