Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] позичив у нього 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути до 01 березня 2019 року. Однак відповідач дані зобов`язання не виконав, належні грошові кошти не повернув. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу за договором позики не виконав, в зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, тому суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства\~\~\~(ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень\~ст. 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний передати позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] уклав договір позики з позивачем по справі [PERSON] , за яким відповідач отримав у позивача грошові кошти у сумі 6000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 1 березня 2019 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 7). Даний борг відповідач не повернув. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Згідно зі ст. ст. 526, 530\~ЦК\~України зобов`язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 192 ЦК України). Згідно правової позиції викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс 18) суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. \~Відповідно 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved