Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, яку оцінює в 700000 грн. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що 25.04.2016 по місцю його проживання, а саме у кв. [ADDRESS] було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Франківського районного суду м.Львова Мигаль Г.П. від 10.04.2016, наданий в межах кримінального провадження № 1201614008000454 від 16.02.2016, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення чужого майна невідомою особою особистого майна [PERSON] . Під час обшуку працівниками поліції було виявлено та вилучено чотири пістолети, на деякі з них він мав дозвіл на право зберігання. На кожен пістолет був чек на його придбання, та такі не були вогнепальною зброєю. 18.11.2016 слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області Данилишином Р.Р. в межах кримінального провадження №1201614008004275 йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 30.11.2016 йому було вручено повідомлення про відкриття кримінального провадження і в цей же день порядку ст.290 КПК України були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження. 30.11.2016 обвинувальний акт щодо нього був скерований для розгляду в Франківський районний суд м.Львова. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року суд визнав його невинуватим за ч.1 ст.263 КК України та виправдав його через недоведеність наявності в його діях складу кримінального правопорушення. В подальшому цей вирок було скасовано ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.03.2019 через порушення вимог кримінального процесуального закону та направлено для призначення нового розгляду. 26.08.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області повторно винесено виправдувальний вирок у цьому ж кримінальному провадженні. Вказаний вирок оскаржувався в апеляційній та касаційній інстанціях, однак був залишений без змін та 22.12.2020 набрав законної сили. Вказує, що в результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури він з 18.11.2016 (з дня вручення підозри) по 22.12.2020 р. ( дня вступу виправдувального вироку в законну силу) незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить 4 роки 1 місяць 4 дні. Вказує, незаконними рішеннями та діями посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури йому було завдано значної матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на правову допомогу, за якою він змушений був звернутись під час перебування під судом і слідством, а також моральної шкоди. У зв`язку з цим просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Доповнив, що є особою з інвалідністю з дитинства через проблнеми із серцево-судинною системою та з приводу невротичнизх розладів перебуває на обліку в лікаря-психіатра. Через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності , подальших судових розглядів у нього суттєво погіршився стан здоров`я, він зазнав значних фізичних, душевних та моральних страждань, змушений був постійно приймати ліки. Також, він був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, виїхати за межі України для працевлаштування на роботу, забезпечувати себе матеріально. Вказує, що сильно переживав через притягнення його до кримінальної відповідальності, боявся бути безпідставно відправлений у місця позбавлення волі для відбуття покарання. Протягом такого тривалого періоду часу він був змушений доводити свою невинуватість перед слідчим, прокурором і перед судом. 12.08.2021 з Державної Казначейської служби України надійшов відзив на позов. Позову не визнають. Вважають, що не є належними відповідачами у даній справі, оскільки боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Також вважають, що сума вказана позивачем є надто завищеною, оскільки розмір відшкодвання моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреь потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 24.11.2021 з ГУ НП у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. Вказують, що доказами у справах про відшкодування моральної шкоди, що підтверджують страждання фізичнорї особи є висновки психолого-психіатричної експертизи. Зазначають, що жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилось, а тому безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями їхньої установи та заподіяною моральною шкодою, немає. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи просили проводити у їх відсутності. Прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Подолячек С. позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, який надійшов 11.08.2021. Вважає, що причиною ухвалення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області виправдувального вироку стосовно [PERSON] і залишення його без змін ухвалою Львівської апеляційного суду від 22.12.2020 стали лише істотні порушення вимог КПК України, допущені органом досудового розслідування при розслідуванні даного кримінального провадження. Позивачем не долучено жодного доказу обґрунтування суми відшкодування та не вказано причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, наведених в статті 1 цього Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України, та повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи. Судом встановлено,\~що 18.11.2016 слідчим Франківського ВП ГУНП у Львівській області Данилишин Р.Р., в межах кримінального провадження №12016140080004275, [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 30.11.2016 [PERSON] було вручено повідомлення про відкриття кримінального провадження і в цей же день порядку ст.290 КПК України були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року суд визнав [PERSON] невинуватим за ч.1 ст.263 КК України та виправдав його через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення. В подальшому даний вирок було скасовано. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, виправдано за недоведеністю його вини. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.12.2020 вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року щодо [PERSON] залишено без змін. Вирок вступив в законну силу 26.08.2020. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього набрав законної сили виправдувальний вирок у кримінальному провадженні. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Такий висновок суду відповідає аналогічним правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Розраховуючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування під слідством та судом 4 роки 1 місяць 4 днів, характер страждань позивача у зв`язку з кримінальним переслідуванням, стан здоров`я останнього (є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується копією Посвідчення Серія [NUMBER] ), якому протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, а тому його страждання були особливо сильними, через особливості сприйняття ним зазначених подій. Така ситуація, на думку суду, мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством та судом за обвинуваченням у злочині негативно вплинуло на його репутацію, ускладнились відносини між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до нього як до злочинця принижувало його людську гідність. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] , суд враховує тривалість страждань позивача, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотності змін в житті позивача та можливості їх відновлення, а також виходячи з співмірності заявлених вимог тим стражданням, яких він зазнав у період 2016 - 2020 років, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вимоги статті 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, визначає розмір моральної шкоди в 500 000 грн. Доводи відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження обшуку та інші процесуальні дії протягом часу обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання відповідачів на те, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеному законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування не грунтується на законі, оскільки ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає визначення розміру моральної шкоди не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а не обмежуючись одним розміром заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Outcome: approved