Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2012 року між ФОП [PERSON] та нею укладено на безстроковий термін трудовий договір, відповідно до якого вона виконувала обов`язки продавця непродовольчих товарів та повинна отримувати щомісячно мінімальну заробітну плату в розмірі, не нижчому законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. 24.05.2021 року трудовий договір розірвано сторонами за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Із березня 2020 року фактична виплата заробітної плати їй не здійснювалась, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати за період з березня 2020 року по 24.05.2021 року становить 78338,00 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 78338,00 грн. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву з посиланням на те, що з 02.03.2020 року по 24.05.2021 року нарахування та виплата заробітної плати позивачу не здійснювалась у зв`язку з її перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, яка надавалася за її заявами. У своїй заяві від 24.05.2021 року позивач просила перервати відпустку без збереження заробітної плати (за угодою сторін) на період карантину та звільнити із займаної посади в останній день відпустки, а саме з 24.05.2021 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, через що 24.05.2021 року відповідачем здійснено відповідний розрахунок при звільненні позивача та нарахована компенсація за невикористану відпустку в кількості 28 календарних днів, яка на піставі відомості на виплату готівки № 1 від 24.05.2021 року виплачена позивачу в розмірі 4660,90 грн. у день її звільнення. Вважає, що права позивача під час перебування у трудових відносинах з відповідачем та при звільненні не були порушені, оскільки відповідно до заяв позивача заробітна плата за ті дні, в які позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати та не виконувала свої посадові обов`язки, їй не нараховувалась, а тому відсутні підстави для стягнення заробітної плати в період з 02.03.2020 року по день звільнення 24.05.2021 року. Відсутні також підстави вважати, що з позивачем не проведено розрахунку при звільненні у строки, передбачені законом, тому вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Представник позивача направив до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що позивачу не було відомо, що вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати в період часу з березня 2020 року по 24.05.2021 року, будь-яких угод, усних чи письмових з данного приводу у позивача з відповідачем не було. Позивач у вказаний період виконувала свої посадові обов`язки продавця непродовольчих товарів безпосередньо у магазині « [INFO] », який належить [PERSON] . У той же час позивач періодично підписувала певні документи, не читаючи їх, оскільки довіряла своєму працедавцеві та була впевнена у його добросовісності. Факт перебування позивача на робочому місці у вказаний період часу підтверджується поясненнями [PERSON] , книгами обліку доходів № 7 та 8, які скріплені та мають печатку Житомирської державної податкової інспекції. Таким чином, позивач дійсно у період з березня 2020 року по 24.05.2021 року здійснювала свої посадові обов`язки продавця непродовольчих товарів в магазині « [INFO] », а не знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати. Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, вказавши на те, що позивач не виключає факту підписання заяв про надання відпустки та зміст заяви від 24.05.2021 року доводить той факт, що позивачу було достовірно відомо про перебування у відпустці. Посилання на книгу обліку доходів як доказ виконання позивачем трудових обовязків є безпідставним, оскільки вона не містить інформацію щодо предмета доказування та нею не підтверджується виконання працівником посадових обов`язків. Зміст відібраних пояснень у [PERSON] є упередженими, так як вона перебувала у такому ж правовому становищі як і позивач, до того ж містять неправдиві відомості про трудові відносини та обставини даної справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених вище підстав та пояснив, що позивач весь була роботі, у відпустці не перебувала, заробітну плату не отримувала та не дивилася які заяви до відповідача підписувала, накази про надання їй відпусток до суду не оскаржувала. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову із наведених вище з мотивів, пояснивши, що протягом вказаного в позовній заяві періоду позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, не виконуючи трудові обов`язки, та жоден із наказів про надання їй відпустки не оскаржувала. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2012 року між ФОП [PERSON] та позивачем укладено на безстроковий термін трудовий договір, яким передбачено виконання позивачем обов`язків продавця непродовольчих товарів та визначено обов`язок роботодавця виплачувати працівнику щомісячну заробітну плату в розмірі, не нижчому законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати (а. с. 6, 7). На підставі заяв позивача про надання їй відпусток без збереження заробітної плати у період з 02.03.2020 року по 24.05.2021 року були видані роботодавцем ФОП [PERSON] накази (розпорядження) про надання відпусток від 02.03.2020 року, 17.03.2020 року, 01.04.2020 року, 25.04.2020 року, 12.05.2020 року, 22.05.2020 року, 22.06.2020 року, 31.07.2020 року, 31.08.2020 року, 30.10.2020 року, 31.12.2020 року, 26.02.2021 року, 31.03.2021 року, 30.04.2021 року (а. с. 44-59). 24.05.2021 року трудовий договір між стронами розірвано за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 7, 60, 61). В останній день роботи позивача 24.05.2021 року з нею було проведено розрахунок у розмірі 4660,90 грн., вид нарахування - компенсація відпустки (а. с. 62-64). Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати, зокрема, складає основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців та додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Статтею 84 КЗпП України встановлено, що у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та роботодавцем, але не більше 15 календарних днів на рік. У разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із досліджених судом копій табелів обліку використання робочого часу ФОП [PERSON] за період з березня 2020 року по травень 2021 року вбачається, що з 02.03.2020 року по 24.05.2021 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати за угодою сторін на час встановленого постановами Кабінету Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, у зв`язку з чим нарахування їй заробітної плати відповідачем не здійснювалося. Суд погоджується з твердженням представника відповідача стосовно того, що інформація, яка міститься в книгах обліку доходів № 7 та № 8, не підтверджує виконання працівником посадових обов`язків, так як облік робочого часу працівників здійснюється шляхом заповнення табелів обліку використання робочого часу. Окрім того, накази ФОП [PERSON] про надання відпусток позивачу без збереження заробітної плати є чинними. Таким чином, оскільки в спірний період позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що відноситься до часу відпочинку, та стороною позивача не доведено порушення відповідачем її трудових прав на отримання заробітної плати в розмірі 78338,00 грн., а надані стороною відповідача докази спростовують обставини, якими обгрунтовані позовні вимоги щодо існування заборгованості у відповідача з виплати позивачу заробітної плати, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed