Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.09.2020 року він уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів. Відповідно до договору відповідачка отримала в борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США. Відповідачка зобов`язана повернути грошові кошти до 30.10.2020 року. Всупереч зазначеному відповідачка своїх зобов`язань не виконала, борг не повернула. За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідачки наявну заборгованість - 700 доларів США, що за курсом НБУ становить 20 148 грн. 73 коп. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідачки не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі, відзив на позов до суду не подала. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 08.09.2020 року відповідачка [PERSON] отримала у борг від позичила [PERSON] 700 (сімсот) доларів США, що на час подання позовної заяви еквівалентно 20 148 грн. 73 коп. за курсом НБУ, про що надала розписку. Згідно до умов вказаного договору відповідачка зобов`язана повернути вказані грошові кошти до 30.10.2020 р. Станом на день подання позовної заяви відповідачка борг не повернула. На звернення з проханням повернути гроші відповідачка жодним чином не реагує. Суд встановив,\~що\~наявність\~між сторонами\~позикових\~відносин\~підтверджується наявною\~у\~позивача\~розпискою [PERSON] від 08 вересня 2020 року, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти\~у визначений у розписці термін та у визначеному розмірі. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію викладено в постановах ВСУ від 18.09.2013 року та 02.07.2014 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконала: вона не повернула заборгованості за борговою розпискою. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Аналогічну правову позицію було висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання щодо повернення позивачу отриманої позики в розмірі 700 доларів США на день розгляду справи не виконала, то суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню сума боргу за договором позики саме у тій валюті, в якій отримана позика. Заборгованість [PERSON] становить - 700 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становить 20 148 грн. 73 коп., які позивач просить стягнути з відповідачки. Зазначення суми боргу еквівалентно до гривні застосовується з метою визначення ціни позову та визначення судових витрат. Стягнення боргу має відбуватися на вибір позивача: або у валюті (долар США), або у гривнях за курсом НБУ станом на час повернення коштів. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами\~статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved