Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

У жовтні 2021 адвокат Морозов О.В., що представляє інтереси [PERSON] , звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідач у вищевказаній квартирі не проживає з 2010 року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні цього житла, тим самим порушуються права позивача як власника квартири. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі № 753/21564/21 за вказаним позовом, призначено у справі підготовче судове засідання на 10 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 10 січня 2022 року. 10 січня 2022 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 24 лютого 2022 року. З метою забезпечення безпеки учасників судового процесу та у зв`язку введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, розгляд справи, призначений на 24 лютого 2022 року, не відбувся. Розгляд справи призначено на 16 червня 2022 року. У судове засідання 16 червня 2022 року відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі №753/21564/21, призначено справу до судового розгляду по суті на 1 липня 2022 року. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29 травня 1996 року, укладеним між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна»; договором дарування частки квартири від 25 листопада 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 25 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 162. Як свідчать відомості електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу відповідач у спірній квартирі не проживає, не відвідує квартиру, особистих речей у квартирі не має, не вживає заходів щодо утримання квартири, хоча його реєстрацію у квартирі тягне за собою додаткові витрати на сплату комунальних платежів. Факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується наданими позивачем актом, складеними мешканцями квартир [NUMBER] , [NUMBER] цього будинку, протоколом від 10 жовтня 2021 року опитування мешканки будинку [PERSON] , складеним відповідно до п. 7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру», нотаріально посвідченими заявами [PERSON] та [PERSON] . Як визначено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі більше ніж протягом року, а також обставин, які б свідчили про перешкоджання відповідачу у користуванні цим житлом, судом не встановлено. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відтак, з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та враховуючи, що відповідач у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що також порушує права та законні інтереси позивача як власника майна в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved