Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

1. 17 січня 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинити дію. Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що від лютого 2002 року вона працює у відповідача оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів. 08.12.2021 відповідач своїм наказом відсторонив позивачку від виконання трудових обов`язків з 09.12.2021 у зв`язку з відмовою вакцинуватися від гострої респіраторної хвороби «COVID-19». На думку позивачки, таке відсторонення є незаконним, оскільки не передбачене жодним нормативним актом. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 08.12.2021 про відсторонення від роботи, зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с.а.с. 1 14, 27, 34 40). 2. 12 травня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що відсторонення позивачки від роботи відбулося відповідно до закону та у спосіб, визначений трудовим законодавством. Крім того, у зв`язку із запровадженням воєнного стану позивачку було знов допущеного до роботи. 3. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, пояснивши, що від лютого 2002 року позивачка працює у відповідача оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів. 08.12.2021 відповідач своїм наказом відсторонив позивачку від виконання трудових обов`язків з 09.12.2021 у зв`язку з відмовою вакцинуватися від гострої респіраторної хвороби «COVID-19». На думку позивачки, таке відсторонення є незаконним, оскільки не передбачене жодним нормативним актом. 01.03.2022 позивачку було знов допущено до роботи. 4. Представник відповідача до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. 5. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. 6. Судом було встановлено, що позивачка від 01.02.2002 працює на посаді оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.а.с. 16, 17). 7. 07 грудня 2021 року низка працівників відповідача (зокрема, позивачка) письмово відмовилася від вакцинації від гострої респіраторної хвороби «COVID-19». 8. 08 грудня 2021 року відповідач в особі начальника структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» видав наказ №1060/ОС, згідно з яким низку працівників (зокрема, позивачку) у зв`язку з відмовою вакцинуватися від гострої респіраторної хвороби «COVID-19» було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 до дня фактичного щеплення або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень, ПЦР-тесту (а.с. 15). 9. Наказом відповідача в особі начальника структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 01.03.2022 №208/ОС позивачку було допущено до роботи з 01.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні. 10. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 11. Згідно з частиною першою статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 12. За правилами, встановленими частинами першою, четвертою статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 13. Статтею\~8\~Конституції України\~встановлено,\~що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 14. За приписами частини першої статті 46 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. 15. Відповідно до пункту «б» статті 10 Закону України від 19.11.1992 №2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. 16. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України від 06.04.2000 №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. 17. Такий перелік визначено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 « Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі Перелік), згідно з яким, станом на день відмови позивачки вакцинуватися (07.12.2021) та на день видання відповідачем наказу від 08.12.2021 №38, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягали лише працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти та закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 18. Відтак аналіз змісту приведених вище норм у їх взаємозв`язку, а також встановлених судом фактів, свідчить про те, що станом на день, коли позивачка відмовилася від вакцинації 07.12.2021, Перелік не містив обов`язку здійснювати щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для працівників АТ «Українська залізниця». 19. Ураховуючи викладене, законних підстав для відсторонення позивачки від роботи відповідач ані 08.12.2021, ані 09.12.2021 не мав, отже позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу від 08.12.2021 у частині, що стосується саме позивачки, підлягає задоволенню. 20. За правилами, встановленими статтею 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 21. Відтак, зважаючи на те, що відсторонення позивачки від роботи супроводжувалося позбавленням її відповідної грошової винагороди, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку за період від 09.12.2021 по 01.03.2022 з відповідача на користь позивачки підлягає нарахуванню та сплаті середня заробітна плата в сумі 28\~350,66 грн. 22. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок). 23. Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. 24. За приписами абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. 25. Середньоденна заробітна плата позивачки згідно з матеріалами справи становить 497,38 грн і обчислена відповідно до такого розрахунку: (11\~153,16 + 9\~736,90) ? 42 = 497,38, де: -11\~153,16 сума заробітної плати, нарахована у жовтні 2021 року; -9\~736,90 сума заробітної плати, нарахована у листопаді 2021 року; -42 кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2021 року. 26. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку за період від 09.12.2021 по 01.03.2022, становить 57. 27. Відтак сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при відстороненні становить: 497,38 х 57 = 28\~350,66 грн (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів). 28. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її витрат зі сплати судового збору та послуг адвоката в сумі 9 992,40 грн (а.с.а.с. 19 25, 30). 29. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн за позовну вимогу про стягнення середньої заробітної плати. 30. Відповідно до статті 430 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині присудження позивачці середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи у межах одного місяця в сумі 9\~450,22 грн. 31.

Outcome: partial