Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 10000 долларів США по борговій розписці, 2925,50 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 23 квітня 2021 року вона уклала договір позики з [PERSON] , відповідно до умов якого передала кошти в розмірі 10000 долларів США, та останній за користування грошима зобов`язувався сплачувати відсотки за користування цими грошовими коштами у розмірі 5% на місяць, що складає 500 долларів США. На підтвердження отримання коштів та взятих зобов`язань відповідач особисто надав письмову розписку від 23.04.2021 року з умовою повернення коштів до 30.11.2021 року. За своєю суттю розписка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику (ВП ВС справа № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року). Відповідач на протязі травня-листопада 2021 року сплачував відсотки по 500 $ США, а всього 3500$ США, в грудні 2021 року сплатив 250 $ США. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав і станом на день звернення до суду борг позивачці не повернув. На її звернення з проханням повернути борг, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Отже, відповідач не виконав умов укладеного договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, а тому він зобов`язаний сплатити [PERSON] суму боргу. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначене договорі, чинне законодавство не містить (Постанова ВП ВС від 23.10.2019 р. у справі 723/304/16-ц). 30.05.2022 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження з повідомлення сторін, якою роз`яснено їх процесуальні права подачі заяв по суті справи та встановлено відповідні строки. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав строком до 30.11.2021 р. в борг кошти в розмірі 10000 дол. США, зі сплатою 5% на місяць, за користування цими грошовими коштами, що підтверджується розпискою. Отже, розписка [PERSON] містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов`язанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом обов`язкового до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому ЦК. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 532 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншім нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Сторонами було визначено одиницю вартісного виміру і обчислення займу: кошти були передані у долларах США, та позивачка просить стягнути їх в тій же валюті. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідач в установлений договором позики строк борг не повернув і сума боргу становить 10000 (десять тисяч) долларів США. Доказів виконання своїх зобов`язань по поверненню вищезазначеної грошової суми, передбачених ст. 545 ЦК України відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 23.04.2021 року в сумі 10000 долларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ України станом на день звернення до суду 24.05.2022 р. становить 292500 грн.) підлягають задоволенню. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивач користувалася правовою допомогою адвоката. В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано наступні докази: договір про надання правової допомоги та додатковий договір від 23.05.2022, акт про прийняття-передачу послуг вартістю 5000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн., та судовий збір в сумі 2925,50 грн.

Outcome: approved