Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності. В обґрунтування позову зазначила наступне. Позивач є власницею 1/2 частини нежитлової будівлі (зерносховища), яка знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 601,2 кв.м. Право власності на частку у праві власності на нежитлову будівлю набуто на підставі договору дарування частини нежитлової будівлі від 06 вересня 2021 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.12.2021 р. № 293291717 власниками цієї будівлі зазначений лише позивач у Ѕ частці, інші співвласники цього приміщення у відомостях реєстру відсутні. Проте, згідно з інвентаризаційною справою, власником цієї будівлі є Сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство «Вільнянське». Згідно поетажного плану інвентаризаційної справи на цю будівлю, приміщення, яким позивач фактично користується 1-1 площею 302,7 кв.м. Вказане приміщення 1-1 є повністю окремим ізольованим приміщенням, що не має спільних входів і виходів з приміщенням 1-2. Інші співвласники не користуються приміщенням. З вищевказаного вбачається, що фактично будівля поділена на рівні частини, проте сама нежитлова будівля все ще перебуває у спільній частковій власності. Враховуючи ці обставини, спільна часткова власність на будівлю порушує права позивача та підлягає припиненню з виділенням сторонам належних їм часток. Добровільно виділити в натурі приміщення будинку у розмірах, що відповідає часткам співвласників, неможливо. Тому позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Правом подачі відзиву до суду не скористався. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2021р. [PERSON] є власником Ѕ частини нежитлової будівлі (зерносховища), яка знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 601,2 кв.м. Відповідно до інвентаризаційної справи № 20 на будівлю зерносховища по [ADDRESS] , в цілому нежитлова будівля складається з приміщення 1-1 площею 302,7 кв.м. та приміщення 1-2 площею 298,5 кв.м., загальна площа будівлі 601,2 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.12.2021 р. № 293291717 власником цієї будівлі зазначена [PERSON] у Ѕ частці, інші співвласники цього приміщення у відомостях реєстру відсутні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За ч.2 цієї статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з положеннями ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Згідно з п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оскільки, відповідно до наданих документів на вказане нежитлове приміщення, будівля фактично поділена на рівні частини, проте сама нежитлова будівля перебуває у спільній частковій власності, що порушує права позивача та підлягає припиненню з виділенням сторонам належних їм часток На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved