Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У лютому 2022 року позивачка подала до суду вказану позовну заяву. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачка посилалась на те, що вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Співвласниками іншої 1/2 частки цієї квартири є її діти: [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. [PERSON] - колишній чоловік позивачки, зареєстрований та раніше проживав у даній квартирі. З 2017 року відповідач, забравши свої власні речі, залишив квартиру та переїхав на постійне місце проживання до іншої жінки в с. Кузьминці Обухівського району, де й проживає по даний час. З того часу відповідач до квартири не приходив та перестав спілкуватись з позивачкою та спільними дітьми. Спільного господарства сторони не ведуть, особистих речей [PERSON] у квартирі, господарських будівлях та спорудах немає, за комунальні послуги він не платить. Отже, позивачка вважає, що відповідач, який не є членом сім`ї, втратив право на користування житловим приміщенням за нормами цивільного законодавства. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. У підготовче засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, шляхом надсилання SMS - повістки, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 14.05.2022, відзив на позов та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження станом на 13.06.2022 не надсилав. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] та треті особи: [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] є власниками квартири по [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1998 (а.с.7) та копією рішення Ржищівського міського суду Київської області суду від 15.02.2019, згідно якого в порядку поділу спільного майна подружжя припинено за [PERSON] право власності на належну йому 1/4 частку квартири [ADDRESS] , та за [PERSON] визнано право власності на зазначену частку квартири (а.с. 11,12). Право власності на вказану частку квартири зареєстровано за [PERSON] 10.09.2019, про що вказано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13). Згідно довідки виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 180159/05-20 від 18.07.2018 встановлено, що на підставі рішення Ржищівської міської ради від 23.09.2016 № 460-23-07 відбулася зміна адреси: [ADDRESS] , на нову адресу: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 11-13/50 від 02.02.2022 встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З актів обстеження проживання, складених комісією в складі: депутата Ржищівської міської ради Різниченка І.С., громадян: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Фактично у даній квартирі [PERSON] не проживає з 2017 року, його особистих речей у квартирі немає, спільного господарства з власником не веде, за комунальні послуги не сплачує (а.с. 16, 17). Норми права, застосовані судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Оцінка суду аргументів сторін, доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте з 2017 року за місцем реєстрації не проживає, його особистих речей у квартирі немає, спільного господарства з власниками квартири не веде, за комунальні послуги не сплачує. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 992 грн 40 коп підтверджується квитанцією №23 від 04.02.2022. Отже, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на відшкодування судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. В порядку, передбаченому ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не проводилось.

Outcome: approved