Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ», в якому просить визнати за ним майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 25.10.2017 року між [PERSON] та ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 4-го кварталу 2019 року вказану вище квартиру. 08.02.2018 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до вказаного попереднього договору, зокрема, було додано характеристику об`єкта нерухомості, а саме відповідач зобов`язувався передати позивачу квартиру [ADDRESS] . Ціну квадратного метра було змінено на 12 000,00 грн за 1 кв.м. 25.10.2017 року між сторонами укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/4С-К740. Позивачем сплачено вартість об`єкту нерухомості, що підтверджено квитанціями про сплату коштів. Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо передачі у власність вказаного майна. Із засобів масової інформації позивачу стало відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою [ADDRESS] , зупинено через самовільне будівництво без дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2017 року між ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., за реєстровим номером 1230, згідно з пунктом 1 якого сторони зобов`язуються у строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики, якої вказано у п.п. 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, а саме: секція 4, поверх 22, номер квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість. Відповідно до п.п. 1.3 попереднього договору, плановий термін закінчення будівництва IІ квартал 2019 року. Згідно п.п 1.4 попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір купівлі-продажу протягом IV кварталу 2019 року але не раніше отримання ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» правовстановлюючих документів на об`єкт. 08.02.2018 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до вказаного попереднього договору, зокрема, було додано характеристику об`єкта нерухомості, а саме відповідач зобов`язувався передати позивачу квартиру [ADDRESS] . Ціну квадратного метра було змінено на 12 000,00 грн за 1 кв.м. 25.10.2017 року між ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» і [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/4С-К740, згідно п. 1 якого для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором, укладеним 25.10.2017 року, щодо укладення та посвідчення основного договору - Договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов`язань, [PERSON] сплачує на користь ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 договору. Вказана сума грошових коштів, після належної сплати зараховується ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» до платежів за основним договором. Відповідно до розділу 2 зазначеного договору, розрахунки по договору здійснюються шляхом перерахування [PERSON] грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ». Загальний розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язань згідно розділу 1 договору, становить 668 750,00 грн. 08.02.2018 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою було змінено п.1.2 розділу 1 договору та п.2.2 та п.2.3. розділу 2 договору та п.3.2.3.розділу 3 договору. Наявними в матеріалах цивільної справи копіями квитанцій підтверджується факт оплати позивачем вартості квартири, яка є об`єком незавершеного будівництва. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду не надано даних про введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачем виконані свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири в будинку, який на даний час не прийнятий в експлуатацію, а тому позивач має майнові права на вказаного об`єкт. Доводи та обґрунтування позову стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів безпідставності позовних вимог. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі доказів, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача останні не спростовані, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved