Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, але не проживають у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати її право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідачів права користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача пояснила, що зареєстровані онука та правнучка позивача не живуть у спірному житловому будинку та комунальні послуги не сплачують. Щодо неповнолітньої дитини окремо зазначила, що з 2017 року остання у будинку не проживає; була відібрана у матері [PERSON] та усиновлена, оскільки з усиновленням втрачаються всі матеріальні права, просить позовні вимоги задовольнити; щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник заінтересованої особи - Служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації у під час розголяду справи зазначила, що дитина дійсно була усиновлена та зареєстрована і проживає з усиновлювачами; відповідно до положень ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами; щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знайома з позивачкою з 2002 року, часто навідується до неї у гості. [PERSON] є онукою позивачки, вона знала її ще з дитинства, оскільки позивач нею опікувалась. Зазначила, що раніше [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку, проте вже 4 роки вона їх не бачить. Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] років вісім та спілкується з нею приблизно 2-3 рази на тиждень; [PERSON] є онукою [PERSON] . Зазначила, що після вилучення дитини вона взагалі не бачила [PERSON] у будинку [PERSON] ; десь 4 роки тому останній раз бачила її там, а дитину останній раз бачила, коли та була новородженою. Представник Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності; позовні вимоги підтримує та проти задоволення позову не заперечує (а.с. 29). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин; про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак поштові повідомлення повернулись на адресу суду не врученим з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37-38, 43-44). Окрім того, відповідач сповіщалась про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48, 52, 62). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 09.09.2003 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Доброльожею В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5672 (а.с. 8) [PERSON] є власником ѕ ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вищезазначене майно також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 269748582 від 10.08.2021 року (а.с. 10-12). Відповідно до довідки № 180/03.І. від 04.02.2021 року (а.с. 13), в житловому будинку за заресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 50 від 21.02.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2019 року (а.с. 18). З листа Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 536-4/58 від 16.08.2021 року (а.с. 15), дитина [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківського піклування, усиновлена громадянами України та зареєстрована за місцем мешкання усиновлювачів. Відповідно до п. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особливості та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З архіву Житомирського районного суду Житомирської області було витребувано для огляду у судовому засіданні цивільні справи № 278/1520/17 та 278/3014/18. Відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13.10.2017 року, у справі № 278/1520/17 у [PERSON] , [INFO] , відібрано малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. З матеріалів цивільної справи № 278/3014/18 вбачається, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.12.2018 року позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини (ч. ч. 3, 5 ст. 232 СК України). У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , тривалий час, а [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за місцем проживання її усиновлювачів, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідачів на користування будинком, є всі підстави для визнання цих осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з [PERSON] на користь позивача 908,00 грн судового збору.

Outcome: approved