Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, у розмірі 100000 грн, відсотки за користування вказаними грошовими коштами у розмірі 5621 грн 92 коп., інфляційні втрати за час прострочення повернення коштів у розмірі 1300 грн, 3% річних за користуванням утримуваними коштами у розмірі 443 грн 89 коп. та судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Угоди №СМDPI-553157 від 18.07.2019 року про акцепт публічної пропозиції, укладеної між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем, Банком надаються послуги з відкриття та обслуговування поточних (карткових) рахунків клієнта, розрахунково-касового обслуговування тощо. 07.05.2021 року відповідач за наявності на рахунку № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 197000 грн звернувся до каси Соборного відділення №1174 АТ «Райффайзен Банк» для зняття готівки в сумі 195030 грн. Однак, замість фактично проведених в ПЗ Банку 197000 (мінус комісія 1970 грн) касиром помилково було видано клієнту [PERSON] кошти в сумі 295030 грн (чотири корінці купюрами 500 грн (загальна сума 200 тис. грн), які були перемотані резинками з картонною накладкою і окремо один корінець по 500 грн. Також касир додатково дістала з сейфу два корінці купюрами номіналом 200 грн і 5030 іншими купюрами. Внаслідок цього відповідачем безпідставно були отримані грошові кошти в сумі 100000 грн. В кінці операційного дня було виявлено нестачу коштів в сумі 100000 грн та за результатами перегляду записів відеокамер, що фіксують роботу касового вузла, чітко встановлено, що нестача виникла при обслуговуванні клієнта [PERSON] . До теперішнього часу відповідач добровільно не повернув АТ «Райффайзен Банк» надмірно отримані грошові кошти, у зв`язку з чим з 07.05.2021 року по 29.06.2021 року за користування цими коштами йому нараховано відсотки у розмірі 5621 грн 92 коп. Крім того, представник позивача вважає, що за вказаний період відповідач, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, повинен сплатити АТ «Райффайзен Банк» інфляційні втрати у розмірі 1300 грн та 3% річних у розмірі 443 грн 84 коп., у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній», а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2019 року відповідач підписав заяву №СМDPI-553157 про акцепт Публічної пропозиції/Угода. Підписанням цієї заяви відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені на Сайті Банку www.aval.ua, висловив свою повну та безумовну згоду з її умовами, а також визнав, що Публічна пропозиція, ця Заява про акцепт, Тарифи, Заяви разом з всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу (а.с.15). Цього ж дня, між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем була укладена заява до Договору банківського обслуговування, згідно умов якої Банк відкриває на ім`я відповідача поточний рахунок № [NUMBER] та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування Поточних рахунків фізичних осіб (а.с.19). 07.05.2021 року відповідач на наявності на рахунку № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 197000 грн звернувся до каси Соборного відділення №1174 АТ «Райффайзен Банк» для зняття готівки в сумі 195030 грн, згідно заяви на видачу готівки №1FA879791 (а.с.20) Однак, замість фактично проведених в ПЗ Банку 197000 (мінус комісія 1970 грн) касиром помилково було видано клієнту [PERSON] кошти в сумі 295030 грн (чотири корінці купюрами 500 грн (загальна сума 200 тис. грн), які були перемотані резинками з картонною накладкою і окремо один корінець по 500 грн. Також касир додатково дістала з сейфу два корінці купюрами номіналом 200 грн і 5030 іншими купюрами. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом камер відеоспостереження робочого місця касира та зони клієнтів біля робочого місця касира від 07.05.2021 року, оглянутим в судовому засіданні. Внаслідок цього відповідачем безпідставно були отримані грошові кошти в сумі 100000 грн. В кінці операційного дня було виявлено нестачу коштів в сумі 100000 грн, про що складено акт ревізії та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей Соборного відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 07.05.2021 року (а.с.21). Відповідно до пояснювальної головного економіста Соборного відділення [PERSON] від 07.05.2021 року, при перерахунку коштів для видачі [PERSON] нею помилково було видано останньому на 100000 грн більше, ніж у квитанції (а.с.22) Представник позивача в позовній заяві вказує, що досудове врегулювання спору виявилось неуспішним, оскільки відповідач відмовляється добровільно повернути зайво отримані грошові кошти у розмірі 100000 грн. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частинами 1, 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (пункти 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц). За нормами\~ст.\~1214\~ЦК України,\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~зобов`язана відшкодувати\~всі доходи,\~які вона\~одержала або\~могла одержати\~від цього\~майна з\~часу,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~володіння цим\~майном без\~достатньої правової\~підстави.\~З цього\~часу вона\~відповідає також\~за допущене\~нею погіршення\~майна. Особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~має право\~вимагати відшкодування\~зроблених нею\~необхідних витрат\~на майно\~від часу,\~з якого\~вона зобов`язана\~повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до\~приписів ст.\~536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Суд вважає, що позивачем доведено обставини, з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, оскільки з наданих до суду матеріалів та оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження вбачається наявність рахункової помилки з боку працівника (касира) АТ «Райффайзен Банк» під час видачі грошових коштів в касі Банку з рахунку відповідача, а тому відповідно до вимог статей 1212, 1214 ЦК України безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в розмірі 100000 грн. підлягають поверненню Банку. Згідно з тарифами Пакету послуг «Оптимальний для приватних клієнтів» розмір процентів за користування недозволеною заборгованістю складає 38% річних. Оскільки відповідач до теперішнього часу добровільно не повернув АТ «Райффайзен Банк» безпідставно отримані грошові кошти, а тому суд приходить до висновку, що за період з 07.05.2021 року по 29.06.2021 року він повинен сплатити Банку відсотки у розмірі 5621 грн 92 коп. за користування цими коштами. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів та 3% річних за користування утримуваними коштами, слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 41 постанови від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань та Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк» 3% річних за користуванням утримуваними коштами у розмірі 443 грн 89 коп. Водночас,\~суд приходить\~до висновку\~про безпідставність\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~інфляційних втрат,\~оскільки це не відповідає положенням частини 2 статті 1214 ЦК України та висновкам, викладених Великою Палатою Верховного Суду у вказаній вище справі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» та стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 100000 грн, процентів за користування вказаними грошовими коштами у розмірі 5621 грн 92 коп., а також 3% річних у розмірі 443 грн 89 коп. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення №469783 від 24.06.2021 (а.с. 5), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2242,51 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 106065,81 грн. х 2270 грн./107365,81 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial