Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

30 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила зобов`язати відповідачів демонтувати встановлені огорожі у вигляді дерев`яних парканів, вигрібну яму та прибрати дерев`яні вироби і відходи з частини [ADDRESS] і не чинити їй перешкод у користуванні даною вулицею загального користування для доступу (заїзду, проходу) до її господарства. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є членом господарства, головою якого є її мати [PERSON] , яке розташоване на земельній ділянці орієнтованою площею 0,18 га за адресою: [ADDRESS] . Крім них членами домогосподарства є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . По сусідству з ними за адресою: [ADDRESS] , проживають відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] з членами своїх сімей. Заїзд до їх домогосподарства, як і до інших домогосподарств по [ADDRESS] , яка є вулицею загального користування населеного пункту с. Віжомля Яворівського району Львівської області. До осені 2017 року жодних проблем чи перешкод в користуванні [ADDRESS] не виникало, всі сусіди дотримувалися встановленого порядку користування вулицею загального користування та загальноприйнятих правил добросусідства. Однак в жовтні 2017 року без будь-яких пояснень та погоджень [PERSON] та [PERSON] перегородили вулицю Зелену дерев`яним парканом, чим було позбавлено її, як і решту членів домогосподарства, існуючого доступу (проходу, заїзду) до домогосподарства. Її звернення та вимоги до відповідачів припинити свої протиправні дії та демонтувати встановлений паркан виявилися безрезультатними. Навпаки [PERSON] та [PERSON] разом з членами своєї сім`ї стали погрожувати фізичною розправою, обзивати нецензурними словами. Також її та її матері [PERSON] усні звернення до голови Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області не принесли бажаного результату. Колишня голова сільської ради лише обіцяла створити комісію для врегулювання виниклої ситуації. В подальшому [PERSON] та [PERSON] додатково встановили ще один дерев`яний паркан, самовільно захопивши в своє користування частину вулиці загального користування. На захопленій частині вулиці відповідачі влаштували вигрібну яму та складування дерев`яних виробів і відходів. 24 вересня 2020 року її мати [PERSON] , як голова господарства звернулася з письмовою заявою на ім`я голови Віжомлянської сільської ради [PERSON] по факту незаконного перекриття вулиці Зеленої. На підставі її заяви була створена комісія, яка провела обстеження вулиці та дане питання було винесено на сесію сільської ради. Рішенням Віжомлянської сільської ради №1588 від 23 жовтня 2020 року «Про відновлення проїзду» було зобов`язано [PERSON] демонтувати самовільно встановлену огорожу, яка перекриває прохід з вул. Зеленої до домогосподарства [PERSON] . Однак, незважаючи на прийняте рішення органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції по вирішенню конфліктного спору, [PERSON] , як і члени його сім`ї, проігнорували його виконання. Оскільки протиправними і незаконними діями відповідачів грубо порушено її право щодо користування вулицею загального користування, відповідачі злісно не виконують рішення органу місцевого самоврядування, продовжують незаконно утримувати частину вулиці, чим перешкоджають їй та членам її сім`ї в належному доступі до їхнього домогосподарства, тому вона змушена звертатися за захистом свого порушеного права з даним позовом до суду. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 травня 2021 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні дорогою, в якій просив зобов`язати [PERSON] та [PERSON] демонтувати встановлену огорожу у вигляді сітки-рабиці оцинкованої та господарську споруду (літню кухню) з частини [ADDRESS] , що проходить вздовж його домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , і вздовж домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та не чинити йому перешкод в користуванні даною вулицею загально користування для доступу (заїзду, проходу) по ній. Свої вимоги мотивував тим, що з 2016 року почали виникати проблеми з проходом з [ADDRESS] до об`їзної дороги та городів, зокрема, у [PERSON] та її матері [PERSON] із усіма сусідами, в тому числі із ним та членами його домогосподарства, які проходили через їх подвір`я, незважаючи на те, що на місці, де мала проходити дорога, вздовж домоволодіння відповідачів за зустрічним позовом, ними ж, приблизно у 1970 році була побудована літня кухня, а проїзд та прохід через подвір`я було перекрито повністю. З метою вирішення спору щодо користування дорогою він звернувся до органу місцевого самоврядування. За результатами розгляду його звернення було складено акт обстеження земельної ділянки та прийнято рішення, яким зобов`язано [PERSON] демонтувати огорожу за її господарською будівлею та відновити прохід з його домогосподарством до об`їзної дороги. Також в акті обстеження земельної ділянки зазначено, що на вулиці загального користування розташована господарська будівля [PERSON] , якою є діюча літня кухня. Оскільки [PERSON] та [PERSON] грубо порушено його право щодо користування вулицею загального користування, відповідачі злісно не виконують рішення органу місцевого самоврядування, продовжують незаконного утримувати частину вулиці, чим перешкоджають йому та членам його сім`ї в належному користуванні дорогою загального користування, від змушений звернутися до суду з даною зустрічною позовної заявою . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 червня 2021 року поновлено представнику відповідача строк для подання зустрічного позову та такий прийнято до спільного розгляду. 01 листопада 2021 року [PERSON] подала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме вимоги у виді зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] демонтувати встановлені огорожі у вигляді дерев`яних парканів, вигрібну яму та прибрати дерв`яні вироби і відходи з частини вулиці Зеленої в с.Віжомля Яворівського району Львівської області. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2021 року було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні дорогою, та за зустрічним позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~Яворівська міська\~рада Яворівського\~району Львівської\~області,\~про усунення\~перешкод у\~користуванні дорогою,\~в частині\~зобов`язання відповідачів\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~демонтувати встановлені\~огорожі у\~вигляді дерев`яних\~парканів,\~вигрібну яму\~та прибрати\~дерев`яні вироби\~і відходи\~з частини\~вулиці Зелена\~в с.\~Віжомля Яворівського\~району Львівської\~області. 24 листопада 2021 року представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Дзидз А.В. подав заяву про зміну предмету спору, в якому просив зобов`язати [PERSON] та [PERSON] демонтувати встановлену огорожу у вигляді сітки-рабиці оцинкованої та будівлі Б1 (літня кухня) В1 (господарська будівля) та Г1 (сарай) згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , з частини [ADDRESS] , що проходить вздовж домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та не чинити [PERSON] перешкод в користуванні даною вулицею. 24 січня 2022 року представник відповідача [PERSON] подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] 24 січня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Варениця В.С. подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив заявлену позовну вимогу до відповідача [PERSON] розглядати в такій редакції: зобов`язати відповідача [PERSON] демонтувати самовільно встановлену огорожу у вигляді металевої сітки на проїзді загального користування з [ADDRESS] та не чинити перешкод в користуванні даним проїздом загального користування для доступу до її домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року було закрито провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні дорогою в частині позовних вимог до [PERSON] , та закрито провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Яворівська міська рада Яворівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні дорогою (в зв`язку із смертю [PERSON] ). Також ухвалами Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року та 13 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] дав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Додатково пояснив, що у 2017 році відповідач [PERSON] з покійним [PERSON] поставили дерев`яну огорожу на дорозі загального користування, чим перегородили позивачц прохід (проїзд) до її домогосподарства. Відповідачі після подання позову демонтували огорожу. Однак 03 січня 2022 року [PERSON] знову встановив нову огорожу (сітку-рабицю). Через декілька днів після цього відповідач забрав її з дороги. Однак відповідач забрав цю огорожу лише частково та прикріпив її до своєї огорожі, тобто може в будь-який час знову перекрити нею дорогу. Тому в порядку ст. 152 Земельного кодексу України [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити позивачу перешкод в користуванні дорогою в майбутньому, оскільки такі протиправні дії відповідача мають систематичний характер, зокрема, він вже двічі встановлював огорожу на дорозі та зможе безперешкодно зробити це в майбутньому. Отже, на даний час існує перешкода в користуванні заїздом, оскільки, сітка хоча і була повторно знята, однак вона не забрана, а прикріплена до сітки [PERSON] та в будь-який час може бути знову встановлена. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечив. Пояснив, що протягом 27 років проживає за адресою: [ADDRESS] . В 2016 році брат позивачки побив його дружину, тоді між їхніми сім`ями розпочалися конфлікти. Першого разу дерев`яну огорожу на спірній дорозі у 2016 році встановив його тесть [PERSON] , він жодного відношення до встановлення даної огорожі не мав. Після подання [PERSON] він разом з тестем добровільно розібрали дану огорожу в квітні 2021 року. Однак коли вони розібрали свою огорожу, позивач на тому ж місці встановила свою огорожу (сітку), потім трохи перемістила її ближче до свого будинку. 03 січня 2022 року він встановив нову огорожу (металеву сітку) паралельно огорожі позивача, оскільки тривав спір. Він встановив цю огорожу, щоб змусити позивача забрати свою сітку, однак через три дні він, порадившись з адвокатом, свою огорожу зняв. Після цього він огорож не встановлював і не має наміру встановлювати. А також не чинив позивачу перешкод в користуванні дорогою в будь-який інший спосіб. Також до цього часу позивач користується дорогою без перешкод. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов заперечив. Пояснив, що [PERSON] відносно проїзду встановив тимчасову сітку з врахуванням рішення Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області № 128 від 26 серпня 2016 року та акту комісії Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області від 16 серпня 2016 року. Однак 06 січня 2022 року [PERSON] , після консультації з ним, сітку самостійно зняв і повністю звільнив проїзну частину. На даний час відсутні будь-які перешкоди щодо користування [PERSON] спірною дорогою. Також безпідставними є твердження позивача і її представника про систематичне чинення [PERSON] перешкод у користуванні цією дорогою, оскільки відповідач лише один раз встановив огорожу (сітку-рабицю) 03 січня 2022 року, яку самостійно забрав через три дні, а щодо встановлення дерев`яної огорожі в 2017 році заперечує, оскільки цю огорожу встановлював [PERSON] . Також зазначив, що в даному випадку фактично відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Суд встановив, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає в сусідньому домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту комісії Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області від 16 серпня 2016 року встановлено, що згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель по Віжомлянській сільській раді через земельну ділянку [PERSON] до земельної ділянки [PERSON] вулиця загального користування не передбачена. Відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель по Віжомлянській сільській раді через земельну ділянку [PERSON] передбачена вулиця загального користування, на якій розташована господарська будівля [PERSON] , тому мешканці домоволодіння [PERSON] вимушені проходити через її подвір`я, що викликало конфлікт між сім`ями. Комісія рекомендувала: громадянці [PERSON] здійснювати прохід до [ADDRESS] з північної сторони через об`їзну вулиці; для уникнення подальшого конфлікту між громадянами [PERSON] та [PERSON] та щоб не звільняти вулицю загального користування від забудови мешканцям домоволодіння: [PERSON] здійснювати прохід до городів через об`їзні вулиці з [ADDRESS] , мешканцям домоволодіння [PERSON] здійснювати прохід до [ADDRESS] через об`їзну вулицю з північної сторони. Рішенням Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області № 128 від 26 серпня 2016 року вирішено зобов`язати/рекомендувати громадянці [PERSON] демонтувати огорожу за господарською будівлею домогосподарства [PERSON] та відновити прохід з домогосподарства [PERSON] до об`їзної дороги. Рішенням Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області № 1588 від 23 жовтня 2020 року вирішено зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно встановлено (огорожу) яка перекриває прохід з вулиці Зеленої до домогосподарства [PERSON] . Згідно з актом обстеження земельної ділянки загального користування від 26 листопада 2020 року було встановлено, що [PERSON] не виконав рішення сесії Віжомлянської сільської ради від 23 жовтня 2020 року № 1588 «Про відновлення проїзду», а саме не демонтував самовільно встановлену огорожу, яка перекриває похід з [ADDRESS] до домогосподарства [PERSON] . Відповідно до листа Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 09 листопада 2021 року встановлено: генеральним планом с. Віжомля передбачена дорога загального користування по [ADDRESS] , вздовж домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та вздовж домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; будівля Б1 (літня кухня), В1 (господарська будівля), Г1 (сарай) згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на дорозі загального користування по [ADDRESS] , яка проходить вздовж домоволодіння [PERSON] та вздовж домоволодіння [PERSON] . Згідно з актом обстеження від 03 лютого 2022 року, комісією Яворівської міської ради Львівської області було проведено обстеження земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] . Факту встановлення огорожі на проїзній частині [PERSON] не виявлено. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, на яку посилається позивач та її представник, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Отже, відповідно до змісту наведеної норми власник та/чи користувач земельної ділянки має право вимагати від інших осіб усунення порушень його прав на землю (у спірному випадку право користування дорогою загального користування для проходу (проїзду) до свого домогосподарства). Відповідно, в такому випадку такий особа власник та/чи користувач повинен довести факт порушення свого права, зокрема, хто і в який спосіб порушив чи порушує дане право. Як описано вище, позивач [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] постійно чинить їй перешкоди у користуванні вулицею загального користування для доступу (заїзду, проходу) до її господарства ( [ADDRESS] ). Зокрема, позивач та її представник стверджують, що [PERSON] , а раніше і його тесть [PERSON] (який помер [INFO] ), в жовтні 2017 року без будь-яких пояснень та погоджень перегородили вулицю Зелену дерев`яним парканом, а 03 січня 2022 року [PERSON] на тому ж місці знову встановив нову огорожу (сітку-рабицю). Водночас, суд також встановив з пояснень відповідача, який представник позивача фактично не заперечив і не спростував, що через декілька днів після цього відповідач добровільно забрав огорожу з дороги і після цього цієї чи іншої огорожі на спірній дорозі не встановлював (будь-яких доказів протилежного позивач суду не надала). Дана обставина також підтверджується описаним вище. Наведене також підтведжується актом обстеження від 03 лютого 2022 року, згідно з яким комісією Яворівської міської ради Львівської області було проведено обстеження земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] , факту встановлення огорожі на проїзній частині [PERSON] не виявлено. Позивач та її представник також не надали суду жодних доказів встановлення відповідачем [PERSON] огорожі на спірній частині дороги після 03 лютого 2022 року чи чинення [PERSON] будь-яких інших перешкод в користуванні дорогою. При цьому, суд зазначає, що положенням ст. 152 Земельного кодексу України одним із способів захист прав на земельні ділянки передбачено, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, в тому числі і на майбутнє. Проаналізувавши зміст наведеної вище норми ст. 152 Земельного кодексу України, суд зазначає, що для застосування такого способу захисту прав та законних інтересів як запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав в майбутньому, позивач повинен довести існування реальної небезпеки вчинення відповідачем протиправних дій в майбутньому, зокрема, систематичного здійснення ним протиправних дій, які порушують права позивача на користування спірною земельною ділянкою, чи інших дій, які можуть свідчити про таку небезпеку, наприклад, підготовка засобів і знарядь, здійснення певних організаційних дій тощо. Як описано вище, представник позивача зазначав, що [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні дорогою в майбутньому, оскільки протиправні дії відповідача щодо чинення їй таких перешкод мають систематичний характер, зокрема, він вже двічі встановлював огорожу на дорозі та зможе безперешкодно зробити це в майбутньому, так як сітка хоча і була повторно знята, однак не забрана повністю, а прикріплена до огорожі [PERSON] та в будь-який час може бути знову встановлена. Однак, на думку суду, доводи і обставини, на які посилаються позивач та її представник, не свідчать безумовно та не підтверджують як систематичного здійснення [PERSON] протиправних дій, які порушують права [PERSON] на користування спірною дорогою, так і існування обставин, які об`єктивно свідчать про реальну небезпеку вчинення ним таких дій. Так, щодо тверджень позивача та її представника про систематичність вчинення [PERSON] таких дій, суд зазначає таке. Під систематичністю слід розуміти постійне, періодичне та/чи неодноразове вчинення особою певний спірних дій. На обґрунтування цих доводів сторона позивача зазначає, що [PERSON] вже двічі вчиняв певні активні дії з метою чинення [PERSON] перешкод в користуванні дорогою, а саме у жовтні 2017 року разом з тестем [PERSON] (який помер [INFO] ), перегородили вулицю дерев`яним парканом, а 03 січня 2022 року сам [PERSON] на тому ж місці знову встановив нову огорожу (сітку-рабицю). [PERSON] визнає лише факт встановлення ним сітки-рабиці 03 січня 2022 року, а щодо встановлення дерев`яної огорожі в 2017 році заперечує, стверджуючи, що цю огорожу встановлював сам [PERSON] . Зі свого боку, позивач і її представник не надали жодних доказів встановлення огорожі в 2017 році саме відповідачем [PERSON] , чи його активної дієвої участі (допомоги) у встановлення цієї огорожі. А металеву огорожу, яку він встановив 03 січня 2022 року і чого відповідач не заперечує, самостійно і добровільно забрав з дороги через три дні після її встановлення, після консультації з адвокатом. Отже, стороною позивача не доведено систематичного здійснення [PERSON] протиправних дій, які порушують права [PERSON] на користування спірною дорогою. А твердження представника позивача на те, що [PERSON] в майбутньому, в будь-який час зможе встановити огорожу на дорозі, оскільки сітка, хоча і була знята, однак не забрана повністю, а прикріплена до огорожі [PERSON] , на думку суду, є лише припущенням, яке не підтверджене будь-якими доказами. При цьому, суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак в порушення зазначених вище вимог процесуального закону позивач [PERSON] та її представник належними, допустимими та достатніми доказами не довели та не підтвердили обставин, на які позивач посилається як на обґрунтування свої позовних вимог. Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що належних доказів, які б об`єктивно та безумовно підтверджували, що відповідач [PERSON] на даний чинить їй перешкоди у користуванні вулицею загального користування, а саме на [ADDRESS] , для доступу (заїзду, проходу) до її господарства, чи цілком реально може вчинити такі дії в майбутньому, позивач суду не надала. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Щодо доводів представника відповідача про те, що в даному випадку фактично відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі, суд зазначає, що відповідач та його представник вже двічі заявляли відповідні клопотання, які були вирішені ухвалами суду від 24 січня 2022 року та 13 квітня 2022 року.

Outcome: dismissed