Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Грідін В.В. 23.11.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 16280,38 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 05.10.2020 року о 14 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті бул. Перова - пр-т А. Навої сталося ДТП за участю автомобілів «Хонда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та нанесення матеріальних збитків. Зазначив, що вина [PERSON] встановлена постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.10.2020 року у справі № 755/15611/20, згідно з якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі ( поліс № 195703398) від 11.10.2019 року. Вказав, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило на користь потерпілої особи суму страхового відшкодування у розмірі 16280,38 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 16280,38 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року було прийнято до розгляду вказану цивільну справу та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2020 року о 14 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті бул. Перова - пр-т А. Навої сталося ДТП за участю автомобілів «Хонда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та нанесення матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.10.2020 року у справі № 755/15611/20, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 33-34). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі (поліс № 195703398) від 11.10.2019 року (а.с. 11). Потерпіла особа, власник транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] 13.10.2020 року звернулась до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про відшкодування збитків (а.с. 17). На підставі розрахунку страхового відшкодування, страхового акту № ЦВ/20/6985 від 04.01.2021 року та № ЦВ/20/6985/1 позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16280,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14189 від 04.01.2021 року та № 16404 від 19.04.2021 року (а.с. 35-37, 39-41). Отже, загальний розмір фактично понесених витрат ТДВ СК «Альфа-Гарант» склав 16280,38 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Згідно з ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.38.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення страхового відшкодування. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери». Згідно завдання доручення № 157 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, акту прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року та детального розрахунку та опис робіт (наданих послуг) від 18.11.2021 року виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року вартість послуг становить 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Згідно з детальним розрахунком та описом робіт ( наданих послуг) виконаних за договором про надання правничої допомоги, серед витрат на правову допомогу, які поніс позивач, вказано: консультація клієнта щодо порядку та строків надання правничої допомоги, формування правової позиції; підготовка позовної заяви для подачі до суду; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду. Виходячи із наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., що документально підтверджено матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved