Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Представник позивача адвокат Меланчук І.В. звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обгрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що позивач 04 серпня 2003 року перебуваючи на робочому місті в ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», отримав виробничу травму. Даний факт підтверджується актом №42 форми Н-1 «Про нещасний випадок», актом форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку». Згідно протоколу №8 засідання комісії з охорони праці від 07 квітня 2004 року, прийнято рішення встановити ступінь вини потерпілого в розмірі 10%, тим самим вина роботодавця становить 90%. Позивачу 24 березня 2004 року МСЕК первинно встановила 5% втрати професійної працездатності, травма акт № 42 від 04 серпня 2003 року. При повторному огляді МСЕК 12 травня 2005 року позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, травма акт № 42 від 04 серпня 2003 року. Крім того, 21 вересня 2004 року, перебуваючи на робочому місті в ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», отримав виробничу травму. Даний факт підтверджується актом №45 форми Н-1 «Про нещасний випадок», актом форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку». Згідно протоколу засідання комісії з охорони праці від 28 квітня 2005 року, прийнято рішення встановити ступінь вини потерпілого в розмірі 3,4%, тим самим вина роботодавця становить 96,6%. Позивачу 21 вересня 2004 року МСЕК первинно встановила 10% втрати професійної працездатності, по травмі від 21 вересня 2004 року. При повторному огляді МСЕК 24 травня 2006 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 09 грудня 2015 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 07 грудня 2016 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК 03 листопада 2017 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву від 21 вересня 2004 року. При повторному огляді МСЕК 05 листопада 2018 року позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву від 21 вересня 2004 року. Також, позивач вважає, що до його спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. Зазначає, що у зв`язку з виробничими травмами позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, постійно відчуває біль в області правої кисті, порушення функції захвату, зниження зору правого ока, що виявляється у розмитості, двоїнні, та негативно позначається на розбірливості при читанні, складно відрізняти контури оточуючих предметів. Він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманих на виробництві травм обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 90000,00 грн. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Мазур Б.В. подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 90000,00 грн. в повному обсязі. Так, що на час встановлення позивачу відсотка втрати професійної працездатності, ст. 21\~\~Закону України № 1105 «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», було передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, або у разі його смерті, шляхом здійснення страхових виплат, передбачених цією статтею, у тому числі сплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Зазначив, що факт заподіяння моральної шкоди позивачу не доведений. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просить позов задовольнити. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні просила\~відмовити у\~задоволенні позову,\~посилаючись на\~відзив на\~позовну заяву. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2022 року закрито підготовче провадження по справі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так,\~в судовому\~засідання встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] \~працював з 24 жовтня 1994 року по 07 квітня 1995 року на шахті «Самарська» ПВО по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 22 травня 1995 року по 04 червня 1997 року працював на шахті «Самарська» ПВО по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпТ УССР за власним бажанням; з 10 липня 1997 року по 12 квітня 2000 року працював на шахті «Тернівська» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 15 травня 2000 року по 28 грудня 2015 року працював на шахті «Дніпровська» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенію; з 28 січня 2016 року по 01 червня 2017 року працював у ВСП «ШУ імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненої 23 травня 1995 року на ім`я [PERSON] (а.с.30-37). Відповідно до акту №42 про нещасний випадок за формою\~Н-1\~від 04\~серпня 2003\~року, затвердженого директором шахти «Дніпровська» Черватюк В.Г., з [PERSON] 04 серпня 2003 року о 18-00 год. на дільниці по видобутку вугілля №6 стався нещасний випадок. Згідно до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 04 серпня 2003 року, МГВМ [PERSON] знаходився в 827 лаві в районі сек. 120 біля комбайна Л-103. В цей час лопнув шланг високого тиску між гідро блоком і гідрозамком на К-103. Щоб з`ясувати місце витіку олії МГВМ [PERSON] правою рукою підняв шланг, що заборонено робити, та включив подачу тиску олії на К-103. Внаслідок чого струменем олії був травмований четвертий палець правої руки. Відповідно до протоколу №8 від 07 квітня 2004 року засідання комісії шахти «Дніпровська» [PERSON] , який є потерпілий від нещасного випадку, що стався 04 серпня 2003 року, встановлено 10% його вини у нещасному випадку. Відповідно до акту №45 про нещасний випадок за формою\~Н-1\~від 21\~вересня 2004\~року, затвердженого директором ОАО ГХК «Павлоградвугілля» шахти «Дніпровська» [PERSON] , з [PERSON] 21 вересня 2004 року о 01-30 год. на дільниці по видобутку вугілля №6 стався нещасний випадок. Згідно до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 21 вересня 2004 року, МГВМ [PERSON] знаходився в 828 лаві та при виїмці вугілля комбайном К-103 куском вугілля травмоване праве око. Відповідно до виписки з протоколу №5 від 28 квітня 2005 року засідання комісії філіалу ОАО ГХК «Павлоградвугілля» шахти «Дніпровська» [PERSON] , який є потерпілий від нещасного випадку, що стався 21 вересня 2004 року, встановлено 3,4% його вини у нещасному випадку. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~ВТЕК №\~032070\~від 24\~березня 2004\~року,\~ [PERSON] встановлено первинно 5% втрати працездатності, акт №42 шахти «Дніпровська» від 04 серпня 2003 року. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~ДНА-02\~№ 04518\~від 12\~травня 2005\~року,\~ [PERSON] встановлено повторно 5% втрати працездатності, акт №42 шахти «Дніпровська» від 04 серпня 2003 року. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~ДНА-02\~№ 01212\~від 22\~квітня 2005\~року,\~ [PERSON] встановлено первинно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~ДНА-02\~№ 011644\~від 24\~травня 2006\~року,\~ [PERSON] встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~12ААА\~№ 002377\~від 09\~грудня 2015\~року,\~ [PERSON] встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року. Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~12ААА\~№ 044284\~від 07\~грудня 2016\~року,\~ [PERSON] встановлено повторно 10% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, акт №45 шахти «Дніпровська» від 24 вересня 2004 року. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серія 12ААВ №732153 від 03 листопада 2017 року,\~ [PERSON] встановлено первинно-повторно втрату професійної працездатності - 65%, з них 40% первинно радикулопатія, 10% первинно ХОЗЛ, 5% первинно туговухість, 10% повторно за виробничою травмою акт Н-1 № 45 від 24 вересня 2004 року, 0% повторно за виробничою травмою акт Н-1 № 42 від 07 серпня 2003 року, та встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 074648 від 05\~листопада 2018\~року [PERSON] встановлено повторно втрату професійної працездатності - 65%, з них 40% радикулопатія, 10% первинно ХОЗЛ, 5% туговухість, 10% за виробничою травмою акт Н-1 № 45 від 24 вересня 2004 року, та встановлено третю групу інвалідності. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом), у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку та з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП Ураїни їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя\~статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон №\~717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати Закон №\~1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, про що також зазначено відповідачем у відзиві. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 210/5258/16-ц, від 20.11.2019 р. у справі № 210/3177/17, а тому, суд не приймає посилання представника відповідача у відзиві на те, що з набранням 01.01.2015 р. чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VІII, остаточно припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим за будь-якими випадками незалежно від часу настання страхового випадку без зазначення будь-яких додаткових обмежень. Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так,\~оскільки,\~право\~на\~відшкодування моральної\~шкоди\~виникло\~у позивача\~у\~березні\~2004\~року\~та у\~квітні 2005\~року,\~відшкодування\~шкоди\~має бути\~здійснено\~на\~підставі чинного\~на\~той\~час законодавства,\~а\~саме\~на підставі\~Закону\~України\~«Про загальнообов`язкове\~державне\~соціальне\~страхування від\~нещасного\~випадку\~на виробництві\~та\~професійного\~захворювання,\~які\~спричинили\~втрату працездатності»\~№ 1105-XIV, у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку, за умовами якого обов`язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров`я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд вважає,\~що\~на\~дані правовідносини\~поширюється\~дія\~норм ст.ст.\~1,\~21,\~28\~Закону\~№ 1105-XIV, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, що передбачають обов`язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку, і не може бути поширено дію норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року, № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року. Крім того, Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з виробничою травмою, позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, змушений був пройти курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Згідно з висновками МСЕК, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: Д-нагляд та медикаментозне лікування правого ока. Доводи представника відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме відповідного висновку медичних органів про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 листопада 1995 р. № 212, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (до 28 вересня 2012 р.) на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було. Отже, вказане вище не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 р. у справі № 210/5258/16-ц. В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. З огляду на викладене, суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки згідно з матеріалами справи встановлено наявність факту завдання позивачеві моральної шкоди . Враховуючи вищенаведене, виникнення трудового каліцтва призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманої виробничої травми та стійкої втрати професійної працездатності. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Позивач, обґрунтовуючи розмір відшкодування йому моральної шкоди відповідачем у зв`язку з ушкодженням здоров`я посилається на визначення розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, засади розумності, виваженості і справедливості, вік і період моральних страждань, про те, суд, визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, враховує обставини справи, встановлення позивачу 10% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, його вини та вини підприємства, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що настали у зв`язку з втратою позивачем професійної працездатності. З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, про які позивачем зазначено у позові, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги думку представника відповідача про визначення саме судом розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, та вважає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування, у зв`язку з чим, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до\~Закону №466\~внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України\~щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених\~Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500х4=26000,00 грн.). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. слід без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial