Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

06.09.2021 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 2006 року працює в Старосамбірській ЦРЛ. За час роботи в даній установі дисциплінарних стягнень не мав. 01.07.2019 року між ним та Старосамбірською районною радою в особі голови районної ради Терлецької Т.І. укладено контракт згідно з яким його призначений на посаду медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» на умовах визначених контрактом. 18.08.2021 року міським головою І. Трухимом видано розпорядження № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] ». 25.08.2021 року на його адресу надійшло копія рішення 8 сесії 8 скликання від 15.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік, копія рішення 10-ої сесії 8 скликання від 05.08.2.021 року № 666 «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» О. Горбовим та копії протоколів засідань постійної комісії з питань охорони здоров`я та материнства, а саме протокол № 1 від 26.03.2021 року, протокол № 2 від 19.05.2021 року, протокол № 3 від 24.05.2021 року, протокол № 4 від 27.05.2021 року, протокол № 5 від 07.07.2021 року, які вважає незаконними, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх обставин з наступних підстав. Зазначає, що згідно рішення 8 сесії 8 скликання від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік взято до уваги та визнано незадовільною роботи медичного директора за 2020 рік. Вказує, що таке рішення приймалось без його участі та в ньому не вказано які саме обставини вказують на незадовільну роботу директора. Вважає, що об`єктивну оцінку роботі медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» може дати відповідна спостережна рада чи відповідна уповноважена комісія, рішення депутатського корпусу про роботу підприємства має суб`єктивний характер і не може бути єдиною підставою для визнання роботи незадовільною. Також вказує, що в рішенні 10-ої сесії 8 скликання від 05.08.2021 року № 666 «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» О. Горбовим зазначено про розірвання достроково контракту відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»», Постанови КМУ № 792 від 21.08.2019 року, враховуючи рішення 8 сесії 8 скликання від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора ККНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік, беручи до уваги звернення профспілкового комітету первинної профспілкової організації «Старосамбірська ЦРЛ» та в зв`язку із порушенням умов контракту проте у ньому не зазначено, які саме обставини вказують на систематичне невиконання медичним директором без поважних причин обов`язків покладених трудовим контрактом, не наведено обґрунтування обставин, які стали підставою для дострокового припинення повноважень медичного директора, у них не розкрито змісту відповідних порушень. Крім того, в оскаржуваному розпорядженні, яке видано на виконання рішень ради зазначено, що відповідач вирішив звільнити з 18 серпня 2021 року [PERSON] з посади медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених абц. 1 пп 3 п. 5.2 контракту за системне невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків покладених контрактом та Статутом Підприємства, а саме не проведено жодної медичної наради, лікарських консиліумів, засідань КЕК, патологоанатомічних роборів та за порушення [PERSON] п.3.4 Статуту - надання матеріальної допомоги медичному директорові за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства в 2020 році. Твердження про те, що не проведення ним, як медичним директором, жодної медичної наради в підпорядкованій установі є надуманим та хибним, адже такі наради проводились систематично, що підтверджується протоколами оперативних нарад та планами проведення загально-лікарських оперативних нарад. Щодо не проведення лікарських консиліумів, засідань КЕК, патологоанатомічних-розборів, зазначає, що загальний порядок скликання лікарських консиліумів по всіх напрямах медичної практики законодавчо не врегульований, за винятком окремих медичних напрямків. Наприклад: згідно з п. 4.8 Наказу МОЗ України «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні» від 29.12.2003 р. № 620, тяжкий стан хворої потребує негайного скликання консиліуму лікарів. Для визначення тактики ведення тяжкої хворої заступником головного лікаря з лікувальної роботи за поданням завідувача відділенням призначається консиліум за участю лікарів- консультантів суміжних спеціальностей, лікарів відділення, керівника клініки та співробітників клінічного підрозділу (у клінічному закладі) не менш 3 осіб. Протокол і висновок консиліуму фіксуються в медичній карті стаціонарного хворого, затверджується підписами всіх учасників консиліуму. Відтак, з ініціативою скликання лікарського консиліуму звертається завідувач відділенням і таких звернень на яких він б не зреагував не було. Щодо роботи клініко-експертних комісій то у Старосамбірській центральній лікарні KEK створена не була, оскільки відсутні підстави для створення та функціонування КЕК, а тому жодних засідань і проведено бути не могло. Щодо патологоанатомічних розборів то у випадках коли є сумніви в правильності поставленого діагнозу та призначеного лікування за зверненням хоча б одного з лікарів проводиться патологоанатомічний розбір, разом з тих, таких звернень ніколи не надходило, а відтак і патологоанатомічні розбори не проводились. Також зазначає, що у спірному розпорядженні відповідач зазначає про порушення [PERSON] п.3.4 - надання матеріальної допомоги медичному директорові за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства в 2020 році, генеральний директор здійснює керівництво закладу охорони здоров`я з виробничо-господарської та фінансово-економічної діяльності, а медичний директор-з медичних питань. Відповідно до укладеного контракту він виконував обов`язки медичного директора, а рішення про надання матеріальної допомоги медичному директорові приймалося генеральним директором І. Медведем, а відтак не може нести жодної відповідальності за рішення, які не приймав та вирішення яких не належить до його повноважень. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 8 сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік, визнати протиправним та скасувати рішення 10-ої сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 05.08.2021 року № 666 «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» [PERSON] , визнати протиправним та скасувати Розпорядження міського голови І. Трухима № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] », від 18.08.2021 року, поновити [PERSON] на посаді медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ряди «Старосамбірська районна лікарня», стягнути з КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції та судові витрати з відповідачів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 року справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 15.09.2021 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді від 20.10.2021 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до розгляду по суті. 09.11.2021 від відповідача Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області за підписом міського голови Трухима І. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.95-99), в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень покликається, зокрема, на те, що позивачем [PERSON] та Старосамбірською районною радою в особі голови районної ради Терлецькою Т.І., був укладений контракт на посаду медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради Старосамбірська центральна районна лікарня» на період з 01 липня 20219 року по 30 червня 2024 року. У зв`язку з упорядкуванням адміністративно-територіального устрою, об`єднанням Старосамбірського району в Самбірський район Львівської області, комунальне некомерційне підприємство «Старосамбірська районна лікарня», було передано Самбірській районній раді, а згодом, тобто 26 січня 2021 року передано Старосамбірський міській раді Самбірського району Львівської області у зв`язку з чим 26 січня 2021 року Старосамбірською міською радою було прийнято рішення №82 про зміну засновника з Старосамбірської Районної ради на Старосамбірську міську раду Комунального некомерційного підприємства «Старосамбірська районна лікарня» та затверджено статут цього підприємства. На протязі 2021 року на роботу Генерального директора та медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня», стали надходити усні скарги від громадян громади до міської ради. 13 травня 2021 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» було заслухано звіти медичного детектора де члени профспілкового комітету висловили про те, що медичний директор [PERSON] не проводить засідань медичних рад, не доводить до колективу наказів, планів розвитку те реформування підприємства і визнали роботу медичного директора незадовільною. Також звернулися до постійної медичної комісії та материнства Старосамбірської міської ради, щоб заслухати звіт про роботу медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» О. Горбового та дати оцінку його роботі. Крім того, самі працівники комунального підприємства не задоволені роботою медичного керівника. На конференції трудового колективу КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» 05.08.2021 року, на якій були присутні 60 працівників з різних структурних підрозділів підприємства, було також заслухано звіт медичного директора і визнано його роботу незадовільною. 27 травня 2021 року постійна комісія з питань охорони здоров`я та материнства Старосамбірської міської ради розглядала звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірської міської лікарні» О. Горбового за 2020 рік та визнала даний звіт незадовільним. Таке рішення комісії не є остаточним, воно має рекомендаційний характер для прийняття радою відповідного рішення та 28.05.2021 року на II пленарному засіданні Старосамбірської міської ради головою постійної комісії з питань охорони здоров`я та материнства Старосамбірської міської ради було зачитано звіт медичного директора і в результаті було прийнято рішення про визнання роботи медичного директора незадовільною. Укладаючи контракт із Старосамбірською районною радою позивач погодився з його умовами у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Відповідно до п. 3.3 контракту, Керівнику виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Але, відповідно до п.3.4 контракту, преміювання Керівника, встановлення йому надбавок і доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюється у разі відсутності заборгованості із заробітної плати працівникам Підприємства за спожиті комунальні послуги та з платежів до державного і місцевих бюджетів у межах затвердженого фонду оплати праці. В даному пункті не визначено конкретного виду матеріальної допомоги чи це для оздоровлення, чи для вирішення матеріально побутових проблем чи інша. З цього виходить, що в даному пункті мається на увазі абсолютно всі види матеріальних допомог, в тому числі і для оздоровлення, яка гарантується постановою КМУ від 11.05.2011 року №524 «Питання оплати праці працівників установи, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Не дивлячись на гарантію виплати матеріальної допомоги на оздоровлення чинним законодавством, умови контракту забороняють надавати таку виплату Керівнику за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства. І в даному випадку умови контракту мають перевагу над нормами законодавства. Враховуючи наявність в КЗпП України ст.9, згідно з якою «умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними» Верховний суд дійшов висновку про існування винятку з цього загальногалузевого принципу трудового права. Цим винятком, на його думку, і є контракт як особлива форма трудового договору, спрямована на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, яка, зокрема, передбачає покладення на працівника підвищеної відповідальності (постанова від 1 червня 2020 р. у справі №487/79/18-ц). Таким чином, оскільки контракт може містити положення, які погіршують становище працівника, зокрема додаткові підстави для звільнення чи відповідальності, на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Отже, беручи до уваги той факт, що на момент надання відповідачеві матеріальної допомоги на оздоровлення в 2021 та 2020 роках, при наявності заборгованості по заробітній платі працівникам, що підтверджується довідкою від 04.11.2021 р. №1019, вважаємо, що такі дії є порушенням умов контракту. А враховуючи те, що це відбувалось протягом двох разів, можна стверджувати, що дані дії мають систематичний характер. Саме тому вважають, що прийняте рішення №666 від 05.08.2021 р. «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» [PERSON] » та розпорядження міського голови від 18.08.2021 №190/04-01 «Про звільнення з посади О.В. Горбового.» є законними та не підлягають скасуванню. Щодо витрат на правову допомогу заперечили у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заперечив, оскільки позивач згідно наказу №274 від 18.08.2021 року працює на посаді ургент - лікаря хірургічного відділення КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» та хірургом Добромильської лікарні. 12.11.2021 від відповідача Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» за підписом т.в.о. генерального директора Корольчук В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.164-166), в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень покликається, зокрема, на те, що З 01 липня 2019 року [PERSON] працював на посаді медичного директора Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» згідно контракту з медичним директором комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» від 01.07.2019 року. Посадові обв`язки медичного директора були визначені розділом «Права та обов`язки сторін» Контракту з медичним директором комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» від 01.07.2019 року. Перелік посадових обов`язків визначених контрактом відповідав переліку обов`язків визначених Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників ВИПУСК 78 «Охорона здоров`я» до посади «Медичний директор» . Перебуваючи на посаді медичного директора [PERSON] систематично не виконував посадові обов`язки. Згідно наказу Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» № 82 від 04.02.2020 року медичному директору було доручено провести ряд заходів щодо попередження розповсюдження коронавірусної інфекції та додаткові заняття з медичним персоналом з питань дотримання вимог протиепідемічного режиму, біологічної безпеки при виявленні особи, що відповідає визначенню випадку 2019-nCov. Запас засобів медичного призначення, захисного одягу,засобів захисту органів дихання, дезінфекційних засобів був створений не достатній, додаткові заняття з медичним персоналом з питань дотримання вимог протиепідемічного режиму, біологічної безпеки при виявленні особи, що відповідає визначенню випадку 2019-nCov не проведено, доказом чого є відсутність протоколів про проведення навчань. Згідно наказу Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» №23 від 02.01.2020 року медичного директора було призначено головою протиракової експертної комісії та доручено організувати роботу протиракової експертної комісії. Протоколи щодо роботи протиракової комісії відсутні. Згідно наказу Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» №12 від 02.01.2020 року медичного директора було призначено головою комісії та доручено організувати роботу комісії щодо інфекційного контролю. Протоколи щодо роботи комісії відсутні. Згідно наказу Комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» № 98 від 05.09.2019 року медичному директору було доручено проведення планових та позапланових адміністративних обходів. Журнал щодо проведення адміністративних обходів відсутній. Відповідно до наказу № 41 від 10.07.2019 Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» було затверджено склад Медичної ради та затверджено положення про Медичну раду. Документи щодо роботи Медичної ради відсутні. 06.01.2022 позивач [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.208-209), в якій зазначає, що 16.11.2021 року на адресу позивача надійшов відзив на позовну заяву до якого Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» було долучено наказ № 273-к від 18.08.2021 року, який виданий на реалізацію Розпорядження міського голови І. Трухима № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] », від 18.08.2021 року, яким його звільнено відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що повністю підтримує первинну позовну заяву та вважає за необхідне викласти позовні вимоги в наступній редакції: Визнати протиправним та скасувати рішення 8 сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора ККНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік; Визнати протиправним та скасувати рішення 10-ої сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 05.08.2021 року № 666 «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» О. Горбовим; Визнати протиправним та скасувати Розпорядження міського голови І. Трухима № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] », від 18.08.2021 року; Визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня»№ 273-к від 18.08.2021 року; Поновити [PERSON] на посаді медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня»; \~ \~ \~ \~Стягнути з КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції; Стягнути судові витрати з відповідачів. Ухвалою судді від 23.12.2021 постановлено прийняти до розгляду заяву [PERSON] від 14.12.2021 про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бабій І.М. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Старосамбірської міської ради Бущак В.Є. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у позові відмовити. Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» Чубик Т.В. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи, суд \~прийшов до\~висновку,\~що позов\~необхідно задовольнити\~частково з\~наступних підстав. Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між Старосамбірською районною радою та позивачем [PERSON] укладено контракт (т.1 а.с.18-20), відповідно до якого позивача [PERSON] було призначено на посаду медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня». За цим контрактом медичний директор зобов`язується безпосередньо керівництво Підприємством з медичних питань, у тому числі забезпечувати ефективну діяльність підприємства, сприяти забезпеченню належного рівня медичного обслуговування населення, а Засновник зобов`язується створювати належні умови - для матеріального забезпечення і організації праці медичного директора (п.1.2). Цей контракт є особливою формою строкового трудового договору (п.1.3). На підставі контракту виникають трудові відносини між медичним директором та Засновником, які є сторонами по контракту (п.1.4). Відповідно до п.2.4 вищевказаного контракту засновник має право: 2.4.1 вимагати від медичного директора подання звіту про його діяльність та виконання цього контракту; 2.4.2 звільняти медичного директора з посади у разі закінчення строку дії цього контракту, достроково за вимогою медичного директора, а також у випадку порушення медичним директором вимог законодавства та умов цього контракту. Відповідно до п.4.1 контракту у разі невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цим контрактом. Пунктом 5.2 контракту передбачено, що дія цього контракту припиняється: 1) із закінченням строку, на який його укладено; за згодою Сторін; 3) до закінчення терміну дії контракту за ініціативи голови районної ради у разі: - системного невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків, покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства; - одноразового грубого порушення медичним директором вимог законодавства чи обов`язків, передбачених цим контрактом, внаслідок чого Підприємству завдане значних збитків; - за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у рг систематичних порушень вимог законодавства з питань охорони праці; - у разі допущення збільшення обсягу простроченої кредиторської заборгованості: вини медичного директора; - у разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню обов`язків Контрактом, та з інших поважних причин. Цей контракт діє протягом 5 (п`яти) років з 1 липня 2019 р. до 30 червня 2024року (п.6.1). З статуту Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» відомо, що Комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» є закладом охорони здоров`я\~комунальним унітарним некомерційним підприємством, надає послуги первинної, вторинної/спеціалізованої медичної допомоги населенню, згідно з укладеними договорами на медичне обслуговування, вживає заходи з профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» перейменовано з Комунального некомерційне підприємство Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» згідно рішення сесії Старосамбірської міської ради № 82 від 26.01.2021 року, оскільки одночасно з прийняттям права власності на майно закладу охорони здоров`я, до об`єднаної територіальної громади перейшли права Засновника. Комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» створене рішенням Старосамбірської районної ради від 19.02.2019 року №478 «Про реорганізацію Комунального закладу Старосамбірської районної ради -Старосамбірська центральна районна лікарня» відповідно до\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~шляхом реорганізації (перетворення) Комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірськацентральна районна лікарня» у комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня». Засновник одночасно є органом управління, власником майна комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня».Підприємство є правонаступником усього майна, усіх майнових та немайнових прав та обов`язків Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня». Підприємство засноване на базі майна, що є у спільній власності Старосамбірської міської ради. Суб`єктами управління підприємства є: Старосамбірська міська рада (Засновник) та генеральний директор підприємства. Підприємство є підпорядкованим підзвітним та підконтрольним Засновнику. Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів у сфері охорони здоров`я, без мети одержання прибутку, а також приймає участь у виконанні державних та місцевих програм у сфері охорони здоров`я в установленому порядку. Рішенням Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №581 від 25.05.2021 «Про звіт медичного директора КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» за 2020рік (т.1 а.с.38) звіт медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» О. Горбового за 2020 рік взято до уваги (п.1), роботу медичного директора КНП СМР « Старосамбірська районна лікарня» О. Горбового за 2020 рік визнано незадовільною (п.2). Крім того, відповідно до п.3 вказаного рішення №581 від 25.05.2021 Міському голові І.Трухиму створити робочу групу для напрацювання напрямів оздоровлення фінансового стану КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня», ліквідації заборгованості з оплати праці, оптимізації та скорочення видатків, забезпечення доходів від надання платних послуг. Відповідно до п.4 рішення контроль за виконання даного рішення покладено на постійну комісію з охорони здоров`я та материнства (голова комісії М.Юрчак). Рішенням 10-ої сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 05.08.2021 року № 666 «Про розірвання контракту з медичним директором КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» [PERSON] (т.1 а.с.40), Старосамбірська міська рада вирішила розірвати достроково контракт, укладений 01.07.2019 між Старосамбірською районною радою в особі голови районної ради [PERSON] та медичним директором КНП « Старосамбірська районна лікарня» О. Горбовим та доручено міському голові І. Трухиму видати розпорядження про звільнення [PERSON] . Розпорядженням міського голови І. Трухима № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] » від 18.08.2021 року (т.1 а.с.14) звільнено з 18 серпня 2021 року [PERSON] з посади медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - з підстав, передбачених контрактом абц. 1 пп. 3 п. 5.2 контракту - за системне невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства, а саме: не проведено жодної медичної наради, лікарських консиліумів, засідань КЕК, патологоанатомічних розборів; за порушення [PERSON] п.3.4 - надання матеріальної допомоги медичному директорові за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства - в 2020 році була надана матеріальна допомога [PERSON] при наявності заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам. Наказом Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» № 273-к від 18.08.2021 року (т.1 а.с.187), позивача [PERSON] звільнено з посади медичного директора Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» з 18 серпня 2021 року, відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: Розпорядження міського голови І. Трухима № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] » від 18.08.2021 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією трудової книжки [PERSON] (т.1 а.с.16-17), копією контракту з медичним директором комунального некомерційного підприємства СМР «Старосамбірська центральна районна лікарня» від 01.07.2019 (т.1 а.с.18-20), копією розпорядження міського голови І. Трухима №190/04-01 від 18.08.2021 (т.1 а.с.14-15), копією рішення Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №581 від 25.05.2021(т.1 а.с.38), копією рішення Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №666 від 05.08.2021 (т.1 а.с. 40), копією витягу з наказу Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» № 273-к від 18.08.2021 року (т.1 а.с.187). Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює на посаді лікаря-уролога в КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» та на момент звільнення позивача він був головою профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Старосамбірська ЦРЛ». Зазначає, що на цей час існувала велика заборгованість перед працівниками по виплаті зарплати, між адміністрацією і колективом було відсутнє спілкування та взаєморозуміння, небажання адміністрації звітувати перед колективом, ігнорування адміністрацією підприємства звернень колективу щодо фінансового забезпечення підприємства, у зв`язку із чим у колективі сформувалося незадоволення керівництвом. Оцінка діяльності адміністрації КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня», в тому числі медичного директора [PERSON] , розглядалась на засіданні профспілкового комітету, за результатами якого робота адміністрації КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня», в тому числі і медичного директора, профспілковим комітетом визнана незадовільною. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка т.в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» Корольчук В.Л. у судовому засідання показав, що на момент звільнення позивача він був членом профкому та оскільки існувала велика заборгованість перед працівниками по виплаті зарплати, а працівникам стало відомо про великі оклади генерального директора та медичного директора, тому у колективі сформувалося незадоволення керівництвом. Крім того, зазначив, що враховуючи свій теперішній досвід на посаді т.в.о. генерального директора, оцінив би роботу позивача на той час на 4 по 5 бальній шкалі, оскільки наради проводилися і їх було достатньо, а у зв`язку із різким поширенням коронавірусної хвороби на той час, не було сенсу кожного дня збирати людей. Зазначив, що на даний час розуміє, що медичний директор у той час не був винний у виникненні заборгованості по заробітній платі працівників. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений\~статтею 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. В\~ст. 9 Конституції України\~закріплено, що чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.\~Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII\~було ратифіковано Конвенцію Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, (далі - Конвенція). Згідно із ст. 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом п. 2 ст. 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,\~Пленум Верховного Суду України звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. У частині першій\~статті 21 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини 3 статті 21\~КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. За п. 8 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору (постанова Верховного суду України від 22 лютого 2017 року по справі N 6-86цс17) У пунктах 13, 18 своєї Постанови №\~9\~від 06.11.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами\~КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц). Згідно з\~рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/98\~контракт, як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 КЗпП України) (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини). На момент прийняття Конституційним Судом України Рішення від № 12-рп/98 положення частини третьої статті 21 Кодексу передбачали, що сфера застосування контракту визначається законодавством. Надаючи офіційне тлумачення цій нормі Конституційний Суд України зазначив, що терміном «законодавство» охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до\~Конституції України\~і законів України. Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника (пункт 4 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170). У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8\~ст. 36 КЗпП України\~з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170). Згідно з пунктом 9 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого у контракті за угодою сторін. Відповідно до п. 10 «Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників» затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України №170 від 19.03.1994 року, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця. Відповідно до п. 5, 7 «Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я» затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 642 від 16.10.2014 року, у контракті передбачаються строк його дії, права, обов`язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), вимоги до збереження керівником закладу державного або комунального майна, підвищення ним кваліфікації або проходження перепідготовки протягом строку дії контракту (але не рідше одного разу на п`ять років), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання контракту. Контракт може бути розірваний на підставах, установлених законом або контрактом. При цьому звільнення з посади керівника закладу проводиться з урахуванням передбачених законодавством гарантій. У пункті 10 ч. 4\~ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних начальних закладів. Відповідно до п. 20 ч. 4 ст. 42 вище вказаного\~Закону, сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень. Здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення, в рамках встановленої процедури дострокового припинення повноважень медичного директора Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради» «Старосамбірська районна лікарня», слід перевіряти на предмет дотримання критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша\~статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга\~статті 19 Конституції України), які встановлюють межу дискреційних повноважень під час прийняття суб`єктами владних повноважень рішень чи вчинення дій або бездіяльності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року в справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) зроблено висновок, що «трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи\~лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі 757/62834/19-ц (провадження № 61-10812св20) зазначено, що «вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої\~статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що\~на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання». Контракт є особливим видом трудового договору, в якому, крім іншого, сторони погоджують і додаткові умови його розірвання, зокрема дострокового. Такі умови є самостійними підставами для припинення трудових відносин, і попри те, що ініціатива їх застосування або не застосування в кожному конкретному випадку належить роботодавцеві, сама процедура підпадає під вимоги законодавства щодо порядку звільнення працівника ініціативи роботодавця. Особливість контрактів, перш за все, характеризується автономією їх сторін, а положення трудового контракту в окремих випадна фактично заміняють відповідні норми\~Кодексу законів про працю України. Свідченням цьому є і судова практика, зокрема рішення Касаційного цивільного суду від 30.08.2018р. у справі №463/3091/15. Процедура звільнення працівника за невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, передбачає встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених працівником конкретних порушень умов контракту та посилання на встановлені порушення у наказі про звільнення. Виходячи із системного аналізу норм законодавства про працю, наказ про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу шляхом дострокового розірвання контракту як особливої форми трудового договору є законним та обґрунтованим при дотриманні у сукупності наступних умов: наявність факту порушення працівником умов контракту, доведення факту порушення працівником контракту належними та допустимими доказами, прийняття рішення про дострокове розірвання контракту уповноваженою на те особою. Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Вказане відповідає позиції ВСУ, висловленій в постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3135 цс16, де зазначено, що судам необхідно надати оцінку та дослідити контракт, а також з`ясувати інші вагомі обставини звільнення. Аналізуючи зміст норми п. 8 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України, та наведену судову практику, суд приходить до висновку, що вона має відсильний характер та відсилає до контракту, в якому передбачено конкретні (як правило додаткові, не передбачені нормами\~КЗпП України) підстави його припинення. Так, відповідно до п.п.3 пункту 5.2 Контракту від 01.07.2019 року, укладеного між [PERSON] та Старосамбірською районною радою в особі голови районної ради Терлецької Тетяни Іванівни, дія цього контракту припиняється до закінчення терміну дії контракту за ініціативи голови районної ради у разі, зокрема, системного невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків, покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства. Відповідно до п.2.2 вищевказаного контракту медичний директор зобов`язується: 2.2.1.здійснювати керівництво закладом охорони здоров`я з медичних питань, відповідно до чинного законодавства України. 2.2.2. організовувати надання пацієнтоорієнтованих послуг з медичного обслуговування населення з додержанням галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я. 2.2.3 організовувати роботу Підприємства щодо надання населенню медичної допомоги, згідно з вимогами нормативно-правових актів; 2.2.4 забезпечувати контроль за веденням та зберіганням медичної документації; 2.2.5 розробляти та впроваджувати на Підприємстві систему безперервного удосконалення якості послуг з метою забезпечення безпеки пацієнтів, своєчасності допомоги, економічної ефективності, досягнення найкращих результатів на основі наукових знань та принципів доказової медицини. 2.2.6 координувати зовнішню та внутрішню взаємодію підрозділів Підприємства 2.2.7 забезпечувати організацію безперервного професійного розвитку медичного персоналу. 2.2.8 забезпечувати дотримання на Підприємстві вимог законодавства про охорону праці, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм і правил, створення належних умов праці; 2.2.9 забезпечувати раціональне та ефективне цільове використання бюджетних коштів, що передбачені для утримання Підприємства та надання безоплатної медичної допомоги; 2.2.10 відшкодовувати збитки, завдані Підприємству з його вини, згідно із законодавством; 2.2.11 забезпечувати дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку; 2.2.12 своєчасно і в повному обсязі виконувати нормативно-правові і розпорядчі акти Засновника, видані відповідно до законодавства. Як вбачається із змісту спірного розпорядження міського голови І. Трухима №190/04-01 від 18.08.2021 позивача звільнено відповідно до п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України - з підстав, передбачених контрактом абц. 1 пп 3 п. 5.2 контракту - за системне невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства, а саме: не проведено жодної медичної наради, лікарських консиліумів, засідань КЕК, патологоанатомічних розборів; за порушення [PERSON] п.3.4 - надання матеріальної допомоги медичному директорові за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства - в 2020 році була надана матеріальна допомога [PERSON] при наявності заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам. Слід зазначити, що систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Отже, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Однак, в матеріалах справи відсутні докази систематичного невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства. Крім того, оскільки обов`язку медичного директора щодо проведення медичних нарад, лікарських консиліумів, засідань КЕК та патологоанатомічних розборів, та їх кількості, систематичності тощо, ані контрактом від 01.07.2019, ані Статутом КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» конкретно не визначено, тому порушення зазначених умов та обов`язків не можуть слугувати підставою для розірвання контракту. Що стосується підстави звільнення позивача із займаної посади за порушення [PERSON] п.3.4 Статуту - надання матеріальної допомоги медичному директорові за наявності заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства в 2020 році, суд зазначає наступне. Так, медичному директору виплачується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки (п.3.3 Контракту). Преміювання медичного директора, встановлення йому надбавок і доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюються у разі відсутності заборгованості із заробітної плати працівникам Підприємства, за спожиті комунальні послуги та з платежів до державного і місцевих бюджетів у межах затвердженого фонду оплати праці (п.3.4 Контракту). Разом із цим, як встановлено судом [PERSON] працював на посаді медичного директора, який не наділений організаційно-розпорядчими функціями з виробничо-господарської та фінансово-економічної діяльності, оскільки такими, згідно Статуту КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» наділений керівник підприємства, тобто генеральний директор. Відтак, посилання відповідача на порушення п.3.4 контракту з боку позивача є безпідставне та необґрунтоване. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю (Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 в справі № 273/212/16-ц). Таким чином, суд дослідивши докази безпосередньо та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності вважає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які вказували б на правомірність та законність звільнення позивача з посади медичного директора КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня», оскільки в ході розгляду справи не доведено вчинення позивачем порушень умов контракту, які давали б підстави для звільнення його з посади шляхом дострокового розірвання контракту на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, з підстави, передбаченої контрактом, а саме системного невиконання медичним директором без поважних причин умов та обов`язків покладених на нього цим контрактом та Статутом Підприємства. За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішення від 05.08.2021року за №666 «Про розірвання контракту з медичним директором Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» О. Горбовим, розпорядження за № 190/04-01 «Про звільнення з посади [PERSON] », наказу Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня»№ 273-к від 18.08.2021 року, який видано на підставі вищевказаного розпорядження, та поновлення позивача на роботі, підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення 8 сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік», то суд зазначає наступне. Так, рішенням Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №581 від 25.05.2021 «Про звіт медичного директора КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» за 2020рік (а.с.38) звіт медичного директора комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» О. Горбового за 2020 рік взято до уваги (п.1), роботу медичного директора КНП СМР « Старосамбірська районна лікарня» О. Горбового за 2020 рік визнано незадовільною (п.2). Як вбачається із змісту вказаного рішення, зазначені пункти рішення мають оціночний та рекомендаційний характер та самі по собі не породжують будь-яких обмежень трудових прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. Крім того, оскаржуване рішення 8 сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2021 року № 581, яке позивач просить визнати незаконним та скасувати в цілому, містить також інші пункти, які жодним чином не стосуються прав, свобод чи інтересів позивача, а саме відповідно до п.3 вказаного рішення №581 від 25.05.2021 Міському голові І.Трухиму створити робочу групу для напрацювання напрямів оздоровлення фінансового стану КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня», ліквідації заборгованості з оплати праці, оптимізації та скорочення видатків, забезпечення доходів від надання платних послуг; відповідно до п.4 рішення контроль за виконання даного рішення покладено на постійну комісію з охорони здоров`я та материнства (голова комісії М.Юрчак). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування рішення 8 сесії 8 скликання Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2021 року № 581 «Про звіт медичного директора КНП CMP «Старосамбірська районна лікарня» за 2020 рік» є необґрунтованими, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд виходить із такого. Положеннями ч.2\~ст.235 КЗпП України\~передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до частини 1\~статті 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до пункту 2 зазначеної Постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Виплаті підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника з урахуванням податків та обов`язкових платежів, що відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 5 серпня 2020 року (справа № 817/893/17). Верховний Суд зауважив, що відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також повинні відраховуватись податки і збори. Відповідно до пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки позивач звільнений 18.08.2021, відтак для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу враховується заробітна плата за фактично відпрацьовані позивачем два календарні місяці, що передували дню звільнення, а саме: червень та липень 2021 року. Згідно довідки про доходи №510 від 23.11.2021 (т.1 а.с.205) заробітна плата позивача [PERSON] за червень 2021 року становить 32512,02гривень, за липень 2021 року 33606,31гривень. Кількість робочих днів у червні 2021року - 20 робочих днів. Кількість робочих днів у липні 2021року - 22 робочих днів. Отже середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два календарних місяці перед звільненням становить 1574,24гривень (32512,02+33606,31)/42= 1574,24). Кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2021 року по день поновлення на роботі, тобто день ухвалення рішення суду 04 липня 2022 року становить 217 робочих дні. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 341612 гривень 25 копійок (1574,24х217=341612,25), яка визначена без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідачів в рівних частинах в користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3632 гривні, тобто по 1816 гривень із кожного відповідача.

Outcome: partial