Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 17.05.2022\~року [PERSON] \~звернулася до\~Шаргородського районного\~суду Вінницької\~області з\~вказаним позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~дитину,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~її користь\~на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті (ј частки) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона та відповідач мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім`ї, ведення господарства, утримання та виховання дитини, у зв`язку із чим вони перестали проживати однією сім`єю. Відповідач уникає належного виконання обов`язку по утриманню малолітньої дитини, тому дитина знаходиться на її утриманні. Їй відомо, що відповідач здоровий, працездатний, може працювати та працює, отримує грошові кошти, тобто має можливість сплачувати аліменти на дитину в частці в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Зазначене гарантуватиме постійну сплату аліментів щонайменше в мінімальному гарантованому розмірі, визначеному законодавством, та при підвищенні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розмір аліментів підвищуватиметься автоматично. При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на норми ст.ст.7, 141, 150, 155, 180-183, 191 СК України. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень що викладених у позовній заяві обставин та позовних вимог, відповідно до норм діючого ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.05.2022 року (а.с.14-15), яку отримав 23.05.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17). Також, з огляду на те, що станом на час розгляду справи 07.06.2022 року не закінчився строк на подання відповідачем відзиву на позов, судом відклався розгляд справи для подання відзиву на позов, про що постановлено ухвалу від 07.06.2022 року (а.с.20-21). Вказана ухвала суду станом на час розгляду справи 30.06.2022 року також залишена відповідачем без належного реагування та відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення аліментів [PERSON] до суду не подав. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно з прохальною частиною позовної заяви, просить розгляд справи проводити у її відсутності (а.с.1-2). Інших заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] 06.06.2022 року та 28.06.2022 року подав на електронну адресу суду електронні звернення, зі змісту яких вбачається, що він просить розгляд справи, призначений на 07.06.2022 року, відкласти на 27.06.2022 року, а розгляд справи, призначений на 30.06.2022 року, відкласти на іншу дату, зсилаючись на те, що очікує довідку про доходи, яку, як зазначає, спершу повинен був отримати до 27.06.2022 року, а тепер після 20.07.2022 року (а.с.18, 26). Заяв, клопотань, письмових пояснень, пов`язаних із розглядом справи, відповідач до суду не подавав. 3. Також, сторони не подавали клопотань про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з їх повідомленням (викликом). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 18.05.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 07.06.2022 року без повідомлення (виклику) сторін. 2. Відповідно до\~ухвали суду\~від 07.06.2022\~року, розгляд справи відкладено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 09 годину 30 червня 2022 року у зв`язку із тим, що не закінчився строк, встановлений судом в ухвалі від 18.05.2022 року, на подання заяв по суті відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив (а.с.20-21). 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України судом була роз`яснена сторонам у справі в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.05.2022 року, а також роз`яснено строк, у який сторони мають право подати клопотання про розгляд справи з їх повідомленням (викликом). Сторони у справі отримали вказану ухвалу суду, відповідно, позивач 18.05.2022 року через свого представника (а.с.16), відповідач 23.05.2022 року, згідно із зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17), та не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 5. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення електронного звернення відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання, призначеного на 30.06.2022 року, виходячи з наступного. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позові, а також щодо способу стягнення аліментів, зокрема, в частці від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також щодо розміру частки стягуваних аліментів, а саме ј частки від його заробітку (доходу). Крім того, враховуючи, що подання відзиву є правом, а не обов`язком відповідача, останній мав можливість надіслати письмові пояснення, відповідно до вимог ст.ст.43, 49 ЦПК України, в яких висловити свою думку з приводу заявлених до нього вимог про стягнення аліментів, щодо обставин працездатності, працевлаштування, наявності інших утриманців, стану здоров`я. Проте, такі пояснення відповідачем до суду не подавалися, хоча він не був позбавлений такого права та можливості з огляду на те, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 23.05.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим поштовим повідомленням. Також, відповідач не скористався своїм правом подати клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, строк подання якого роз`яснено судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. У п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) зазначається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач [PERSON] , на переконання суду, безперечно розумів, що у строк, встановлений судом, мав право подати відзив на позов, клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, проте, жодних зауважень з приводу неможливості у вказані строки, викладені в ухвалі про відкриття провадження, не висловив. Відтак, судом встановлено наступні обставини: 1) ухвала суду з інформацією про час та місце розгляду цивільної справи та з пропозицією надати відзив на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін направлена судом за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , зазначеним у інформаційній довідці Рахнівсько-Лісового старостинського округу (а.с.13); 2) вказана ухвала суду від 18.05.2022 року вручена [PERSON] завчасно до розгляду справи, зокрема, 23.05.2022 року (а.с.17); 3) ухвала суду від 07.06.2022 року про відкладення розгляду справи на 30.06.2022 року вручена [PERSON] завчасно, зокрема, 14.06.2022 року (а.с.25); 4) будь-які клопотання, заяви тощо, які б обґрунтовували неможливість подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, а також поважність причин для відкладення судового засідання, [PERSON] до суду не подані. Таким чином, приходжу до висновку, що [PERSON] , якому відомо про розгляд у Шаргородському районному суді цивільної справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів, не подавши відзиву на позов, письмових пояснень чи заперечень щодо позову, обґрунтованих заяв чи клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи та про необхідність відкладення судового розгляду, своїми фактичними діями ігнорує вимоги ухвал суду від 18.05.2022 року та від 07.06.2022 року, що вказує на його небажання як подати відзив на позов чи заяву про визнання позовних вимог, так і на небажання брати участь в безпосередньому розгляді справи за участю сторін, та, фактично, у такий спосіб він реалізує надані йому права, передбачені ст.ст.43, 49 ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції. Зважаючи на викладені обставини, оскільки\~ [PERSON] своєчасно повідомлений \~ про час і місце розгляду справи, був обізнаний про відкладення розгляду справи, не вживав заходів для подання відзиву, письмових пояснень щодо позову, або клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, то його електронні звернення про відкладення розгляду справи без зазначення обґрунтованих підстав для цього свідчать про свідоме затягування розгляду справи. Проте, відкладення розгляду справи нівелюватиме завдання ЦПК України про своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, зокрема, у цій цивільній справі, з метою ефективного захисту права дитини при вирішенні спору щодо її утримання батьком. Відтак, перешкод для здійснення судового розгляду справи немає, оскільки строк на подання відповідачем відзиву закінчився 07.06.2022 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Судом встановлено, що [INFO] у м. Шаргород народився [PERSON] , про що 28.03.2020 року складено актовий запис №72 Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4), не оспорюються сторонами, тобто визнається ними, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , що вбачається із довідки Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради за №1632 від 12.05.2022 року (а.с.5) та не оспорюється сторонами, тобто визнається ними, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Згідно із довідкою Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради за №1633 від 12.05.2022 року, дитина [PERSON] , 2020 року народження, знаходиться на утриманні позивача (а.с.6). Вказана обставина також не заперечується відповідачем з огляду на те, що останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позовній заяві, тобто визнається сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. З огляду на те, що органом місцевого самоврядування зазначається про здійснення утримання дитини [PERSON] лише позивачем, то судом встановлено факт, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається також із позовної заяви та, на переконання суду, не заперечується відповідачем, оскільки останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо вказаної обставини. У зв`язку із чим [PERSON] змушена звертатися до суду з цим позовом для вирішення питання щодо утримання дитини відповідачем. Крім того, з позовної заяви вбачається, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та працює, отримує заробіток (дохід). Вказана обставина також не заперечується відповідачем, з огляду на те, що останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень. Суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав, так як відзиву на позов із викладенням заперечень щодо заявлених до нього вимог не надіслав. Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивача [PERSON] , з якою проживає дитина. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину. Відтак, суд встановив порушення прав позивача та малолітньої дитини сторін на належне утримання дитини з боку батька, яке підлягає судовому захисту. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. Таким чином, порушені права позивача на утримання з боку батька [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, підлягають поновленню шляхом задоволення позову. Отже, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 17.05.2022 року, і до повноліття дитини. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права\~та інтересу,\~зокрема,\~з позовом\~про стягнення\~аліментів. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ч.1\~ст.182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). VІ. Висновки суду З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача [PERSON] , відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не висловив заперечень щодо такого способу стягнення аліментів. До того\~ж,\~аліменти,\~які слід\~стягнути з\~відповідача на\~утримання дитини,\~необхідно визначити\~в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду починаючи,\~відповідно до\~ст.191\~СК України, та до досягнення сином сторін [PERSON] повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мали б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :\~1)\~у разі\~задоволення позову\~ на\~ відповідача;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на \~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved