Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року стягнуто щомісяця з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 500 гривень, починаючи стягнення з 31 січня 2017 року. На підставі рішення суду, яке набрало законної сили, був виданий виконавчий лист, на підставі якого у подальшому було відкрито виконавче провадження. Однак, [PERSON] не виконував належним чином рішення про стягнення аліментів, тому станом на 01.10.2021 у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на дітей у розмірі 29654,39 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по сплаті аліментів. За підрахунком позивача розмір неустойки становить 47759,95 грн., однак, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню 29654,39 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у сумі 29654,39 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 29654,39 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач подав «письмові заперечення», які за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки ні в якому разі не ухилявся від сплати аліментів за рішенням суду. За усною домовленістю з позивачем, сплачував на їй на карту аліменти у більшому розмірі, ніж той, що визначив суд. У червні 2019 року погіршився стан здоров`я батька відповідача, який є інвалідом І групи і перебував на утриманні відповідача. На теперішній час відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, перебуває на обліку як малозабезпечена особа, має на утриманні матір пенсіонера інваліда ІІІ групи захворювання. Сама ж позивач звернулася до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів через 2,5 роки після ухвалення рішення, не повідомивши виконавця, що за цей період аліменти уже були сплачені. Щодо розміру пені, заявленої до стягнення, відповідач зауважив, що довідка розрахунок станом на 01.10.2021 року не ґрунтується на документах, які б підтверджували його дохід за вказаний період, також довідка не містить усіх сплачених ним аліментів. А тому, просив відмовити у задоволенні позову повністю. У запереченнях на «письмові заперечення відповідача», які надійшли на адресу суду 04.02.2022 року, позивач серед іншого просила відхилити доводи відповідача, з огляду на те, що останнім не було оскаржено у судовому порядку розрахунку заборгованості. Матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я дозволяють сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів перебування у нього на утриманні матері.\~ Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченням відповідача. Пояснила, що відповідач доглядав хворого батька інваліда І групи, по день його смерті. Сам відповідач має захворювання серця, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року у справі № 183/469/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Згідно довідки розрахунку державного виконавця станом на 01.10.2021 року заборгованість по аліментам складає 29654,39 грн. (а.с.8). З доводами відповідача про те, що державним виконавцем не враховано усі виплати суд не погоджується, оскільки такі твердження не підтвердженні належними та допустимими доказами. Відповідачем до відзиву додано квитанції на загальну суму 6000,00 (а.с.30-33), яка відображена у довідці про заборгованість станом на 01.10.2021 (а.с.8). Квитанції про платежі після 01.10.2021 року на загальну суму 1500,00 (а.с.33,34) суд не приймає, оскільки такі платежі не стосуються предмета спору, так як позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості та пені станом на 01.10.2021. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19. Як на підставу неналежного виконання зобов`язань зі сплати аліментів відповідач посилався на ту обставину, що здійснював догляд за хворим батьком та сам має хворобу серця. Оцінюючи доводи відповідача суд встановив наступне. Так, до відзиву відповідачем подано копію рішень УПСЗН Дніпровської РДА про призначення допомоги [PERSON] , як особі, що здійснює догляд за [PERSON] , [INFO] , інвалідом І групи внаслідок психічного розладу (а.с.36,37). Згідно копії свідоцтва про смерть батько відповідача - [PERSON] помер [INFO] (а.с.39,64). Згідно довідки про доходи УПЗН Дніпровської РДА від 16.12.2020 відповідач отримав, зокрема у 2019 році, допомогу по догляду за інвалідом за період з червня по листопад 2019 року на загальну суму 12 617, 00 грн. На підтвердження стану здоров`я відповідачем надано виписку з медичної карти стаціонарного хворого, висновок кардіолога, висновок невропатолога (а.с.66-68). З наведених документів не вбачається, що позивач має незадовільний стан здоров`я, або що він втратив працездатність, або змушений проходити дороговартісне лікування, тощо. Крім того, зазначені документи датовані квітнем 2022 року, а отже не охоплюються періодом за який виникла заборгованість по аліментам. Так само у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що на утриманні відповідача знаходиться його матір [PERSON] , відповідачем не надано відомостей про його доходи, про доходи матері, а також доказів на підтвердження родинного зв`язку між відповідачем та [PERSON] . Суд вважає, що наведені відповідачем обставини не звільняють його від обов`язку утримувати дитину та не виключають його відповідальність за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, суд вважає, що\~ факт здійснення догляду за інвалідом першої групи, батьком відповідача, є достатньою підставою для зменшення розміру неустойки в силу вимог ч.2 ст.196 СК України. Відтак, враховуючи, що відповідач, починаючи з 22 листопада 2017 року дійсно здійснював догляд за своїм хворим батьком до смерті останнього, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки за прострочення сплати аліментів на 50 % та стягнути з відповідача пеню у сумі 14827,20 грн. Стосовно тверджень відповідача про безпідставність нарахування аліментів у розмірі більшому, ніж визначено рішенням суду від 23.03.2017, а саме\~ - 500 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Як встановлено у ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З довідки-розрахунку державного виконавця вбачається, що нараховані суми аліментів на утримання дитини відповідають законодавчо визначеному мінімальному гарантованому розміру аліментів. Тому доводи відповідача про те, що розмір аліментів, які він повинен сплачувати на утримання дитини не може перевищувати 500 грн. є помилковими та такими, що суперечать вищенаведеним вимогам Закону. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що судове рішення, за яким з відповідача стягнуто аліменти, перебуває на виконанні у державній виконавчій службі.\~ Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Як встановлено судом, відповідач у судовому порядку не оскаржував розмір заборгованості по аліментам. Вимоги статті 194 СК України до правовідносин, які склалися між сторонами, після звернення позивача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження, не застосовуються, оскільки заборгованість за аліментами виникла після відкриття виконавчого провадження і повторному стягненню така заборгованість не підлягає. Тому правових підстав для застосування статті 194 СК України і додаткового стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, що виникла під час примусового виконання рішення суду, у суду немає. Враховуючи те, що відповідна заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження, тому вимога [PERSON] про її стягнення у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогою про стягнення заборгованості зі сплати аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. Оскільки в цій частині позовні вимоги залишено без задоволення, судові витрати за цією вимогою слід віднести за рахунок держави. Із заявленої позивачем вимоги про стягнення пені судом задоволено 50%, тому в цій частині судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 454 грн., що є пропорційним розміру задоволених вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial