Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , автомобіль «PEUGEOT 208», 2014 року випуску, білого кольору, автомобіль марки «SUBARU OUTBACK», 2007 року випуску сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; розділити майно між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 77,6 кв.м; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частку вартості автомобіля марки «SUBARU OUTBACK», 2007 року випуску сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 146 395,84 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частку вартості автомобіля марки «PEUGEOT 208», 2014 року випуску, білого кольору, в розмірі 110 140 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2021 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; у судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2022 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру під [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шикунова А.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Швець А.В. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 29.06.2021 року (а.с. 65-71). Вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів. 25 квітня 2010 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 649. Сторони мають синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 жовтня 2010 року та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 травня 2018 року (а.с. 11-12). Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025849479 від 04 березня 2020 року, 30 березня 2018 року за актовим записом № 1048 було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , а відомості про батька були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У подальшому (на підставі висновку від 10 квітня 2018 року, заяви матері про визнання батьківства від 23 травня 2018 року, нотаріально посвідченої заяви батька про визнання батьківства від 20 квітня 2018 року, на підставі ст. 126 СК України) було внесено зміни до актового запису № 1048 від 30 березня 2018 року про народження дитини: ім`я дитини « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », прізвище дитини « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », зазначено батьком дитини « [PERSON] », що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025849479 від 04 березня 2020 року (а.с. 91-93). Так, відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою; така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану; якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у цивільній справі № 232/4300/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається із заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у цивільній справі № 232/4300/12 (а.с. 73), воно містить відмітку про набрання законної сили 04.01.2013 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2020 року у цивільній справі № 232/4300/12 було відмовлено [PERSON] у поновлені строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у справі № 232/4300/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року по справі № 232/4300/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без задоволення. Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у цивільній справі № 232/4300/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2012 року було залишено без змін. Постанова Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у цивільній справі № 232/4300/12 набрала законної сили 14.01.2021 року відповідно до ст. 384 ЦПК України. Таким чином, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у цивільній справі № 232/4300/12 (а.с. 16), вже містить відмітку про набрання законної сили 14.01.2021 року. Разом з тим, постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року було встановлено, що «після ухвалення рішення про розірвання шлюбу [PERSON] повідомляв суду про себе як неодружену особу 14.07.2017 року; більше того, 20 квітня 2018 року [PERSON] звертався з заявою про визнання батьківства, в якій зазначив, що батьки дитини у шлюбі не перебувають; указані обставини свідчать про те, що відповідач знав про розірвання шлюбу між ним та позивачкою; доводи [PERSON] про те, що між сторонами фактично існували шлюбні відносини до 2019 року є безпідставними, оскільки документально не підтвердженні та заперечуються [PERSON] ». Зазначені обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Крім того, 25.04.2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим № 952 було посвідчено заяву [PERSON] про визнання батьківства відносно народженого [INFO] [PERSON] сина [PERSON] ; окрім іншого, у заяві вказано, що батьки дитини у шлюбі не перебувають (а.с. 94). Таким чином, [PERSON] не доведено факт проживання ним з [PERSON] як сім`єю у період після 04.01.2013 року, та така вимога у цивільній справі № 127/13279/21 ним і не заявлялася (відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках). При цьому, зміна дати набрання законної сили заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у цивільній справі № 232/4300/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу з 04.01.2013 року на 14.01.2021 року, тобто на 8 років, без виключних на те підстав, жодним чином не відповідає принципу юридичної визначеності. Принцип юридичної визначеності (принцип res judicata) є одним із основоположних аспектів верховенства права, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Принцип юридичної визначеності також відображений і у остаточному Рішенні Європейського суду з прав людини від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04). Дії [PERSON] , спрямовані на оскарження та перегляд рішення суду про розірвання шлюбу, враховуючи тривалу обізнаність як про його існування, так і про його правові наслідки, що достеменно встановлено судом, є недобросовісними діями, що порушують принцип юридичної визначеності. Отже, на переконання суду, сторони перебували у шлюбі у розумінні ст. 60, 114 СК України та ст. 368 ЦК України у період з 25.04.2010 року до 04.01.2013 року включно. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Дійсно, у спірний період [PERSON] набула право власності на квартиру під [ADDRESS] , автомобіль марки (моделі) «PEUGEOT-208», 2014 року випуску, автомобіль марки (моделі) «SUBARU OUTBACK», 2007 року випуску. Однак, на переконання суду, вказане майно не підлягає поділу між сторонами відповідно до ч.1 ст. 71 СК України як спільне сумісне майно. Отже, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 60, 71, 114 СК України, ст. 368 ЦК України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: dismissed