Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 05.09.2000 року по 26.03.2020 року він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», працював машиністом підйомних машин підземним. 26.03.2020 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 21.12.2020 було стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, у сумі 75334,95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 року по 17.12.2020 року у сумі 114235,92 грн. На підставі вказаного було відкрито виконавче провадження №644722677 з примусового виконання вищевказаного судового рішення, заборгованість по якому була виплачена лише у грудні 2021 року. Майже рік відповідач продовжував утримувати належну йому заробітну плату та ухилятися від виконання рішення суду, тому за цей період потрібно стягнути середній заробіток (за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року) та відшкодування моральної шкоди, оскільки хвилювання з приводу тривалої невиплати заробітної плати вплинули на його душевну рівновагу, внаслідок чого похитнулось здоров`я, що потягнуло за собою довге, коштовне, тривале, болюче лікування та внаслідок умисних протиправних дій відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000,00 грн. Статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року, зазначено, що на користь працівника стягується середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за час виконання судового наказу про стягнення заробітної плати; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.; понесені ним судові витрати - судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без участі представника відповідача, надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП відповідальність роботодавця настає після звернення працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Судовим наказом винесеним Димитровським міським судом Донецької області 21.12.2020 року №226/3025/20 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 75334,95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 року по 17.12.2020 року в розмірі 114235,92 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Постановою державного виконавця від 12.02.2021 року відкрито виконавче провадження №64472677 з примусового виконання судового наказу №226/3025/20. Постановою державного виконавця від 20.01.2022 року закінчено виконавче провадження №64472677 у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі. Позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку без зазначення періоду (конкретної дати початку моменту стягнення) є необґрунтованими, оскільки правовідносини, що виникли після ухвалення судом рішення про стягнення остаточного розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні регулюються розділом VІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», а не КЗпП України. Зазначена позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовується судами як джерело права. Таким чином, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що положення ст.ст.116, 117 КЗпП України передбачають право на отримання виплат, що мали місце після того, як сума була встановлена судом. Відповідач стверджує, що у позивача відсутні права на отримання ним суми у цій справі за затримку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст..117 КЗпП України. Вважають, що підстави задоволення позову в цій частині відсутні. На сьогоднішній день на всіх вугледобувних підприємствах регіону склалася складна економічно - фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОВ ІД-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦКУ наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати, в повному обсязі, вимоги ст.116,117 КЗпП України і вважає ці обставини, як форс - мажорні (не з вини підприємства). При розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс-мажорна обставина, як вимушений простій на підприємстві). Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відповідач просить суд врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності, що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Це явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства та не перетворює відповідальність відповідача на каральну санкцію. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Середньоденний заробіток позивача складає 624,24 грн. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 по цивільній справі № 756/10824/15-ц (провадження № 61- 7694зпв18), в постанові від 26.06.2019 по цивільній справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в постанові від 09.09.2020 по цивільній справі № 212/5797/15-ц (провадження № 61-2578св19), в суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП. Верховний Суд вказав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідач просить суд про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, що позовні вимоги за затримку розрахунку при звільненні, не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Частиною третьою ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що незаконними діями відповідача у результаті невиплати заробітної плати та інших належних йому сум було спричинено моральну шкоду, що його життя зазнало суттєвих змін, а саме вплив на душевну рівновагу через що похитнулося здоров`я, яке потягло за собою коштовне, тривале, болюче лікування. Позивач не надав доказів в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення у позивача моральних страждань. Тому на думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили позивачу моральну шкоду та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Крім того, позовні вимоги позивача витрат на оплату правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав детальної інформації щодо вартості підготовки адвокатом зауважень та інших документів, ані платіжних доручень. Для включення витрат у суму вартості адвокатських послуг має бути встановлено, що ці витрати були необхідними і фактично понесеними з метою запобігти порушенню або отримання відшкодування за встановлення порушення, а також що сума була розумною. В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив адвокат по даній справі. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 05.09.2000 року по 26.03.2020 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював у якості машиніста підйомних машин підземним, був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 10-12). Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 624,24 грн. (а.с. 81). Судовим наказом, виданим Димитровським міським судом Донецької області 21.12.2020 року, з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 75334,95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 року по 17.12.2020 року у сумі 114235,92 грн.(а.с.14-15, 65). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 12.02.2021 було відкрито виконавче провадження № 64472677 за судовим наказом №2-н/226/512/2020, виданим Димитровським міським судом Донецької області 21.12.2020 року, про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 75334,95 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 114235,92 грн., судового збору в сумі 210,20 грн (а.с.66). Згідно розпорядження № 47030601 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 25.11.2021, на рахунок з обліку депозитних сум 24.11.2021 від ДП «ВК Краснолиманська» надійшли грошові кошти у сумі 2000000,00 грн. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження АСВП № 47030601 від 26.03.2015 про стягнення з ДП «ВК Краснолиманська» на користь держави, юридичних та фізичних осіб суми боргу, які були розподілені стягувачам, зокрема, у сумі 180247,93 грн. на користь [PERSON] згідно виконавчого листа № 226/3025/20, виданого 21.12.2020 Димитровським міським судом Донецької області (ВП № 64472677) (а.с.67). Згідно листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 02.02.2022, на рахунок з обліку депозитних сум 11.01.2022 від ДП «ВК Краснолиманська» надійшли грошові кошти у сумі 1000000,00 грн. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження АСВП № 47030601 від 26.03.2015 про стягнення з ДП «ВК Краснолиманська» на користь держави, юридичних та фізичних осіб суми боргу, які були розподілені стягувачам, зокрема, у сумі 9322,94 грн. на користь [PERSON] згідно виконавчого листа № 226/3025/20, виданого 21.12.2020 Димитровським міським судом Донецької області (ВП № 64472677) (а.с.68-69). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження №64472677 за виконавчим листом №226/3025/20, виданим Димитровським міським судом Донецької області 02.02.2021 року, закінчено 20.01.2022 року у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі (а.с.70). Позивач звертався за медичною допомогою до медичних закладів (а.с. 17-22). Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем надано докази про перерахування ним 11.01.2022 виконавчій службі грошових коштів при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження АСВП № 47030601 від 26.03.2015 про стягнення з ДП «ВК Краснолиманська» на користь держави, юридичних та фізичних осіб суми боргу, які були розподілені стягувачам, зокрема, і розподілене позивачу [PERSON] останню суму залишку заборгованості по виконавчому провадженню № 64472677 у розмірі 9322,94 грн. грн., тобто 11.01.2022 відповідач виконав в повному обсязі рішення суду (судовий наказ) щодо погашення заборгованості перед [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідачем судовий наказ Димитровського міського суду Донецької області від 21.12.2020 виконаний в повному обсязі 11.01.2022, за судовим наказом середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні було стягнуто за період з 27.03.2020 по 17.12.2020, тому відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.12.2020 по день фактичного виконання по справі судового наказу, тобто по 11.01.2022, становить 164799,36 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, виходячи із розрахунку: 624,24 грн. х 264 робочих днів за період з 18.12.2020 по 11.01.2022. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до вищевикладеного, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 75334,95 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості, зокрема, що після видачі судового наказу про стягнення заборгованості відповідач ще більше року виконував цей судовий наказ, дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 18.12.2020 по 11.01.2022, тобто за час виконання судового наказу, у сумі 50000 грн. При цьому суд враховує, що позивачу вже було стягнуто за судовим наказом від 21.12.2020 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 по 17.12.2020 в сумі 114235,92 грн., тому загальний стягнутий розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 по 11.01.2022 складе 164235,92 грн. (114235,92 грн. + 50000 грн. = 164235,92 грн.), що більш ніж вдвічі перевищує суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивача станом на час звільнення. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Суд вважає, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка в повному обсязі не виплачувалася позивачу протягом тривалого часу і була погашена тільки після винесення судового рішення та відкриття виконавчого провадження, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для забезпечення себе, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 10000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 5000 гривень. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, зазначені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно договору про надання професійної правничої допомоги, додаткової угоди до цього договору, акту виконаних робіт (наданих послуг) та розрахункової квитанції позивачем здійснені витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн. (а.с.33-43). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 662,41 грн. та зі сплати професійної правничої допомоги в сумі 1668,70 грн. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial