Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

07.12.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на її користь на її ж утримання аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи працездатного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення донькою трирічного віку. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 24.12.2020 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Наразі в провадженні суду перебуває справа про розірвання їх шлюбу, сімейні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, вона не працює, оскільки доглядає за дитиною, перебуває в складному матеріальному стані, тому звернулася до суду із даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.12.2021 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, зазначили, що не заперечують проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі ј частини від заробітку (доходу), а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка працює, отримує дохід та має можливість себе забезпечити, відповідач має нерегулярний дохід у розмірі приблизно 10000,00 грн. на місяць, а тому не має змоги сплачувати аліменти ще й на утримання позивачки. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 24.12.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис 673, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 17.02.2021 року, актовий запис 184. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, справа про розірвання шлюбу між ними розглядається в судовому порядку. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а є його обов`язком. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1\~ст.\~\~189 цього Кодексу\~\~ батькам\~\~надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину,\~\~умови якого (про\~\~розмір\~\~аліментів,\~\~строки\~\~їх\~\~виплати\~\~тощо)\~\~не\~\~ повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.\~\~2\~ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій\~\~сумі,\~\~до\~\~договору\~\~треба\~\~включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2\~ст. 184 того ж Кодексу.\~\~Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в\~Сімейному кодексі України\~відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України\~встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою\~Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ч.1 ст. 191 СК України\~ аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, працює неофіційно автослюсарем, отримує від цієї роботи дохід 10000,00 грн. на місяць, інших аліментних зобов`язань він не має, інших осіб на утриманні не має, за станом не має перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дитини, проте добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зважаючи на викладене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, тобто до [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позову з 07.12.2021 року. В судовому засіданні відповідач визнав ці позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] офіційно не працює, в звзку з народженням дитини перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, в зв`язку з зазначеним вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на своє утримання. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення даних вимог позивача про стягнення з нього аліментів на її утримання у вказаному нею розмірі до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що позивач працює на має дохід, а також на те, що він сплачує за орендовану квартиру 5000,00 грн. щомісячно, а тому не має змоги надавати допомогу і на її утримання. Разом з цим відповідачем не надано доказів вказаним твердженням, крім того, його доводи про несення ним витрат на сплату витрат на утримання квартири не звільняють його від встановленого законом обов`язку по наданню матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про необхіність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь та на її утримання підлягають задоволенню частково зі стягненням з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на її утримання до досягнення донькою - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи працездатного віку щомісячно, тобто до 02.02.2024 року, починаючи стягнення з дня подачі позову з 07.12.2021 року, в решті частини дані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у даній справі у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial