Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.09.2021 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області, зареєстровано у реєстрі за № 1464, право власності на зазначений будинок зареєстроване згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274056687 від 09.09.2021 року за позивачем [PERSON] . Проте у належному позивачеві будинку до теперішнього часу зареєстрований відповідач [PERSON] , який є рідним братом позивача та з 2005 року не мешкає у будинку. Згідно з актом щодо встановлення факту непроживання за місцем реєстрації громадян на території Званівської сільської ради від 10.12.2021 року, складеним депутатом Званівської сільської ради Шерстюковою І.В., сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено факт непроживання за місцем реєстрації громадянина [PERSON] , [INFO] з 2005 року. Відмова відповідача в знятті з реєстрації в добровільному порядку створює перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням, примушує його сплачувати комунальні послуги, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Таким чином, враховуючи, що позивач, як власник майна, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідача негативно впливає на його матеріальний стан та порушує його права як власника. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2022 у вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року розгляд справи було відкладено через неявку відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 09.02.2022 року надав суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою : [ADDRESS] ( а.с.12-13). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 09.09.2021 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області, зареєстрованим у реєстрі за № 1464, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] ( а.с.5), право власності вищезазначеного будинку зареєстроване згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно пвро реєстрацію права власності № 274056687 від 09.09.2021 року за позивачем [PERSON] ( а.с.6) Згідно з відповіддю Званівської сільської ради Бахмутського району Донецької області (№ 2301/10-19 від 28.12.2021), що надійшла на запит суду 04.01.2022, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] ( а.с.19) Згідно з актом щодо встановлення факту непроживання за місцем реєстрації громадян на території Званівської сільської ради від 10.12.2021 року, складеним депутатом Званівської сільської ради Шерстюковою І.В., встановлено факт непроживання за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] громадянина [PERSON] , [INFO] , з 2005 року, що підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] ( а.с.10) Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно з ч.1 ст 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.156 ЖК України; ст 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності. Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку з 2005 року, ним не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved