Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

08 квітня 2022 року керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до\~суду з\~позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 18320,19 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27 травня 2020 року, приблизно о 02.30 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 217030 державний номер [NUMBER] , в якому в якості пасажира знаходився [PERSON] , внаслідок порушення правил дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Через отримані тілесні ушкодження [PERSON] з 27.05.2020 року по 19.06.2020 року перебував на лікуванні у відділенні анестезіології для надання екстреної медичної допомоги з ліжками інтенсивної терапії полі травми та відділенні нейрохірургії № 2 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» ДОР». Згідно довідки калькуляції на лікування [PERSON] було витрачено коштів на суму 18320,19 грн. Ухвалою суду від 19.02.2021 року, кримінальне провадження було закрите. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 1206 ЦК України, Новомосковська окружна прокуратура Дніпропетровської області просила суд: стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровської обласної ради, комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 18320,19 грн, а також судові витрати. Ухвалою суду від 17 травня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.\~280\~ЦПК\~України. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 травня 2020 року, приблизно о 02.30 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 217030 державний номер [NUMBER] , в якому в якості пасажира знаходився [PERSON] , внаслідок порушення правил дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, закрито. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні анестезіології\~для надання\~екстреної медичної\~допомоги з\~ліжками інтенсивної\~терапії полі\~травми та\~відділенні нейрохірургії\~№ 2\~КП «Дніпропетровська\~обласна клінічна\~лікарня ім..\~І.І.\~Мечнікова» ДОР» з 27 травня 2020 року по 19 червня 2020 року, на що було витрачено кошти в сумі 18230 грн. 19 коп.\~Вказані обставини сторонами не оспорюються. За положеннями ч. 1\~ст. 1206 ЦК\~України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб. Згідно 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п. 3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 6\~ст.\~82\~ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, викладені в ухвалі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 12020040350000804 справа № 183/4240/20, зокрема факт вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за встановлених у вказаній в ухвалі обставин. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що засновником КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» ДОР» є Дніпропетровська обласна рада Дніпропетровської області. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у виді коштів, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] на користь Дніпропетровської обласної ради. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 36-1\~Закону України\~«Про прокуратуру»\~представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст.\~56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу,заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185\~цього Кодексу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину», та судових витрат передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором. З повідомлень КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради» від 23 серпня 2021 року, вбачається, що обласна рада та КП не звертались самостійно до суду з позовом про стягнення витрат на лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення. Згідно з ч. 5 ст.\~13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Верховим Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 18 березня 2020 року ухвалено постанову у справі № 464/2511/19 за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, у якій прийшов до висновку про підставність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 903/129/18 (провадження №12-72гс19)15 жовтня 2019 року дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян\~членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає норма національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. У даному випадку суд приходить до висновку, що в зв`язку з тим, що Дніпропетровська обласна рада Дніпропетровської області та КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради» протягом тривалого часу не звертаються до суду з позовом про стягнення витрат на лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для звернення з таким позовом до суду. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141\~ЦПК України.\~Відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 2, п. 6 ч. 1\~ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України\~суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2\~ст.\~4\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~на момент звернення позивача до суду із позовною заявою відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2481 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved