Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 22.12.2021 [PERSON] звернулася до Малинського районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування, в обґрунтування якої зазначила, що вона є двоюрідною тіткою неповнолітніх дітей відповідача: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають з позивачем в с. Луки Коростенського району Житомирської області та знаходяться на її утриманні. Батько дітей невідомий та записаний в їх свідоцтвах зі слів матері. Відповідач життям дітей не цікавиться, коштів на їх утримання не надає, не працює, зловживає алкогольними напоями. Вказані обставини підтверджуються характеристиками та висновками, що додані до позову. Вимогами позовної заяви [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей та призначити позивача опікуном відносно [PERSON] та піклувальником відносно [PERSON] . Явка учасників по справі. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Івашкевич О.Г. в судове засідання 15.06.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. 18.02.2022 подала до суду заяву, згідно якої зазначила, що не заперечує відносно позбавлення її батьківських прав, позовні вимоги визнала. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явилася. У ході судового розгляду справи головний спеціаліст служби Марчук А.С., яка діє на підставі довіреності №63/03-32 від 14.01.2022, висловила свою позицію щодо позовних вимог [PERSON] , а саме підтримала позбавлення батьківських прав відповідача. До суду подано висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дітей. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області в судове засідання не з`явилася. 09.06.2022 начальником служби Філоненко К.В., яка діє на підставі довіреності №1 від 17.01.2022, до суду подано клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У ході судового розгляду справи Філоненко К.В. підтримала позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.10-11). Згідно письмової розписки від 25.08.2021, [PERSON] надала дозвіл на проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , за їх згодою та бажанням, в [PERSON] в с. Луки Коростенського району Житомирської області (а.с.12). Дана обставина підтверджується довідками №464 від 29.11.2021, №458 від 22.11.2021, за підписом старости Луківського старостинського округу Венглівського І. (а.с.23). Відповідно до характеристики на дитину [PERSON] від 25.11.2021 за №75, видану за місцем навчання останньої в Луківській ЗОШ І-ІІІ ступенів, дитина проживає в с. Луки Коростенського району, конфліктів ні з ким не має, доброзичлива, комунікабельна, має позитивний характер (а.с.21). Згідно до характеристики на дитину [PERSON] від 25.11.2021 за №76, видану за місцем навчання останнього в Луківській ЗОШ І-ІІІ ступенів, дитина проживає в с. Луки Коростенського району, конфліктів ні з ким не має, доброзичлива, комунікабельна, має позитивний характер, вихований, неагресивний (а.с.21). Відповідно до Висновків виконавчого комітету Чоповицької селищної ради міської ради, затверджених рішенням №104 від 28.10.2021, неповнолітні [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , [INFO] , з 24.08.2021 проживають з тіткою [PERSON] в с. Луки Коростенського району Житомирської області та навчаються в 9 та відповідно у 8 класі Луківської загальноосвітньої школи. Мати, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , офіційно не перебуває в шлюбі, має чотирьох дітей: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] ,2010 року народження, [PERSON] , 2014 року народження. Постійного місця роботи не має. Відомості про батька двох старших дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України зі слів матері. [PERSON] спільно з співмешканцем [PERSON] вживають спиртні напої, внаслідок чого вони частково або іноді повністю не мають здатності піклуватися про особисте життя та життя дітей. Зобов`язують старших дітей доглядати за молодшими, вести домашнє господарство без врахування вікових можливостей. З 28.01.2021, [PERSON] перебуває на обліку у відділенні соціальної роботи. Виконавчий комітет Чоповицької селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] (а.с.14-20). Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №108 від 09.06.2022, затверджено висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дітей [PERSON] над [PERSON] та [PERSON] . Згідно даного висновку зазначено, що [PERSON] є двоюрідною тіткою неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , яка виявила бажання взяти своїх племінників під опіку, надати їм догляд та виховання. Для виховання, розвитку та проживання дітей створено всі належні умови (а.с.54-55). Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання відповідачем обов`язків по вихованню дітей, що полягає в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, матеріальним утриманням, не відвідуванні та не спілкуванні з дітьми. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком виконавчого комітету Чоповицької селищної ради встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дітей. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] та доньки [PERSON] . Відповідач добровільно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, жодних контактів з дітьми не підтримує, не забезпечує їх духовний та фізичний розвиток, належне харчування та навчання. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач у ході судового розгляду справи висловила свою позицію щодо питання позбавлення її батьківських прав та погодилася з таким позбавленням. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що визнання відповідачем позову є її диспозитивним правом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги про встановлення над дітьми піклування суд зазначає наступне. У відповідності до ч.4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК України. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. На час винесення рішення по справі, діти досягли 14-річного віку та є неповнолітніми. Враховуючи відповідні висновки компетентних органів, бажання позивача, суд не вбачає обставин, які б могли бути перешкодою в призначенні [PERSON] піклувальником над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] . Отже, з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів дітей, суд вважає за доцільне встановити над ними піклування, призначити [PERSON] піклувальником неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідно до ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідач є матір`ю дітей, інформація стосовно того, що вона не є працездатною відсутня, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2021 року і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дітей та задоволення їх потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача та на користь держави за подання позову.

Outcome: approved