Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] у с. Звиняче Ружинсркого району Житомирської області помер її батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 5.6746 га, розташована на території Новочорнорудської ( Жовтневої) сільської ради Ружинського району Житомирської області, земельна ділянка площею 0,25 га, розташована на території Новочорнорудської (Жовтневої) сільської ради Ружинського району Житомирської області. Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивачка по справі. Позивачка своєчасно у встановлений законом строк прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до Ружинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державних актів. Ухвалою суду від 01.03.2019 року було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву подану 14.02.2019 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Остапчуком І.В. до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в селі Звиняче Ружинського району Житомирської області у віці 54 роки помер дядько позивача [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, що знаходиться на території Чорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області. 10 березня 2017 року Ружинською державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу №78/2017, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи, в установлений законом строк спадщину прийняла його дочка позивач - відповідач по справі [PERSON] .. За життя померлий [PERSON] , на випадок своєї смерті розпорядився своїм майном та залишив заповіт посвідчений секретарем Новочорнорудської сільської ради Ружинського райоону Житомирської області Утченко Т.О, відповідно до якого померлий заповів все своє майно позивачу [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його дочка відповідач у справі [PERSON] , не погодившись із волевиявленням свого батька, звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області із цивільним позовом про визнання вищезазначеного заповіту недійсним. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що у її померлого батька [PERSON] не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь відповідача, [PERSON] , тому вона переконана в тому, що він вказаний заповіт не складав і, відповідно, його не підписував. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтувалися лише на припущеннях і жодних доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, [PERSON] до суду не надала. Надані позивачем, на спростування позовних вимог докази, а саме пояснення свідків повністю спростували припущення [PERSON] , щодо мотивів та намірів померлого щодо складання заповіту на випадок своєї смерті. Свідки пояснили, що [PERSON] не спілкувалася та не піклувалася про свого батька, який мав тяжкі хвороби, від яких і помер. Однак, за клопотанням [PERSON] по справі була призначена та проведена судова почеркознавча експертиза, висновок якої і став підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] у цивільній справі №291/1214/17 2/291/67/18. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 03 липня 2018 року цильній справі №291/1214/17 2/291/67/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Новочорнорудська сільська рада Ружинського району Житомирської області, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним заповіт, складений 22 листопада 2016 року [PERSON] , яким він заповів все своє майно [PERSON] і який був посвідчений секретарем Новочорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області Утченко Т.О. 22 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №13, номер у Спадковому реєстрі (заповіти спадкові договори) 60402109. В задоволені решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Враховуючи вищевикладене, відповідачка, як спадкоємець першої черги спадкування, може отримати у спадок майно, що належало померлому [PERSON] , в супереч його волі, з цією метою вона звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області із позовом про визнання права власності на спадкове майно (цивільна справа № 291/121/19). Померлий [PERSON] був інвалідом третьої групи загального захворювання від ураження опорно рухового апарату, постійно хворів, дуже часто лікувався у медичних закладах. Останні роки [PERSON] не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної допомоги, не міг вільно самостійно пересуватися. Доглядом [PERSON] , забезпеченням його ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займалися позивач [PERSON] , та його мати - рідня сестра [PERSON] .. Про безпорадний стан свого батька відповідачка добре знала, адже з 2002 року він мав інвалідність, але разом з тим, в судовому порядку вона стягувала з нього кошти на своє утримання, в тому числі і на час навчання, тобто будучи уже повнолітньою, в той час коли батько потребував коштів на лікування. Будучи людиною порядною та вкрай відповідальною [PERSON] утримував дочку до повноліття, а після цього і під час її навчання, сплачуючи аліменти на її утримання. В той час, коли батько хворів та перебував, практично, у безпорадному стані, відповідачка приїздила до нього додому в с.Звиняче, вимагала гроші та влаштувала йому скандал після чого стан його здоровя ще більше погіршився, що можуть підтвердити свідки. Позивачка - відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачкою - позивачкою [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву. Представник позивача - відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, просив позов [PERSON] задовольнити. В задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю. Представник відповідача - позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підтримав з підстав викладених в позові. В задоволенні поховних вимог [PERSON] просив суд відмовити. Третя особа - Вчорайшенська сільська рада Бердичівського району Житомирської області в судове засідання не з"явилася, належним чином повідомлена. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази встановив наступне. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею по закону майна [PERSON] , який помер [INFO] в с.Звиняче, Ружинського району, Житомирської області, що стверджується: - паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області 29.06.2010 року (т.1 а.с.5); - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07.06.1994 року Чорнорудською сільською радою Ружинського району Житомирської області (т.1 а.с.33) ; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.03.2017 року Органом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (повторно) (т.1 а.с.6). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1,2 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Статею1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Підтвердженням того, що покійний батько позивачки, [PERSON] був власником спірної земельної ділянки розміром 5.6746 га, кадастровий номер 1825283300:02:000:0046, яка розташована на території Новочорнорудської (Жовтневої) сільської ради Ружинського району Житомирської області є архівна копія державного акту серії ЯГ № 767716 від 24.07.2006 року, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 137625928 від 13.09.2018 р. та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ- 1805687232018 від 17.09.2018 року (т.1 а.с.7, 9-11, 15). Підтвердженням того, що покійний батько позивачки, [PERSON] був власником спірної земельної ділянки розміром 0,25 га, кадастровий номер 1825283301:04:001:0213, яка розташована на території [ADDRESS] копія державного акту серії ЯК №626359 від 02.02.2010 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ- 1805687232018 від 17.09.2018 року (т.1 а.с.8, 12-14). Зі спадкової справи №78/2017, заведеної 10.03.2017р. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна вказаного спадкодавця, вбачається, що 22.11.2016 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] - відповідачу по справі. Вказаний заповіт було 22.11.2016р. посвідчено секретарем Новочорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області Утченко Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 13, а також 20.03.2017р. зареєстровано в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) за номером 60402109 . Тобто спадщину [PERSON] шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса прийняли [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.89-123). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новочорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, складений 22 листопада 2016 року [PERSON] , яким він заповів все своє майно [PERSON] , який було посвідчено секретарем Новочорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області Утченко Т.О. 22 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за номером 13, у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) 60402109. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.18-20). Як вбачається з листа від імені позивачки [PERSON] надісланого на ім`я відповідача [PERSON] , вона відповідно вищевказаного рішення звернулася до державного нотаріуса для підготовки документів для спадкування майна батька. Нотаріусом їй було повідомлено, що є повідомлення адвоката Остапчука І.В., який представляє інтереси [PERSON] , про те, що оригінали документів є. Тому просить надати їх (державні акти) для оформлення спадщини батька. В разі відмови в наданні таких документів, вона буде змушена звертатися з позовом до суду. Пропонує всі питання вирішити цивілізовано (т.1 а.с.21). Постановою нотаріуса від 06.11.2018р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] в зв`язку з у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, на спадкове майно (т.1. а с.23). У зв`язку з чим позивачкою [PERSON] було подано оголошення про втрату правовстановлюючих документів, державних актів на земельні ділянки до місцевої газети «Ружинська земля» (т.1 а.с.22). Згідно з пунктом «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Таким чином, судом встановлено, що до позивачки [PERSON] перейшло право на спадкове майно спадкодавця [PERSON] .. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивача на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, хоча право власності [PERSON] на вказані вище земельні ділянки ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємця права на спадщину. З врахуванням вказаного, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Верховний Суд у постанові від 26.04.2021 (справа №569/12523/16-ц) зазначив, що лише при одночасному настанні сукупності таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та їх доведеності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього,суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що [PERSON] мав групу інвалідності, третя загального захворювання з 03.06.2014 року, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 03.06.2014 року (т.1 а.с.52). Та відповідно копії виписок з історій хвороб [PERSON] вбачається, що останній періодично перебував на стаціонарному лікуванні в Бердичівській ЦМЛ (т.1 а.с.59-64) В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона колись працювала разом з [PERSON] .. [PERSON] постійно потребував допомоги, від дочки допомоги не було. Допомогу постійно надавала сестра [PERSON] та її родина. В останні роки стан його здоровя був поганий. На ногах лопали вени. Сам прав, сам готував, а по городі йому допомагали. Він потребував допомоги по господарству. Він весь час лежав, було хворе серце, а останній час особливо хворів. [PERSON] мав інвалідність. Непрацював перед смертю десь років 5-8. Проживала від нього метрів 500. Якби до нього приїжджала дочка то б знала. [PERSON] проживав сам, а коли вже дуже хворів то жив у хрещеної по сусідству. Часто приїжджала сестра з Вінниці, коли він хворів була коло нього, а так допомагали ми. Дочки [PERSON] на похоронах не було. Всі поминальні обіди робила сестра. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що до [PERSON] ходила часто, робила уколи, ставила крапельниці, викликала швидку. Його доньку [PERSON] ніколи не бачила. Приїжав до нього його племінник [PERSON] з своєю матір`ю, сестрою [PERSON] і вони надавали допомогу. Було так, що і раз у місяць ходила до нього. В нього була серцева недостатність, були набряки, набиралась рідина в легенях. Останній час до нього приїздила сестра, а так він ходив до своєї хрещеної [PERSON] , вона давала йому істи, він ночував у неї. [PERSON] потребував сторонньої допомоги, останній час він не міг ходити. Він хотів, щоб донька до нього приїхала. Висновків медичних немає, що серцева недостатність та тромбоз нижніх кінцівок- це з виписок з медичних закладів. Від [PERSON] проживає недалеко. Він їй розповідав, що до нього приходять знайомі і приїздить сестра. В останній час у нього лопали вени на ногах не можна було спинити кров. Задишка у нього була навіть від того, що він встав і сів. Останній час він наймав чоловіка, щоб той помив його. У [PERSON] була група інвалідності.Останній рік перед смертю він потребував сторонньої допомоги. Останній час він пересувався тільки по хаті, бо далі не міг. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] це її хрещеник, батьки його повмирали, а вона живе недалеко, років п`ять він жив у неї, ночував, піде додому попорає. А потім приїздила його сестра [PERSON] , поприбирала в хаті, ще й у неї прибирала. [PERSON] був дуже доброю людиною, тому йому допомагали сусіди. Коли він захворів то племінник [PERSON] возив його в лікарню. Його донька ніколи до [PERSON] не приходила. На похороні дочки не було, на кладовищі вона не була ні разу. Поминальні обіди робила його сестра [PERSON] . Останній час він зовсім погано ходив, пухли ноги. [PERSON] дуже хотів, щоб дочка приїхала до нього. В кінці він хазяйство спродав, бо вже скільки можуть люди допомагати. В шлюбі [PERSON] проживав років десять, а потім вони розійшлись. Чи було відомо дочці про смерть [PERSON] не знає. Але після смерті її також ніколи не було. У нього була третя група інвалідності. Їхня лікарка до нього приїздила, він звертався по допомогу в лікарню. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживала з покійним [PERSON] хата з хатою. Його сестра приїздила весь час, садила города, доглядала. В останній час коли його привезли з лікарні то біля нього вона сиділа. Приходили односельці допомагали, він був дуже доброю людиною. В останній день просив, щоб вона зайшла, коли прийшла розмовляли, і [PERSON] говорив, що перед смертю хотів її побачити. Після того, як він уже не робив то вона за ним слідкувала, це було більше 10 років. Він дуже хворів, сам залишатись не міг. В останній час йому було дуже важко себе обійти. Потребував постійної допомоги. Дуже хотів щоб дочка приїхала. У сестри щей син інвалід дитинства. У нього була третя група інвалідності. [PERSON] хворів на серце і були тромби на ногах. Батьки розійшлись, а [PERSON] перестала їздити і не хотіла його розуміти. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] потребував допомоги. Вона його часто відвідувала, приносила молоко. До нього приїжджала тільки сестра. Він жалівся що донька до нього не приїжджала. Перед смертю він потребував сторонньої допомоги, сестра його мила, годувала. [PERSON] допомагали всі крім доньки. Він був інвалідом другої групи, а потім третьої. Хворий був більше п`ятнадцяти років. У нього було хворе серце, тиск, а ще ноги у тромбофлебіті. Дочка знала про похорон, бо люди говорили. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони спілкувались постійно. Перед смертю говорили, він плакав, говорив, що скоро помре, що приїжджала дочка його [PERSON] , хотіла грошей, але він сказав, що як допомогти то вона не приїжджає, а як грошей то приїхала. На ці слова дочка відповіла, якщо грошей нема, то як здохнеш на похорон не прийду. Його доглядала сестра, а як та не могла то приїздив племінник. Він пролежав 2-3 дні і біля нього була сестра [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] проживали в одному селі, знає його з дитинства. Ходив він на роботу, а потім був на групі. До нього весь час приїжджала сестра з дітьми. Сестра прибирала, їсти варила, білила хату. Останнім часом коли [PERSON] занедужав весь час була з ним сестра [PERSON] . Перед його смертю він ще з одним сусідом прийшли до нього, він був дуже радий, що вони зайшли. Він відкинув одіяло та показав ноги, і говорив, що інших людей доглядають діти, а його доглядає сестра [PERSON] з племінником, це була п`ятниця, а в понеділок він помер. На похороні було чоловік 200, але дочки не було, вона знала про смерть батька і не прийшла. У [PERSON] було дуже хворе серце, боліли ноги. Часто гукав, що зайди допомогти. Колись до нього приїхала дочка, і питала його, що він може дати їй. [PERSON] йому казав і плакав, що він можу їй дати. [PERSON] позвонила до дружини [PERSON] , що помер [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає давно, вона працювала агрономом, а він зоотехніком. Пам`ятає як він одружився, по селі говорили, що то не його дитина. Десь не задовго до смерті розповідав, що приїздила дочка та хотіла грошей. [PERSON] хазяйнував сам, але просити допомоги не хотів, а так йому допомагала сестра. З дочкою у нього ніяких відносин не було. [PERSON] потребував допомоги, але він людина дуже совісна і ніколи не виносив на людський осуд. [PERSON] був на групі інвалідності, довгий час хворів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що протягом тривалого часу відколи померли батьки вона доглядала за своїм братом [PERSON] . Крім нього у неї дуже хвора дитина, але незважаючи на це, вона постійно приїздила до брата. У нього на ногах були трофічні язви. [PERSON] сам написав заповіт, він хотів написати на меншого сина. Їй було дуже важко возити його по лікарнях і в [PERSON] , і в Бердичів. Коли брат помер вона всі витрати взяла на себе. [PERSON] виплатив всі аліменти [PERSON] , але вона жодного разу до нього не зайшла. Брат хворів шістнадцять років, і за цей час донька у нього не була. [PERSON] не звертався до суду про стягнення аліментів з дочки. Для цього потрібні були додаткові кошти. Йому дали третю групу, він потребував сторонньої допомоги, за другу групу потрібно було внести певну суму. Його дочка знала, що помер батько через пів години після його смерті. За все життя вона не прийшла жодного разу. В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснила, що не була лікуючим лікарем [PERSON] , але згідно оглянутих медичних документів наданих суду вважає, що це був хронічний хворий, потребував сторонньої допомоги, оскільки у нього була серцева недостатність 2А, задишка. Був у свідомості, але не міг себе обійти, мав третю групу інвалідності. В нього була аретмія , асцид, в животі набиралась рідина. Суд, вважає покази вищевказаних свідки в судовому засіданні лише поясненнями, які підтвердили обставини, що стосуються лише взаємовідносин [PERSON] зі своєю дочкою [PERSON] та іншими родичами, зокрема своєю сестро та її дітьми. Однак покази даних свідків не є беззаперечними доказами ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги [PERSON] .. В той же час перебування [PERSON] у безпорадному стані не свідчить про злісне ухилення відповідача від надання хворому допомоги, а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмови від надання допомоги батькові), потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача, її необхідність для існування спадкодавця. Суд, також не приймає до уваги пояснення спеціаліста [PERSON] , так як вона сама підтвердила що не була лікуючим лікарем померлого [PERSON] , а лише дала оцінку по записам медичної картки стаціонарного хворого №3364 [PERSON] , яка була витребувана судом. Позивач не довів обставин для усунення відповідача від спадкування, на які посилався на обґрунтування своїх вимог, не надав доказів на підтвердження потреби спадкодавця в отриманні допомоги саме відповідача за умови її надання іншими особами, а також, що відповідач мав матеріальну змогу надавати таку допомогу. Матеріали справи не містять доказів, що спадкодавець звертався до відповідача за наданням такої допомоги, а також не надано доказів, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, рішення від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім, та інші доводи сторін не спростовує. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що твердження позивача [PERSON] про належне здійснення ним та його матір`ю постійного догляду та допомоги [PERSON] виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі відповідача. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача за матеріальною допомогою та того, що допомоги, яку надавав позивач було недостатньо і спадкодавець потребувала додаткової постійної допомоги саме від відповідача. Претензії покійного [PERSON] до відповідача про які зазначали також свідки, носили ознаку моральних страждань через те, що відповідач не приїздила до нього та не приділяли йому уваги, але матеріального забезпечення від відповідача спадкодавець не потребував. Надання позивачем матеріальної допомоги на лікування та догляд за [PERSON] , не є підставою для позбавлення відповідача права на спадкування, позивач вправі скористатися своїм правом на відшкодування таких витрат відповідно до ст.1232 ЦК України. За таких обстави підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, так як позивачем не доведено факт ухилення відповідачачем [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved