Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

25\~січня 2022\~року представник\~ТОВ «ОТП\~Факторинг Україна»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки,\~в якому\~зазначив,\~що 27.03.2008\~р.\~між ЗАТ\~«ОТП Банк»\~(правонаступником\~якого є\~АТ «ОТП\~Банк» та\~ ТОВ\~«ОТП Факторинг\~Україна»)\~та [PERSON] \~ було\~укладено Кредитний\~договір №CNL-208/027/2008,\~за умовами\~якого банк\~здійснив видачу\~кредитних коштів\~в сумі\~125\~000,00\~гривень.\~27.03.2008\~р.\~між ЗАТ\~«ОТП Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір Поруки\~№SR-208/027/2008,\~за умовами\~якого поручитель\~зобов`язався відповідати\~за повне\~та своєчасне\~виконання позичальником\~зобов`язань. 27.03.2008р.\~між Банком\~та [PERSON] \~було укладено\~договір Іпотеки\~№PCNL-208/027/2008,\~за умовами\~якого Іпотекодавець\~в забезпечення\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором №CNL-208/027/2008\~передав в\~іпотеку нерухоме\~майно,\~а саме\~квартиру,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~29,07\~кв.м,\~що \~належить іпотекодавцю\~на праві\~власності.\~04.08.2010р.\~рішенням Хортицького\~районного суду\~м.\~Запоріжжя з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~користь \~Банку \~в солідарному\~порядку \~стягнуто заборгованість\~за кредитним\~договором в\~розмірі 135\~039,40\~грн.\~та судові\~витрати. 22.02.2011р. АТ «ОТП Банк» були отримані виконавчі листи та пред`явлені до відділу державної виконавчої служби, за виконавчими листами було відкрито виконавче провадження, але рішення суду не виконувалось. 02.07.2019\~року ухвалою\~Хортицького районного\~суду м.Запоріжжя\~замінено сторону\~у зазначеній\~справі,\~а саме\~первісного стягувача\~АТ «ОТП\~Банк» на\~його правонаступника\~-\~ТОВ «ОТП\~Факторинг Україна». У зв`язку з невиконанням рішення суду просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,07 кв.м, яка належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.06.2006 року за р.№3089 та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.08.2006 року за реєстраційним №15232378 в книзі №190, запис №35180 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421, IBAN - [NUMBER] ) за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27.03.2008 \~ \~ \~ \~року в розмірі згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2010р. по цивільній справі №2-1347/2010, яким задоволенні позовні вимоги АТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27.03.2008 року та судові витрати у загальному розмірі 136 509, 80грн. та встановити спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 26.01.2022 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року справа призначена до розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд за його відсутністю. Відповідач [PERSON] та треті особи у судове засідання повторно не з`явилися, про розгляд справи сповіщені у встановленому порядку, доказів на снування причини, яка унеможливила бути присутнім у судовому засіданні не надали. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність осіб, які не з`явилися до судового засідання . У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Оскільки представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову. За ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 27.03.2008р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] третьою особою було укладено Кредитний договір №CNL-208/027/2008, за яким остання отримала 125 000,00 грн на- споживчі цілі. 27.03.2008р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] третьою особою було укладено договір Поруки №SR-208/027/2008. Згідно з умовами договору Поруки, Поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. 27.03.2008р. між Банком та [PERSON] - відповідачем було укладено договір Іпотеки №PCNL-208/027/2008, за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-208/027/2008 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,07 кв.м, та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.06.2006 року по р.№3089 та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.08.2006 року за реєстраційним №15232378 в книзі №190, запис №35180. 27.03.2008 \~ \~ \~ \~року Договір іпотеки був посвідчений Корнієнко Я.С., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №421. 26.11.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № CNL-208/027/2008 від 27.03.2008 \~ \~ \~ \~року право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності цим Договором. 26.11.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) було укладено договір відступлення право вимоги №б/н, за яким Банк передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних Банку за договорами забезпечення, у тому числі і за договором іпотеки №PCNL-208/027/2008 від 27.03.2008 року. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Позичальником, АТ «ОТП Банк» звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27.03.2008 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2010 (№2-1347) стягнуто на користь ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором №CNL-208/027/2008 від 27.03.2008 року в розмірі 135 039,40 грн. 22.02.2011р. АТ «ОТП Банк» були отримані та звернуті примусового виконання виконавчі листи за вказаним рішенням. 02.07.2019р. ухвалою Хортицького районного суду м. Заопріжжя була замінено сторону у виконавчому провадженні у справі №2-1347/2010 з первісного стягувача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Наразі рішення суду не виконано. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України «Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання, кредитом отримав право стягнути заборгованість в судовому порядку. На теперішній час рішення суду не виконане. Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,07 кв.м, належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Корицьким О.Л., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.06.2006 року по р.№3089 , а договір іпотеки був укладений 27.03.2008 року, отже, іпотечне майно не було придбано на кредитні кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Особи, що проживають у житлі, яке придбане за їхні кошти та передане в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень ст. 109 ЖК України мають право на користування таким житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК України). Тому, оскільки позивач не заявляв вимог про виселення відповідачів з наданням іншого житлового приміщення, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Одночасно, суд зауважує, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Загальновідомий факт, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який був продовжений в подальшому до 23 серпня 2022 року. Відповідно до ч. 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Тобто, станом на день розгляду справи в Україні введений воєнний стан та внесені відповідні зміни до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів, а вимогою позивача є саме звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: dismissed