Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу, які мотивує тим, що 17 лютого 2020 року трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: о 23 год. 45 хв. по бул. Дружби Народів у м. Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем Ауді д.н.з. [NUMBER] , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції, порушила п.п. 2.3б, 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Ніссан д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який від цього здійснив зіткнення з автомобілем Рено Меган д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого всі автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, [PERSON] 17 лютого 2020 року о 23 год. 45 хв. по бул. Дружби Народів у м. Києві керувала автомобілем Ауді д.н.з. [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння, ступінь якого 0,74 %, чим порушила п.2.9а ПДР України. 06 квітня 2020 року Печерським районним судом міста Києва винесено постанову, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відповідності до ст. 36 КУПАП визначено остаточне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мала чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 43 202,19 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 1 346,20 грн. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 44 548,39 гривень. 08 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 09 грудня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 26 січня 2022 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Сечко Сергій Володимирович подав відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. 27 квітня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 06 квітня 2020 року Печерським районним судом міста Києва винесено постанову, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено стягнення: за ст. 124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень; за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу а користь держави в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік. На підставі ст. 36 КУпАП визначено [PERSON] остаточне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. За змістом вказаної постанови вбачається, що 17 лютого 2020 року, о 23 год. 45 хв. по бул. Дружби Народів у м. Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції, порушила п.п. 2.3б, 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який від цього здійснив зіткнення з автомобілем «Рено Меган» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого всі автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, [PERSON] 17 лютого 2020 року о 23 год. 45 хв. по бул. Дружби Народів у м. Києві керувала автомобілем Ауді д.н.з. [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння, ступінь якого 0,74 %, чим порушила п.2.9а ПДР України 16 червня 2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову, відповідно до якої, апеляційну скаргу адвоката Чабанова А.О. задоволено. Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року, щодо [PERSON] , в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасовано, а провадження, в цій частині, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В решті постанову залишено без змін. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників належного транспорту засобів. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону, який був чинний на момент настання страхового випадку) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільну-правову відповідальність. Легковий автомобіль марки «Nissan Leaf», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] , від 16 червня 2018 року. 20 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до Звіту № 055/М/2020 складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» від 10 квітня 2020 року, встановлено, що вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, легкового автомобіля «Nissan Leaf» д.н.з. [NUMBER] , складає 49 861,54 гривень, з ПДВ. 23 червня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України на рахунок [PERSON] , на підставі наказу № 6531 від 23 червня 2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 43 202,19 гривень, що підтверджується Платіжним дорученням №1478402 від 06 травня 2020 року. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно положень п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. На спростування заявлених вимог, відповідач [PERSON] посилається на наступне, що позивачем не надано доказів, які підтверджують вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 17 лютого 2020 року, причинний наслідковий зв`язок між діями (бездіяльність) відповідача та завданням шкоди потерпілій особі, оскільки постанова Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа №757/9023/20-п), скасована постановою Київським апеляційним судом. Фактичну підставу адміністративної відповідальності становить адміністративне правопорушення. У цьому виявляються тісний взаємозв`язок і взаємозумовленість адміністративного правопорушення і адміністративної відповідальності: з одного боку, без правопорушення не має адміністративної відповідальності, а з іншого - підставою адміністративної відповідальності виступає правопорушення. В силу цього поняття «адміністративне правопорушення» і «адміністративна відповідальністю» існує, як нерозривні правові категорії. Щоб встановити фактичну підставу притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило дорожнього транспортну пригоду, поліцейським на стадії адміністративного розслідування, а суд на стадії розгляду встановлюють, чи підпадає окреме діяння у вигляді порушення відповідного пункту чи пунктів Правил дорожнього руху, що відбулося в об`єктивній дійсності, під ознаками складу проступку, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто встановлює склад адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Для кваліфікації правопорушення за ст. 124 КУпАП, важливим є встановлення всіх елементів його складу. Порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, як і інші адміністративні проступки, має свій склад, який складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. При цьому для притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, необхідна обов`язкова наявність у протиправному діянні усіх елементів складу правопорушення. В іншому випадку дане діяння не можна кваліфікувати, як проступок та застосувати адміністративне стягнення. Отже адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, має матеріальний склад, адже його об`єктивна сторона включає не тільки діяння у вигляді порушення правил дорожнього руху, але й наслідки, що знаходяться у причинному зв`язку з ними. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди (Глава 82 Цивільного кодексу України), є склад цивільного правопорушення, його елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Єдиний державний реєстр судових рішень (ЄДРСР) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До реєстру вносяться усі рішення судів України у цивільних, адміністративних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення та кримінальних провадженнях. Згідно з відомостями Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua, котрі є у відкритому доступі, наявна інформація, щодо справи № 757/9023/20-п, про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: наявна постанова Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року (ідентифікаційний об`єкт №88687162); постанова Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року (ідентифікаційний об`єкт №89872129) Як встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва, в мотивувальній частині, дослівно: «...Так, обставини вчинення [PERSON] правопорушення за ст. 124 КУпАП знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі позиції захисника, фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, письмових пояснень водіїв….. Таким чином, суд вважає доведеним наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, а також ст. 124 КУпАП як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів…» 16 червня 2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу адвоката Чабанова А.О. задоволено. Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2020 року щодо [PERSON] в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасовано, а провадження, в цій частині, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В решті постанову залишено без змін. Крім того слід зауважити, що в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, зазначено дослівно: «…З огляду на вимоги апеляційної скарги, пояснення в суді апеляційної інстанції захисника Чабанова А.О., який не оспорював винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, висновок судді місцевого суду про доведеність вини останньої у вчиненні вказаного правопорушення, за обставин, викладених в постанові, як такий, що ґрунтується на матеріалах справи, не є предметом апеляційної перевірки відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП…» Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року, доведено наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобтопорушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Висуваючи заперечення проти наданих документів позивачем Моторним (транспортним) страховим бюро України на підтвердження вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу потерпілого, відповідач [PERSON] у відзиві на позов за вх. №79649, поданого 09 грудня 2021 року, наголосила, що Звіт №055/М/2020 про оцінку вартості відновлюваного ремонту Nissan Lefan, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, є неналежним доказом, оскільки складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Судом не приймаються до уваги твердження відповідача [PERSON] які викладенні в відзиві на позов, оскільки в ході розгляду справи відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів та не заявлялися відповідні клопотання/заяви, стосовно тверджень порушень експертом вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідач не скористалася своїм процесуальним правом відповідно до ст. 95, 103 Цивільного процесуального кодексу України, крім того відповідно до ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Отже, з огляду на обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати збитки, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортне) страхового бюро України, страхового відшкодування у розмірі 43 202,19 грн., оскільки позивачем доведено факт завдання шкоди відповідачем, [PERSON] , не доведено, що шкоду завдано не з її вини, а тому вона є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, стороною відповідача не спростовано в установленому процесуальним законодавством порядку докази позивача щодо розміру позовних вимог, тому вимога позивача, пред`явлена у порядку регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування за ремонт забезпеченого договором страхування автомобіля, є правомірною. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямована на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за сплачену шкоду, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності в сумі 1 346,20 грн., тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 2 270,00 грн, сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial