Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 30.03.2018 року [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, від 30.03.2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в порушення умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02.09.2021 року, остання має заборгованість\~у розмірі 34475,45 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 1636,76 грн.; заборгованість за пенею та комісією 32838,69 грн.. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.01.2022 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглядати без участі сторони позивача. Відповідач до суду подала письмові пояснення у справі, в яких частково заперечувала проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, відповідач вказала, що нею 30.03.2018 року дійсно була підписана Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг, згідно якої їй було відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15000,00 грн.. Однак, як вказує відповідач, у вказаній анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг не була зазначена процентна ставка, а також, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідач, посилаючись на правові висновки, зокрема, Великої Палати Верховного Суду, які викладено в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, зауважила, що надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Як вказала відповідач, між нею та позивачем не було обумовлено у письмовому вигляді: ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тобто, на думку відповідача, позивачем не надано жодних належних доказів існування за вказаним кредитним договором пені та комісії. У своїх письмових поясненнях відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 1636,76 гривень, оскільки, як вона вказала, дійсно користувалася кредитними коштами. Враховуючи викладене, відповідач не заперечувала проти задоволення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , в частині стягнення загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 1636,76 гривень та витрат по сплаті судового збору у розмірі, пропорційному до задоволеної частини вимог - 107,77 гривень. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 30.03.2018 року [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, від 30.03.2018 року, на підставі якої відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 0,00001 % річних за пільговий період, що складає 62 дні; 3,2 % щомісячно, що нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період; 6,4 % щомісяця, у разі наявності простроченої заборгованості. (а. с. 27) В порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. Як вказано позивачем, станом на 02.09.2021 року, відповідач має заборгованість у розмірі 34475,45 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 1636,76 грн.; заборгованість за пенею та комісією 32838,69 грн. (а. с. 26). Відповідач не заперечує, що прізвище її було [PERSON] , в 2021 році вона отримала паспорт на прізвище [PERSON] . Згідно копії паспорту громадянина України № [NUMBER] , від 22.02.2021 року, орган видачі 5114, він виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] (а. с. 45). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно норми ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов`язання по договору не виконував, що є порушенням\~Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~та умов кредитного договору. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті\~кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2\~статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно\~ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Ст. 629 ЦК України\~передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 1636,76 гривень, підлягає задоволенню. Разом з тим, за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, у анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, від 30.03.2018 року, яка підписана між сторонами, - процентна ставка не зазначена. До того ж, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За змістом ч. 2 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із наданих позивачем доказів, не вбачається того, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять особистого підпису відповідача, з чого слідує, що надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі ж висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду та викладено в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Тобто, суд касаційної інстанції зазначив, що визначальним у даній ситуації є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Окрім того зазначена правова позиція міститься також постанові Верховного суду, від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15); у постанові, від 03.07.2019 року по справі №342/180/17; у постанові, від 07.05.2020р. у справі №127/14769/16-ц; у постанові, від 22.07.2020р. у справі №127/23009/16-ц; у постанові, від 27.07.2020 року по справі №188/1815/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Також, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та відповідачем було обумовлено у письмовому вигляді: ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України, від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності - не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, що мається в даному випадку, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, у сумі 1636,75 гривень та зазначає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, у розмірі 32838,69 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 2270,00 грн. (а. с. 1). З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 107,77 гривень (34475,45 гривень загальні вимоги позивача (100%); 1636,75 гривень заборгованість, яка підлягає стягненню (4,75%); 2270,00 гривень сплачений судовий збір (100%); 107,82 гривень судовий збір, який підлягає стягненню (4,75%)).

Outcome: partial