Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

28.03.2022 [PERSON] в особі представника адвоката Мар`єнко В.Ю. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПрАТ Завод «Запоріжавтоматика» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого зазначав, що з 12.08.2019 по 28.05.2021 працював на вказаному заводі на посаді слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду цеху № 2 та 28.05.2021 був звільнений відповідно до наказу відповідача № 39-к від 27.05.2021. Однак, у день звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі, заборгованість відповідача станом на дату звільнення складала 27\~321,00 грн. Вказану заборгованість відповідач виплатив частинами до 12.01.2022 в процесі розгляду справи Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя № 335/8013/21. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості та відповідач 27.09.2021 отримав позовну заяві, то відповідач в силу вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) зобов`язаний сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2021 по 12.01.2022, тобто за 74 дні у розмірі 18\~758,26 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на його користь разом із судовими витратами по справі (а.с. 15). Відповідач в особі представника адвоката Полуляха С.Ю. позов [PERSON] визнав частково, зазначивши у відзиві на позов, що позивача було звільнено 28.05.2021, у цей день позивач не працював. Отже, з урахуванням вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок із ним може бути здійснений з дня пред`явлення ним вимоги. Позивач пред`явив таку вимогу 07.12.2021, отже нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку має проводитись з 08.12.2021 по 12.01.2022 за 12 робочих днів за графіком роботи підрозділу підприємства, в якому працював позивач. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має становити 3\~041,88 грн. Також вважав завищеними суми витрат на правову допомогу, понесені позивачем, оскільки не відповідають складності справи, а тому стягненню підлягає, на його думку, сума розміром 1\~500 грн. (а.с. 4042). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.04.2022 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали (а.с. 30). Ухвалу від 01.04.2022 позивач отримав 18.04.2022. Недоліки позовної заяви позивач усунув 25.04.2022 шляхом оплати судового збору розміром 992,40 грн. Ухвалою від 25.04.2022 відкрито провадження у цій справі в спрощеному порядку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження), встановлено строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на26.05.2022 об 11:30 год. (а.с. 37). Копію даної ухвали відповідач отримав 17.05.2022 (а.с. 39). 25.05.2022 до суду надійшов відзив відповідача на позов разом із доданими до нього матеріалами (а.с. 4054). 09.06.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив. Інших заяв по суті справи, клопотань від учасників справи до суду не надходило. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 12.08.2019 по 28.05.2021. У трудовій книжці [NUMBER] містяться записи про прийняття на роботу [PERSON] 12.08.2019 на посаду слюсаря механоскладальних робіт 4-го розряду (код професії за класифікатором 7233) до цеху № 2, та про звільнення з роботи 28.05.2021 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно з наказом від 27.05.2021 № 39-к (а.с. 7). Також судом встановлено, що відповідач ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» своєчасно не виплатив позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Факт та розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] станом на 29.05.2021 у розмірі 27\~321,00 грн. за період з жовтня 2019 р. по травень 2021 р. підтверджено довідкою ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» № 11/3-1-26 від 11.06.2021 (а.с. 8). З метою стягнення зазначеної суми заборгованості позивач 26.07.2021 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ПрАТ «Завод «Запоріжавтоматика» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2022 у цивільній справі № 335/8013/21, 2/335/165/2022 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 1920). За змістом вказаного рішення суду, заборгованість по заробітній платі була погашена відповідачем після відкриття провадження у справі. Водночас, суд встановив, що обов`язок щодо сплати середнього заробітку виник у відповідача 27.09.2021, тобто з дня отримання відповідачем копії позовної заяви, оскільки позивач у день звільнення не працював. Проте, у своєму позові період, за який позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, становив з 28.05.2021 по 23.07.2021. Остаточний розрахунок по заробітній платі проведено 12.01.2022, що підтверджується поточною випискою по банківському рахунку позивача (а.с. 1114), відомостями про виплату заробітної плати (а.с. 1517), довідкою про заборгованість по заробітній платі станом на 13.01.2022 (а.с. 18). Враховуючи вказані обставини, позивач 28.03.2022 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.09.2021 по 12.01.2022. За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~ Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2022 у цивільній справі № 335/8013/21, 2/335/165/2022 у спорі між тими самими сторонами встановлено, що оскільки позивач у день звільнення не працював, то суму заборгованості по заробітній платі відповідач мав йому сплатити не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, яким слід вважати 27.09.2021 день одержання копії позовної заяви [PERSON] з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, оскільки судовим рішенням у цивільній справі встановлено, що днем пред`явлення вимоги позивачем про виплату йому заробітної плати слід вважати 27.09.2021 день одержання копії позовної заяви [PERSON] з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі, тому ці обставини не підлягають доказуванню у межах даної справи. Тому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача у відзиві на позов, що днем пред`явлення вимоги слід вважати 07.12.2021, тобто день, коли позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату заробітної плати. Крім того, аналогічне твердження було висловлено представником відповідача у цивільній справі № 335/8013/21, 2/335/165/2022, і судом ця обставина досліджувалась під час розгляду вказаної справи. Відтак, суд вважає, що період, за який позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, становить з 28.09.2021 (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем у справі № 335/8013/21, 2/335/165/2022) по 12.01.2022 (день остаточного розрахунку). Розмір середньоденного заробітку позивача становить 253,49 грн. та підтверджується довідкою відповідача від 01.11.2021 № 29/3-1 (а.с. 10). Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки у даному випадку позивачем заявляються вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також враховуючи, що ст. 117 КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця у разі не проведення розрахунку у визначений ст. 116 КЗпП України термін сплатити на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тому при обчисленні розміру такого середнього заробітку слід виходити із кількості календарних днів затримки, а не робочих днів, як про це вказує представник відповідача у відзиві на позов. У період з 28.09.2021 по 12.01.2022 минуло 106 календарних днів. Водночас, виходячи із принципу диспозитивності, в межах позовних вимог [PERSON] стягненню з відповідача підлягає сума середнього заробітку за 74 дні, що становить 18\~758,26 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру понесених судових витрат позивачем та його представником надано такі докази: копію договору про надання правової допомоги від 01.07.2021, розрахунок витрат на правову допомогу № 2 від 17.03.2022, згідно з яким за складання та подачу до суду позовної заяви оплата послуг адвоката склала 3\~500 грн. за 4 години роботи, акт про прийняття грошових коштів від 17.03.2022 на суму 3\~500,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5 від 17.03.2022 на суму 3\~500 грн., ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2022 (а.с. 2126). Вищевказані документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, у відзиві на позов представником відповідачів не доведено неспівмірності вказаних витрат, а лише вказано, що ці витрати є завищеними. Таким чином, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору розміром 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката 3\~500,00 грн.

Outcome: approved