Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), відповідно до якого просила надати дозвіл на виготовлення та оформлення всіх необхідних документів для виїзду за кордон на навчання, отримання страхового полісу, відкриття візи неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , до Чеської Республіки та інших країн Шенгенської угоди з метою навчання строком з 01.09.2022 до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 22.06.2002 до 06.02.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільний син сторін залишився проживати разом з матір`ю на тимчасово окупованій території у м. Севастополь. З урахуванням думки та інтересів дитини, позивачем спільно з сином було прийнято рішення про подальше навчання дитини за кордоном. З 30.06.2019 по 31.07.2019 [PERSON] перебував в Чеській Республіці з метою вивчення чеської мови у ТОВ «Мовна школа «Гоу Стаді Груп» у Празі, де 29.07.2019 отримав свідоцтво про закінчення канікулярного курсу чеської мови в загальному обсязі 80 годин з рівнем успішності «дуже добре». Витрати на навчання та поїздку сина позивач понесла одноособово. Маючи намір продовжити навчання спільного сина за кордоном у Чеській Республіці після закінчення школи з вересня 2022 року позивач здійснює необхідні дії, пов`язані з оформленням необхідних для цього документів, у тому числі і щодо оформлення довгострокової візи. Одним з документів, які необхідні для отримання довгострокової візи з метою навчання у Чеській Республіці, у випадку, якщо дитина не досягла 18-річного віку, є згода батьків на проживання дитини в країні. Згода обох батьків необхідна також для оформлення інших документів, що пов`язані з виїздом неповнолітнього за кордон з метою навчання у тому числі для отримання документів, які необхідні для надання до посольства Чеської Республіки. Водночас отримати згоду від відповідача позивач позбавлена можливості, оскільки позивачу невідомо де наразі перебуває відповідач, а за останньою відомою адресою: [ADDRESS] відповідач відсутній. На думку позивача, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, будь-якої участі у вихованні спільного сина не приймає, життям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає, має заборгованість по аліментам, яка станом на 02.02.2021 склала 179\~874, 67 грн. При цьому, місцезнаходження відповідача невідоме. За таких обставин, оскільки в силу вимог абз. 2 ч. 3 ст. 313 ЦК України, неповнолітньому [PERSON] не потрібна згода батька на виїзд за межі України, однак така згода є вимогою чеської сторони для отримання необхідної сину візи певної категорії (навчання), при цьому, відповідач таку згоду у добровільному порядку не надає, місцезнаходження відповідача позивачу невідоме, свої батьківські обов`язки відповідач не виконує, життям дитини не цікавиться, відтак позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 23.07.2021 ухвалою Київського апеляційного суду Шевченківський районний суд м. Києва визначено для розгляду вказаної цивільної справи. 30.08.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 08.11.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 16.02.2022 від Шевченківської окружної прокуратури м. Києва надійшов лист про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів неповнолітнього [PERSON] у вказаній справі. 25.02.2022 від представника позивача надійшла заява розгляд справи за його відсутності позивача та представника позивача та закриття підготовчого засідання. 06.06.2022 від представника позивача надійшла заява розгляд справи за його відсутності позивача та представника позивача та закриття підготовчого засідання. 13.06.2022 у судовому засіданні закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, через підсистему «Електронний Суд» надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідач в судові засідання не з`являється, при цьому належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, відзив не подав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ч.1,\~3\~ст.\~313\~ЦК України,\~фізична особа\~має право\~на свободу\~пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22.06.2002 до 06.02.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі (рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 10.12.2013 у справі № 763/6105/13-ц, яким встановлено зазначені обставини). Від шлюбу сторони мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 237). Як пояснила позивач у своєму позові і вказана обставина підтверджується матеріалами справи, після розірвання шлюбу спільний син сторін залишився проживати разом з нею на тимчасово окупованій території у м. Севастополь за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що син сторін, [PERSON] , навчається у приватному навчальному закладі «Харківська загальноосвітня онлайн-школа І-ІІІ ступенів «Альтернатива» Харківської області» з 16.09.2019 по день видачі Довідки (16.06.2021). З матеріалів справи також вбачається, що витрати за навчання спільного сина несе позивач. Як пояснила позивач у своєму позові, з урахуванням думки та інтересів дитини, нею спільно з сином було прийнято рішення про подальше його навчання за кордоном. Так, з 30.06.2019 по 31.07.2019 [PERSON] перебував в Чеській Республіці з метою вивчення чеської мови у ТОВ «Мовна школа «Гоу Стаді Груп» у Празі, де 29.07.2019 отримав свідоцтво про закінчення канікулярного курсу чеської мови в загальному обсязі 80 годин з рівнем успішності «дуже добре», яке знаходиться в матеріалах справи. 11.05.2021 між ТОВ «Мовна школа «Гоу Стаді Груп» та [PERSON] укладено Договір № К2021855 на надання освітніх послуг, за умовами якого Клієнт (син сторін) проходить навчання на мовних курсах, вступ навчального закладу с 01.09.2022, програма включає 870 навчальних годин по чеській мові і 150 навчальних годин мовної підготовки до вступних іспитів на економічні спеціальності та реалізується з 01.09.2022 по 31.08.2023. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вчиняються дії щодо отримання довгострокової візи для спільного сина сторін з метою навчання в Чеській Республіці, зокрема, на ім`я [PERSON] відкрито банківський рахунок, на який внесено необхідну суму коштів, на ім`я сина позивача також внесена плата за бронювання гуртожитка для забезпечення проживання останнього на території ЧР. Судом також встановлено, що для отримання довгострокової візи з метою навчання в Чеській Республіці необхідна, у тому числі згода батьків у разі якщо дитина не досягла 18-річного віку. Позивач пояснила, що отримати таку згоду позбавлена можливості, оскільки місцезнаходження відповідача їй невідоме, останній не цікавиться життям сина, не сплачує аліменти, зв`язку з сином не підтримує. Відповідач у свою чергу у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, встановлені у судовому засіданні обставини належними та допустимими доказами не спростував. Також в матеріалах справи наявні відомості про відкриті виконавчі провадження відносно відповідача щодо стягнення аліментів з останнього на утримання спільного з позивачем сина. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже судом встановлено, що в силу вимог ст. 313 ЦК України, неповнолітній [PERSON] має право на вільний самостійний виїзд за межі України, оскільки досяг шістнадцятирічного віку. При цьому, судом також враховано те, що без згоди батька останній позбавлений можливості зібрати необхідні документи та отримати довгострокову візу для навчання в Чеській Республіці, оскільки такими є вимоги приймаючої країни. Враховуючи встановлені у справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу ; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так позивач вказує, що ним додатково понесено витрати на переклад документів, доданих до позовної заяви на українську мову у розмірі 1\~430, 00 грн., що підтверджується наданим рахунком-фактурою № БП-0336 від 09.07.2021, копією квитанції від 09.07.2021, копією акту прийому-передачі виконаних робіт від 09.07.2021. За таких обставин, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд відносить витрати на проведення переклад документів, наданих до матеріалів справи в якості доказів до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та вважає позовні вимоги в частині стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат надано: Як вбачається матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат надано: копію Договору № 18/06/21/1 про надання правової допомоги від 18.06.2021, укладеного з адвокатом Васильєвим С.В., копію Додатку №1 до вказаного Договору, з якого вбачається, що гонорар адвоката складає 13\~750, 00 грн. і сплачується позивачем на умовах 100% попередньої оплати, копію Додатку №2 до вказаного Договору, в якому зазначена загальна вартість послуг, наданих адвокатом, а також перелік робіт та послуг, копію Акту про оплату послуг відповідно до Додатку № 1 до Договору від 18.06.2021, копію Ордеру Серія АІ № 1129138, виданого адвокату Васильєву С.В, на представництво інтересів [PERSON] від 05.07.2021, копію Квитанції № 18/06/21/1 від 18.06.2021. З огляду на зазначене, а також враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 13\~750, 00 грн. При цьому, суд вважає, що зазначені витрати на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved