Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 23.10.2001 року у відділі рагсу Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 189. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Протягом останніх років стосунки між сторонами погіршилися, зникло взаєморозуміння та повага, стали частими сварки. Тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а відтак вважає, що шлюб їхній носить формальний характер і вона не бажає його збереження, наполягаючи на розірванні шлюбу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі та не надавати строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнав та не заперечив щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв поданих сторонами про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України зі змінами та доповненнями внесеними від 10.01.2002 року, «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі, який зареєстровано який зареєстровано 23.10.2001 року у відділі рагсу Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 189. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. На час розгляду справи в суді встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин і не бажають збереження їхнього шлюбу. Сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати.

Outcome: approved