Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

03 лютого 2022 року представник позивача адвокат Клюєва Ірина Станіславівна звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича №205002 від 22.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТО «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 47357,89 грн. Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №205002 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 47 357 грн. 89 коп. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67936075 від 20.12.2021 року. Вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом в зв`язку з тим, що [PERSON] не виплачені в строк грошові кошти ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «Інфінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №23082019 від 23.08.2019 року за кредитним договором №0500126961 від 04.12.2017 року укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Вважає, що вчинений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. виконавчий напис №205002 від 22.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредит Капітал» заборгованості у розмірі 47 357,89 грн. є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Ухвалою суду від 04.02.2022 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №67936075 від 20.12.2021 відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича№205002 від 22.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 47 357,89 грн. до прийняття судом рішення по суті за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. (а.с.24-27). Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою, розгляд справи призначено на 09.03.2022 року о 08 год. 30 хв. (а.с.30,31). 09.03.2022 року розгляд справи відкладено 18.04.2022 року о 13 год. 30 хв. у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 18.04.2022 року розгляд справи відкладено 05.05.2022 року о 13 год. 45 хв. у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. 05.05.2022 року позивач [PERSON] та його представник - адвокат Клюєва І.С. в судове засідання не з`явилися вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, раніше через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять задовольнити у повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечують. (а.с.15). В судове засідання призначене на 05.05.2022 року відповідач не з`явився. За місцем реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за адресою: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, судова кореспонденція не отримана, у суду відсутні повідомлення про вручення поштових відправлень. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився. За місцем знаходження нотаріуса за адресою: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5, судова кореспонденція неотримана, конверти повертаються до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.46,50). Ухвалою суду від 05.05.2022 року відкладено розгляд справи на 09 год 30 хв 30 травня 2022 року. Опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області в судове засідання, призначене на 09 год 30 хв. 30 травня 2022 року відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄДРПОУ 36799749, третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (а.с. 53-56). 30.05.2022 року відкладено розгляд справи на 11 год 00 хв 14 червня 2022 року, в зв`язку з неявкою сторони відповідача та третьої особи в судове засідання. Повторно опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області в судове засідання, призначене на 11 год 00 хв. 14 червня 2022 року відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄДРПОУ 36799749, третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 14.06.2022 року позивач [PERSON] та його представник - адвокат Клюєва І.С. в судове засідання не з`явилися вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, раніше через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять задовольнити у повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечують. (а.с.15). Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, судову кореспонденцію не отримує, конверти повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».(а.с.39,46,50). В судові засідання призначені на 09.03.2022, 18.04.2022, 05.05.2022, 30.05.2022, 14.06.2022 відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , судову кореспонденцію не отримано, конверти повертаються до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.58,60). Крім того, відповідач повідомлявся про судові засідання шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ухвали суду від 14.06.2022 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис №205002 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 47 357 грн. 89 коп. (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи 04.12.2017 року між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» укладався договір фінансового кредиту №0500126961. Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «ІНФІНАНС» на підставі договору факторингу №23082019 від 23.08.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код 36799749 (а.с.11,12). 20.12.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. на підставі виконавчого напису №205002 від 22.06.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67936075 від 20.12.2021 року. (а.с.13,14). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі №6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі №6-141цс14. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Разом з цим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року була залишена без змін, постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (12-5гс21). Як вбачається з матеріалів справи 04.12.2017 року між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» укладався договір фінансового кредиту №0500126961. Зазначений договір не був нотаріально посвідчений, а відтак не може бути договором, за яким стягнення заборгованості може бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином суд приходить до висновку, що вчиняючи 22.06.2021 року виконавчий напис №205002 про стягнення Боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 47 357,89 грн, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищенаведеного є правові підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що між сторонами існує спір щодо виконання умов кредитного договору, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості, недотримано умов вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, тому суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, тому з Товариства з обмеженою відповідальність «Вердикт Капітал» належить стягнути на користь [PERSON] витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1488,60 грн.

Outcome: approved