Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Активс» про стягнення заборгованості із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 120\~057,72 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2\~419,57 грн., понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~500,00 грн. та судовий збір в розмірі 1\~354,76 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 23 вересня 2020 року наказом за № ВА000000040-0000000102 від 23.09.2020 року «Про припинення трудового договору (контракту)» він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за згодою сторін. Проте, у порушення ст. 116 КЗпП, у день звільнення виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проведена не була. У зв`язку із невиплатою 23.09.2020 року (в день звільнення) сум нарахованих при звільненні він був вимушений звернутися із позовом до Рівненського міського суду Рівненської області. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.09.2021 року з ТОВ «Вест Активс» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 25\~447 грн. 46 коп. Зазначає, що згідно норм чинного законодавства України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Водночас при виплаті належних позивачу при звільненні сум, в порушення вимог ст. 117 КЗпП України відповідачем середній заробіток за час затримки виплачено не було. Згідно абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів встановлено Листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016р. № 11535/0/14-16/13». Формула обрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати виглядатиме наступним чином: (сума заробітної плати за останні два робочі місяці / на суму відпрацьованих днів за останні два робочі місяці) * на кількість робочих днів періоду затримки виплати заробітної плати.) Згідно з відомостями ПФУ, в період серпня та вересня 2020 (останніх двох місяців, що передували звільненню) позивач отримував заробітну плату у розмірі 7500 грн. та 9111 грн. 75 коп. У серпні та вересні 2020 позивач працював 44 робочі дні. Середній заробіток за один робочий день становить 377 грн. 54 коп. (7 500 грн. 00 коп. + 9 111 грн. 75 коп. = 16\~611 грн. 75 коп./44 = 377 грн. 54 коп.). Загальний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки становить 117\~414 грн. 94 коп. (7\~500 грн. 00 коп. + 9\~111 грн. 75 коп. = 16\~611 грн. 75 коп.; 16\~611 грн. 75 коп./44 = 377 грн. 54 коп.; 377 грн. 54 коп. х 318 = 120 057 грн. 72 коп.). Враховуючи, що з 24.09.2020 року (наступного робочого дня після дня звільнення) по 20.12.2021 року пройшло 318 робочих дні, сума середнього заробітку, яка підлягає сплаті станом на 20.12.2021 року становить 120 057 грн. 72 коп. Крім того, зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.3 цього ж Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою з Реєстру зарахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України та звітом-рахунком за період з 01.01.2020 року по 12.02.2021 року про рух коштів на картковому рахунку розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, без врахування ПДФО 18% та військового збору 1,5% становить: -за червень 2020 року 6 037,50 грн., -за липень 2020 року 6 037,50 грн., -за серпень 2020 року 6 037,50 грн., -за вересень 2020 року 7 334,96 грн. Приріст індексу споживчих цін, розрахований за період невиплати грошового доходу (червень 2020\~року\~? грудень 2021\~року): за червень 2020\~року - становить 9,9%, за липень 2020 року - становить 10,1%, за серпень 2020 року - становить\~9,6%, вересень 2020 року становить 8,5%. Сума компенсації в цьому випадку дорівнює: -за червень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 9,9 ч 100 = 597,71 грн., -за липень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 10,1ч 100 = 609,79 грн., -за серпень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 9,6 ч 100 = 579,60 грн., -за вересень 2020 року: 7 334,96 грн. Ч 8,5 ч 100 = 623,47 грн., а всього 2\~419, 57 грн. Таким чином, відповідач при здійсненні остаточного розрахунку повинен був виплатити 2 419,57 грн. компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, однак відповідної виплати не провів. Просить стягнути середній заробіток за весь час затримки його проведення в розмірі 120\~057,72 грн., компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати в розмірі 2 419,57 грн., а також понесені судові витрати у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником адвокатом Нікольченко Б.Б. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 05.07.2022 року подано клопотання, в якому позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю. просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача ТОВ «Вест Активс» в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] з 16 березня 2020 року по 23 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Вест Активс» на посаді завідувача складу. Наказом №\~ВА000000040-0000000102\~від 23.09.2020\~року позивач\~був звільнений\~з роботи\~за п.\~1\~ст.\~36\~ КЗпП\~України за згодою сторін. У порушення ст. 116 КЗпП у день звільнення виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства проведена не була. У зв`язку із невиплатою 23.09.2020 року (в день звільнення) сум нарахованих при звільненні, позивач звернувся із позовом до Рівненського міського суду Рівненської області. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.09.2021 року з ТОВ «Вест Активс» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 25\~447 грн. 46 коп. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця. Як встановлено Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2021 року, з ТОВ «Вест Активс» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 25\~447 грн. 46 коп. З вищевикладеного вбачається, що відповідач порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Згідно з п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки, відповідачем не спростовано розрахунок середньомісячного заробітку наданого позивачем, суд приймає вказаний розрахунок як належний, згідно з яким в період серпня та вересня 2020 (останніх двох місяців, що передували звільненню) позивач отримував заробітну плату у розмірі 7 500 грн. 00 коп. та 9 111 грн. 75 коп. У серпні та вересні 2020 позивач працював 44 робочі дні. Середній заробіток за один робочий день становить 377 грн. 54 коп. (7 500 грн. 00 коп. + 9 111 грн. 75 коп. = 16\~611 грн. 75 коп./44 = 377 грн. 54 коп.). Загальний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки становить 117\~414 грн. 94 коп. (7\~500 грн. 00 коп. + 9\~111 грн. 75 коп. = 16\~611 грн. 75 коп.; 16\~611 грн. 75 коп. / 44 = 377 грн. 54 коп.; 377 грн. 54 коп. х 318 = 120 057 грн. 72 коп.). Враховуючи, що з 24.09.2020 року (наступного робочого дня після дня звільнення) по 20.12.2021 року пройшло 318 робочих дні сума середнього заробітку, яка підлягає сплаті станом на 20.12.2021 року становить 120 057 грн. 72 коп. За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові. Разом з цим, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (ст.ст. 549-552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. У постанові від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), відступаючи від висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом встановлено, що розмір самої заборгованості по заробітній платі, яка не була виплачена позивачу при звільненні становить 25\~447 грн. 46 коп. та є меншою за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Суд вказує на те, що істотність частки суми основного боргу в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,21 (25 447,46 грн./120\~057,72 грн.). Враховуючи критерії справедливості, пропорційності та обставини цієї справи суд вважає за потрібне визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні позивача у сумі 25\~447,46 грн. (377,54 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,21 х 318 (дні затримки розрахунку)), що є співмірним із сумою заборгованості по заробітній платі (25 212,12 грн.). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачів, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково в розмірі 25 212 грн. 12 коп. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 3 цього ж Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою з Реєстру зарахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України та звітом-рахунком за період з 01.01.2020 року по 12.02.2021 року про рух коштів на картковому рахунку розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, без врахування ПДФО 18% та військового збору 1,5% становить: -за червень 2020 року 6 037,50 грн., -за липень 2020 року 6 037,50 грн., -за серпень 2020 року 6 037,50 грн., -за вересень 2020 року 7 334,96 грн. Приріст індексу споживчих цін, розрахований за період невиплати грошового доходу (червень 2020\~року\~? грудень 2021\~року): за червень 2020\~року - становить 9,9%, за липень 2020 року - становить 10,1%, за серпень 2020 року - становить\~9,6%, вересень 2020 року становить 8,5%. Сума компенсації в цьому випадку дорівнює: -за червень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 9,9 ч 100 = 597,71 грн., -за липень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 10,1ч 100 = 609,79 грн., -за серпень 2020 року: 6 037,50 грн. Ч 9,6 ч 100 = 579,60 грн., -за вересень 2020 року: 7 334,96 грн. Ч 8,5 ч 100 = 623,47 грн., а всього 2\~419, 57 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 2 419,57 грн. компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 276 грн. 32 коп. (27 631 грн. 69 коп. х 1 224 грн. 77 коп. /122 477 грн. 29 коп.), при цьому суд враховує, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), що передбачено п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial