Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Хейніса\~О.\~Г. звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 19 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13676, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000062134677, укладеним 27 квітня 2012 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2012 року є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за період із 25 жовтня 2021 року по 19 грудня 2021 року на загальну суму 10626,93 грн, з яких: 3186,70 грн- заборгованість за тілом кредиту, 7390,23 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису. На підставі цього виконавчого напису 28 січня 2022 року заступником начальника відділу Другого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, кредитна заборгованість не є безспірною, вказує на порушення строків вчинення виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше п`яти років. Також, позивач зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», використало право кредитора по стягненню з [PERSON] заборгованості по кредитному договору №SAMDN50000062134677 від 27 квітня 2012 року в судовому порядку про, що свідчить виконавчий лист № 127/3916/17-ц від 20 червня 2017 року, який був пред`явлений до виконання в Замостянський ВДВС у м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та надалі виконаний боржником [PERSON] в повному обсязі. Однак, незважаючи на цю обставину, відповідач подав заяву на вчинення виконавчого напису, чим здійснив подвійне стягнення заборгованості поза межами строків позовної давності. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучений приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 05\~квітня 2022\~року витребувано в ТОВ «Фінансова компанія управління активами» копію документів, які надавалися останнім для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Третя особа своїх пояснень не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року в справі №127/3916/17 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 квітня 2012 року станом на 31 січня 2017 року в розмірі 42 271,75 грн, з яких: 3186,70 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33111,70 грн - заборгованість за процентами, 3484,22 грн заборгованість по пені та комісії, 500 грн - штраф ( фіксована частина), 1989,13 грн штраф ( процентна складова), та 1600,00 грн судового збору (а.с.16). На підставі цього рішення 20 червня 2017 року стягувачу виданий виконавчий лист, який був направлений на виконання до Замостянського ВДВС у м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 28 січня 2019 року постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості за цим виконавчим листом припинено розшук майна боржника [PERSON] у зв`язку з сплатою нею залишку боргу по виконавчому провадженню у розмірі 31\~359,53 грн із врахуванням виконавчого збору (а.с.14-15). 19 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М., вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13676, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000062134677 від 27 квітня 2012 року, укладеним нею з АТ КБ «ПриватБанк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за період з 25 жовтня 2021 року по 19 грудня 2021 року включно в загальній сумі 10 626, 93 грн, з яких: 3186,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 7390,23 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, (а.с.10). На підставі цього виконавчого напису 28 січня 2022 року заступником начальника відділу Другого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 68395067 (а.с.12-13). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 19 грудня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Позивач вказує, що нею 27 квітня 2012 року був укладений договір з АТ КБ «Приватбанк», цей договір не був нотаріально посвідчений та заборгованість по ньому стягнута з позичальника, який є позивачем в цій справі, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 в справі №127/3916/17, яке надалі виконане. Суд витребовував у відповідача копії документів, які надавалися ним для вчинення виконавчого напису, в тому числі й копію кредитного договору, який, як слідує зі змісту виконавчого напису, став підставою для його вчинення. Однак відповідач не надав суду витребуваних документів, про причини неможливості їх ненадання суд не повідомив та не надав суду жодного доказу на спростування доводів позивача про те, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1,4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що твердження позивача про відсутність нотаріального посвідчення кредитного договору від 27 квітня 2012 року, укладеного між [PERSON] та АТ КБ « Приватбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», на підставі якого було вчинено виконавчий напис №13676 від 19 грудня 2021 року, не було спростовано відповідачем, останній відповідних доказів суду не надав, суд встановлює факт відсутності нотаріального посвідчення кредитного договору від 27 квітня 2012 року, укладеного між [PERSON] та АТ КБ « Приватбанк». При відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору в нотаріуса були відсутні законні підстави вчиняти виконавчий напис №13676 від 19 грудня 2022 року. Крім того, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом установлено, що позивач заперечує суму заборгованості, посилається на те, що сума заборгованості по цьому договору стягнута рішенням суду та вказане рішення виконане, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до нотаріуса з вимогою про повторне стягнення тіла, відсотків за користування кредитом. До того ж, слід зауважити, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач, з огляду на дату укладення договору, стверджує про пропуск звернення за вчиненням виконавчого напису. Відповідач же жодного доказу на спростування і цих доводів позивача суду не надав. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України\~від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1488,60 грн (992,40 грн + 496,20 грн.). Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були\~фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved