Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

21 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, стягнення коштів за проживання у гуртожитку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2021 році вона вступила до Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, де навчається на денному відділенні будівельного факультету за спеціальністю «Геодезія та землеустрій». Термін навчання - з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. Вказує на те, що під час навчання вона мешкає у студентському гуртожитку та фактично знаходиться на утриманні своєї матері. Зазначає, що відповідач добровільно допомоги не надає. У зв`язку із викладеним просила суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини всіх видів його заробітку на весь час навчання, тобто до 30 червня 2025 року. Також просила стягнути з відповідача на користь позивачки фактично понесені нею витрати на проживання в гуртожитку за перший рік навчання у розмірі Ѕ частини вказаних витрат в сумі 2640 грн. 00 коп.. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за фактичною адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України, розміщене оголошення на сайт суду, а також повідомлено по телефону. Однак, відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином), про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року вирішено розглядати справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] у м. Слов`янську Донецької області, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно із довідкою № 751/06-48 від 26 грудня 2096 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблений запис № 580. Згідно із рішенням суду від 06 лютого 2006 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] стягувалися аліменти до досягнення дитиною повноліття. Згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір заборгованості по аліментам за період з 16 грудня 2006 року по 03 жовтня 2021 року становить 126526 грн. 62 коп. Згідно із довідкою Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова № 2536 від 16 листопада 2021 року, [PERSON] навчається на 1 курсі ННІ Буд та ЦІ, на денній формі здобуття вищої освіти, бюджетна форма навчання. Відповідно до наказу № 731 від 09 серпня 2021 року позивачка зарахована на перший курс. Строк навчання в учбовому закладі до 30 червня 2025 року. Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання від 15 грудня 2021 року, наданою начальником відділу «Студмістечко», [PERSON] зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідно до двох квитанцій, [PERSON] сплатила кошти за проживання у гуртожитку на загальну суму 5280 грн.(2160+3120) 00 коп.. Відповідно до довідки № 2395 від 17 вересня 2021 року, виданої ТОВ «Керуюча компанія Ліра ЛТД», [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає разом із батьками [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] на час звернення до суду виповнилося повних вісімнадцять років та вона потребує матеріальної допомоги, оскільки проживає у студентському гуртожитку навчального закладу та у зв`язку з навчанням на денному відділенні Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, не працює та не має доходу. Відповідач [PERSON] в свою чергу, може надавати матеріальну допомогу, оскільки він є працездатним, стан здоров`я задовільний. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ст. 200 СК України, суд може визначити розмір аліментів на повнолітню дочку, сина, в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно ст. 182 СК України, враховує його матеріальне становище і стан здоров`я, а також матеріальне становище та стан повнолітньої доньки, і вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі ј частини заробітку(доходу) відповідача щомісячно, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення дочкою 23-х років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення Ѕ частини оплати коштів за проживання у гуртожитку, суд виходить з таких встановлених судом обставин та відповідних їм доказів. В обґрунтування позову позивачка надала довідку про те, що вона проживає у гуртожитку та відповідно квитанції про оплату коштів за проживання у гуртожитку, разом з тим жодних правових підстав стягнення вказаних коштів позивачкою не наведено. При цьому суд зазначає, що проживання у гуртожитку є тими витратами, що відносяться до витрат позивачки на навчання, оскільки під час навчання позивачка повинна проживати у місці знаходження навчального закладу. За таких обставин, суд вважає, що вказані витрати охоплюються позовними вимогами про стягнення аліментів на навчання, і стягнення з відповідача цих витрат окремо призвело б до подвійного стягнення коштів з нього. За таких обставин, суд у задоволенні позову в цій частині відмовляє за безпідставністю. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст. ст.182, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial