Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 016800 право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна». Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який помер [INFO] . Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] та було успадковане [PERSON] після її смерті. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 016800 належало [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Ніжинського (Носівського) району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними у справі матеріалами. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна», на її ім`я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 016800, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 300 від 20 січня 1997 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 листопада 2021 року, а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23; 40-41). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS] . Разом із [PERSON] проживали син [PERSON] та невістка [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8; 11). Таким чином, в силу ст. 549 ЦК УРСР [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, успадкував право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серії ЧН № 016800. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, за заявою якої Носівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 158/2002, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24-37; 43-50). Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 016800 належало [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 016800, виданий на ім`я [PERSON] , втрачений, що підтверджується оголошенням у газеті «Носівські вісті» (а.с. 14). Позивач позбавлена можливості отримати дублікат втраченого сертифікату. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 016800 втрачений, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 484/02-31 від 30 квітня 2021 року (а.с. 15). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що є законні підстави для визнання за позивачем саме права, а не права власності, на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серії ЧН № 016800. У матеріалах справи відсутні докази про те, що розмір земельної частки (паю), право на яку на підставі сертифіката серії ЧН № 016800 належало [PERSON] , становить саме 7,04 в умовних кадастрових гектарах, а тому відсутні підстави для зазначення у резолютивній частині рішення розміру земельної частки (паю). За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: partial