Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» на користь [PERSON] гривневий еквівалент завдатку 5480,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 149484,54 грн та штрафні санкції (пеню, 3% річних, інфляційні витрати) за Договором купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019 від 30.01.2019 та Договором завдатку в сумі 143483,22 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 30.01.2019 між [PERSON] та ТзДВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019. Предметом договору був продаж майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , площею 72,05 кв.м., загальною вартістю 684475,00 грн в т.ч ПДВ. Згідно умов договору, позивач повинна була оплатити 260677,00 грн до 04.02.2019, 211798,00 грн до 07.07.2019 та 212000,00 грн до 05.01.2020. На виконання умов договору, позивач сплатила перший платіж в сумі 260677,00 грн та завдаток в сумі 5480,00 доларів США (155387,04 грн за курсом НБУ на день подання позовної заяви від 23.11.2020). Оскільки будівництво житлового будинку, в якому позивач мала намір придбати квартиру, не розпочалось, 17.08.2020 між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про розірвання договору та повернення коштів, у тому числі тих, які сплачувалися готівкою у валюті. Однак кошти позивачу повернуті так і не були, а тому 28.09.2020 вона уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Огородник О.І., який 24.11.2020 звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 позов задоволено, стягнуто з відповідача 447532,61 грн заборгованості, з них 416064,04 грн сума основного боргу, 18853,60 грн пені, 7905,22 грн індекс інфляції, 4709,75 грн 3% річних. Постановою Львівського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі №456/4883/20 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області залишено без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Суд першої та апеляційної інстанції погодився з доводами позивача та адвоката про те, що сума 5480,00 доларів США є саме завдатком, і що у позивача наявні законні підстави для його стягнення з відповідача. В силу приписів ч.1 ст. 571 ЦК України, і про це було зазначено вище, в цитаті з судового рішення у справі №456/4883/20, якщо порушення зобов`язання сталось з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Позивач при поданні позовної заяви від 24.11.2020 не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 571 ЦК України щодо сплати йому відповідачем додаткової суми завдатку за порушення кредитором (відповідачем зобов`язання, забезпеченого завдатком, тобто нормою про повернення подвійного розміру завдатку, а тому просить стягнути з відповідача 5480,00 доларів США (другу частину подвійного розміру завдатку), що за курсом НБУ на день подання позову складає 149484,54 грн (курс 27,2782 грн за 1 долар США станом на 04.01.2022), штрафні санкції (пеня, 3% річних, інфляційні втрати) на суму основного боргу 416064,04 грн за період 07.02.2021 14.12.2021 у складі: пеня в сумі 54133,92 грн, 3% річних в сумі 10635,28 грн, інфляційні втрати в сумі 33118,70 грн, разом 97887,90 грн; штрафні санкції (пеня за період 04.01.2021-03.01.202, 3% річних та інфляційні втрати за період 22.09.2020 03.01.2022) на суму основного боргу 149484,54 грн у складі: пеня в сумі 22594,69 грн, 3% річних в сумі 5391,35 грн, інфляційні витрати 17609,28 грн, разом 45595,32 грн та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~в судове засіданні не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Представник позивача адвокат Огородник О.І. в судовому засіданні зазначив, що договір не був виконаний з вини відповідача, як і додатка угода. Зобов`язання зі сторони позивача виконалися в повному обсязі. Він не згоден з доводами представника відповідача наведеними у відзиві про те, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки відбулась новація, так як додаткова угода ознак новації не містить. Додаткова угода не є окремим документом, а є частиною основного договору, яка не встановлює нове зобов`язання, а припиняє певні зобов`язання. Додаткова угода не містить двосторонніх зобов`язань, тому не є новацією. Жодного обов`язку у позивача в додатковій угоді не було зазначено. Крім цього, представник зазначив, що зобов`язання зі сторони позивача були виконані в повному обсязі. Вказав, що договір було припинено через невиконання його умов саме відповідачем. Крім цього ствердив, що завдаток забезпечив основне зобов`язання, яке не виконане з вини відповідача. Вважає, що додаткова угода припинила основне зобов`язання в частині передачі квартири, однак зобов`язання в частині повернення коштів виконане не було. Вважає безпідставними доводи сторони відповідача про те, що мала місце новація, оскільки жодними обов`язками відповідно до додаткової угоди позивач наділена не була. Крім цього зауважив, що відповідачем не була виконана ні основна, ні додаткова угода, що змусило позивача звернутися до суду, і навіть після постановлення судового рішення, відповідач тривалий час рішення суду не виконував. Позиція відповідача: 15.02.2022 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ТзДВ «БМФ Стрийбуд» - адвоката Міла-Полякова Д.П., в якому він повідомив про незгоду з висунутими позовними вимогами та заперечує їх повністю. Щодо необґрунтованості позовних вимог [PERSON] зазначив, що дані вимоги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №456/4883/20, що набрало законної сили, сплату грошових коштів у сумі 5480 дол. США, суд розцінив як завдаток у розумінні ст. 570 ЦК України щодо забезпечення виконання сторонами зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав. Тобто з боку відповідача завдатком забезпечувались його обов`язки щодо передачі майнових прав на об`єкт будівництва, зміст яких розкрито у п. 27 договору №35/01.2019, серед яких організація капітального будівництва об`єкту, ввести його в експлуатацію, передати покупцю по акту прийому-передачі, тощо. Таким чином в контексті зобов`язань відповідача, які визначені договором № 35/01.2019, виступали основним зобов`язанням, а зобов`язання відповідача у випадку порушення основного зобов`язання з його вини повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, в порядку ч. 2 ст. 571 ЦК України, вже мало характер похідного зобов`язання. З огляду на те, що сторони спору припинили основне зобов`язання, шляхом розірвання договору №35/01.2019, уклавши 17.08.2020 додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019, то перелічені вище зобов`язання відповідача перед позивачкою були припинені за згодою сторін. За ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедури банкрутства і заставодатель проголосував проти такого плану. При цьому, звернув увагу суду на те, що за змістом додаткової угоди, сторони достроково припинили дію договору №35/01.2019 шляхом його розірвання у відповідності до положень п.п. 42-43 договору №35/01.2019, тобто за взаємною згодою сторін та за умови відсутності у сторін претензій, що випливають з його умов. У той самий час, сторони за додатковою угодою визначили новацію у зобов`язаннях між ними, а саме поклали обов`язок на відповідача здійснити повернення покупцеві сплаченої за договором частини вартості предмету продаж у сумі 260677 грн шляхом безготівкового перерахування продавцем коштів на банківський рахунок покупця протягом 30 робочих днів з дати оформлення цієї додаткової угоди. Враховуючи, що сторони не змінювали після припинення основного договору №35/01.2019 раніше визначеного характеру наданого завдатку, то відповідно як похідне (додаткове) зобов`язання відповідача повернути додатково суму завдатку, крім самого завдатку, припинилось разом із припиненням основного боргу. Відтак, звернення позивача з вимогою застосувати до спірних відносин ч.2 ст. 571 ЦК України та стягнути з відповідача додатковий розмір завдатку вже після припинення основного зобов`язання сторін за їх взаємною згодою та без претензій, яким ці основні зобов`язання заперечувались, є безпідставними. Відтак сама вимога по повернення додаткової суми завдатку, так само як і нараховані на її розмір нарахувань, не підлягає до задоволення. Також звернув увагу, на те, що відсутні і підстави для стягнення пені та що не передбачено застосування індексів інфляції до грошових коштів, наданих у іноземній валюті законодавством України. 21.02.2022 на адресу суду надійшла відповідь на\~відзив представника позивача адвоката Огородник О.І., в якій зазначено, що аргументи та доводи, наведені у відзиві не відповідають закону, судовій практиці, є маніпулятивними та не відображають об`єктивно обставини справи та суть спору, який існує між сторонами. Щодо обставин укладення договору купівлі-продажу та завдатку зазначив, що адвокат відповідача наводить власну «хронологію» та порядок укладення договорів купівлі-продажу майнових прав та завдатку. Однак механізм їх укладення вже був предметом дослідження у справі №456/4883/20 та обставини їх укладення встановлені судом у справі №456/4883/20, тому додаткових пояснень чи доведень не потребують. Також адвокат відповідача акцентує увагу на начебто відсутність претензій з боку позивача з посиланням на п. 42 та 43 Договору купівлі-продажу майнових прав. Однак це не відповідає дійсності. Саме через невиконання умов договору з боку відповідача його було розірвано та кошти підлягають поверненню. Саме через невиконання умов договору та додаткової угоди на нього та умов договору завдатку в частині його повернення у погоджені сторонами строки позивач і була змушена звернутися до суду за вирішення спору та стягнення коштів. Відповідач порушив як договір купівлі-продажу майнових прав і станом на 31.12.2020 ніяк не міг забезпечити здачу в експлуатацію об`єкта будівництва, так само відповідач не виконав умов додаткової угоди в частині повернення сплачених по договору купівлі-продажу майнових прав коштів. В рішенні від 25.05.2021 у справі №456/4883/20 суд дійшов висновку, що основне зобов`язання не виконане та його припинено саме з вини кредитора, відтак, завдаток підлягає поверненню боржника за основним зобов`язанням. Проте, оскільки в силу принципу диспозитивності судочинства, суд у справі №456/4883/20 не міг вийти за межі позовних вимог позивача, тому він присудив стягнути еквівалент завдатку, а другу частину подвійного завдатку, право на яку отримав позивач на підставі положень ч.2 ст. 571 ЦК України, вони стягують шляхом подання даного окремого позову. Додатково зауважив, що диспозиція ст. 571 ЦК України передбачає тільки два варіанти того, що відбувається із завдатком, залежно від того хто порушує забезпечене ним зобов`язання. Якщо порушник боржник по основному зобов`язанню, то завдаток мав би залишитись у кредитора. Якщо основне зобов`язання порушив кредитор за основним зобов`язання, то завдаток підлягає поверненню боржнику, що і було вирішено рішенням суду у справі №456/4883/20, та кредитор повинен додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості боржнику. Таким чином, не можна визнати кредитора простроченим і стягнути завдаток на користь боржника без присудження додатково сум в розмірі завдатку за прострочення кредитором основного зобов`язання на підставі ч.2 ст. 571 ЦК України, оскільки в цьому і полягає забезпечувальна функція завдатку, крім випадку, якщо позивач не заявив позовну вимогу про стягнення на його користь подвійного розміру завдатку, що мало місце у даному випадку у справі №456/4883/20. Щодо штрафних санкцій зазначив, що штрафні санкції були нараховані за період з 22.09.2020 по 06.02.2021 на загальну суму 416064,04 грн. Проте, як зазначено у позовній заяві і визнано адвокатом відповідача у відзиві, заборгованість за рішенням суду у справі №456/4883/20 погашено однією сумою тільки 15.12.2021. Тобто, за період з 07.02.2021 по 14.12.2021 підлягали нарахуванню штрафні санкції згідно норм ЦК України на суму основного зобов`язання в розмірі 416064,04 грн. Оскільки в межах позовної заяви по справі №456/4883/20 не ставилось питання про стягнення подвійного розмірі завдатку на підставі ч.2 ст. 571 ЦК України, то на нестягнутий еквівалент завдатку підлягають нарахуванню штрафні санкції за період з 22.09.2020 по 03.01.2022, крім пені. Рішенням суду у справі №456/4883/20 визнано безпідставними позовні вимоги щодо нарахування штрафних санкцій за періоди, вказані в позовній заяві. Відтак, оскільки штрафні санкції в межах даної справи пред`являються з тих самих підстав, тільки за інші розрахункові періоди, відповідно, дані позовні вимоги теж підлягають задоволенню та є обґрунтованими. Щодо твердження відповідача щодо неможливості нарахування штрафних санкцій на зобов`язання у валюті зауважив наступне. Позовні вимоги щодо стягнення половини подвійного завдатку на підставі ч.2 ст. 571 ЦК України пред`явлено не у валюті розписки (доларах США), а у гривневому еквіваленті, як і позовні вимоги у справі № 456/483/20, в якій позовні вимоги задоволено повністю, отже за таких умов норми ЦК України (ст.ст. 526, 530, 546, 549, 612, 625, 626, 629), також підлягають до застосування при розрахунку штрафних санкцій у гривні у даній справі. Щодо так званої «новації зобов`язання» зазначив, що не згідний з таким твердженням. Додаткову угоду уклали через неналежне виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав в частині недотримання забудовником строків будівництва. Додаткова угода про дострокове розірвання договору не містить нового зобов`язання, так званої «новації», про що зазначає адвокат відповідача, вона лише встановлює строк для повернення коштів відповідачем за договором та припиняє достроково договір. Так, додаткова угода була укладена 17.08.2020, в той же час відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити будівництво та здачу в експлуатацію об`єкту будівництва до 31.12.2020 (п.5 Договору). Станом на момент укладення додаткової угоди відповідач навіть не почав будівництво відповідної секції (черги) житлового будинку, де повинна була знаходитись квартира позивача. Положення п. 42 Договору про можливість дострокового припинення договору при умові відсутності взаємних претензій у сторін та копіювання цього пункту у додатковій угоді є нікчемним, оскільки відмова від права, у тому числі у договорі, є нікчемною, згідно умов ч.1 ст. 27 ЦК України, яка гласить «Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним». Відповідач свідомо вніс до Договору цей пункт, та на його підставі пробує уникнути майнової відповідальності, однак, умова про відмову від майнового права на претензії позивача до відповідача є нікчемною на підставі ст.27 ЦК України, як щодо завдатку, так і щодо інших штрафних санкцій, передбачених ЦК України. Відтак, апелювання відповідачем у відзиві про відсутність майнових претензій з боку позивача не відповідає дійсності. Якби таких претензій не було, суд у справі 456/4883/20 не задоволив би позовні вимоги позивача в повному обсязі, у тому числі в частині стягнення завдатку та штрафних санкцій. У даному випадку п.42 Договору є нікчемним, оскільки він обмежує право позивача на дострокове розірвання Договору умовою про відсутність претензій до контрагента по Договору, як і право на отримання матеріального відшкодування від відповідача шляхом стягнення з нього подвійного завдатку та штрафних санкцій. Відтак, до спірних правовідносин не може бути застосована ст.604 ЦК України, оскільки нового зобов`язання між сторонами Договору не виникло, а було виключно обумовлено факт дострокового розірвання основного зобов`язання та строк повернення сплачених Позивачем за ним коштів, включно із завдатком. 17.05.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Огородника О.І. в яких він зазначив, що не згоден з доводами представника відповідача у вступному слові та щодо «новації зобов`язання» пояснив, що додаткова угода про дострокове розірвання договору не містить нового зобов`язання, так званої «новації», про що зазначає відповідач, вона лише встановлює строк для повернення коштів відповідачем за Договором та припиняє достроково Договір. Правову природу\~новації визначено\~у ст.604\~ЦК України.\~Також її\~аналіз здійснено\~у судовій\~практиці Верховного\~суду,\~саме постанові\~ВС від\~13.03.2019\~у справі\~№ 609/67/18.\~Відповідно до\~частин другої\~і четвертої\~статті 604\~ЦК України\~зобов`язання\~припиняється за\~домовленістю сторін\~про заміну\~первісного зобов`язання\~новим зобов`язанням\~між тими\~ж сторонами\~(новація).\~Новація припиняє\~додаткові зобов`язання,\~пов`язані\~з первісним\~зобов`язанням,\~якщо інше\~не встановлено\~договором.\~Зі змісту\~статті 604\~ЦК України\~вбачається,\~що ознаками\~новації є:\~спосіб припинення\~зобов`язання;\~вона можлива\~лише між\~тими самими\~сторонами (сторонами\~попереднього зобов`язання);\~є двостороннім\~правочином (договором);\~нове зобов`язання\~пов`язане\~з попереднім\~і спрямоване\~саме на\~заміну первісного\~зобов`язання\~новим,\~а не\~на зміну\~цього зобов`язання.\~Деякі з\~вищезазначених ознак\~новації одночасно\~є умовами\~її вчинення.\~До умов\~новації згідно\~вимог закону\~віднесено наступні:\~нове зобов`язання\~повинне пов`язувати\~тих самих\~осіб,\~що і\~первісне;\~сторони мають\~досягти згоди\~щодо заміни\~одного зобов`язання\~іншим,\~а "домовленість\~про новацію,\~про яку\~йдеться у\~частині другій\~статті 604\~ЦК України,\~-\~це договір\~про заміну\~зобов`язання;\~вчиняється новація\~у формі\~двостороннього правочину\~(новаційного\~договору),\~який має\~відповідати вимогам\~до форми\~та змісту,\~необхідних для\~нового зобов`язання;\~наявність наміру\~сторін вчинити\~новацію,\~про який\~сторони повинні\~обов`язково\~вказати у\~договорі,\~а за\~відсутності такого\~застереження первинне\~зобов`язання\~не припиняється,\~а буде\~діяти поряд\~з новим;\~дійсність первинного\~зобов`язання\~(недійсність\~первинного зобов`язання\~веде до\~недійсності і\~нового зобов`язання,\~що витікає\~з новації,\~якщо ж\~недійсним є\~новаційний договір,\~сторони залишаються\~пов`язаними\~первинним зобов`язанням,\~і новація\~не відбувається);\~зміна змісту\~зобов`язання,\~або має\~виконуватися те\~саме,\~але на\~іншій правовій\~підставі;\~допустимість заміни\~первісного зобов`язання\~новим.\~Умови новації\~є необхідними\~і достатніми\~для вчинення\~новації.\~Таким чином,\~новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов язання». Таким чином,\~укладення Додаткової\~угоди до\~Договору не\~є новацією,\~оскільки не\~містить обов`язкових\~для новації\~ознак. Щодо підставності\~нарахування штрафних\~санкцій та\~щодо повернення\~завдатку на\~підставі ч.3\~ст.571\~ЦК України,\~про яке\~зазначив представник\~відповідача зазначив,\~що всудовому\~засіданні 18.04.2022\~представник відповідача\~ствердив,\~що зобов`язання\~за Договором\~купівлі-продажу\~майнових прав\~не почали\~виконуватися сторонами,\~у зв`язку\~з чим\~наявні підстави\~для повернення\~завдатку на\~підставі ч.3\~ст.571\~ЦК України,\~що вже\~відбулося.\~Також було\~зазначено,\~що підстав\~для нарахування\~штрафних санкцій\~немає.\~Він не\~можемо погодитися\~з такими\~аргументами відповідача,\~оскільки відповідач\~не зміг\~виконати власні\~зобов`язання,\~не здійснив\~будівництво об`єкта\~нерухомості,\~в свою\~чергу -\~позивач оплатила\~частину його\~вартості,\~після чого\~через протермінування\~Договору з\~боку відповідача\~було досягнуто\~домовленості про\~його припинення\~за згодою\~сторін,\~що відбулося\~без новації\~зобов`язання,\~шляхом укладення\~Додаткової угоди\~від 17.08.2020,\~яка значиться\~як Додаток\~№1\~до Договору\~купівлі-продажу\~майнових прав,\~а не\~як договір\~про новацію\~зобов`язання.\~Невиконання зобов`язання\~саме з\~боку кредитора\~(тобто\~відповідача)\~встановлено рішенням\~суду,\~яке набрало\~законної сили.\~Саме тому\~він вважає,\~що наявні\~підстави для\~стягнення з\~відповідача подвійного\~розміру завдатку\~на підставі\~ч.1\~ст.571\~ЦК України. \~ \~ \~ \~20.05.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ТзДВ «БМФ «Стрийбуд» - адвоката Міла-Полякова Д.П., в яких він зазначив, що доводи представника позивача щодо підставності нарахування штрафних санкцій та повернення завдатку на підставі ч.3 ст.571 ЦК України, вже після припинення договору купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019, а також правомірності нарахування інфляційних витрат та пені на суму заборгованості, що номінована у валюті не ґрунтуються на нормах матеріального права, а висновки згаданих судових органів застосовані представником позивача всупереч змісту згаданих судових рішень з огляду на таке. Так, представник позивача, покликаючись на постанову Верховного Суду в справі №609/67/18 від 13.03.2019, якою суд касаційної інстанції не погодився з висновками апеляційного суду про припинення зобов`язання за договором оренди землі від 01 січня 2012 року в наслідок новації зобов`язань, висловив позицію, що Додаткова угода про дострокове розірвання Договору (в якій вказано, що вона є Додатком №1 до договору купівлі-продажу майнових прав, а не окремим договором про новацію зобов`язання) не містить нового зобов`язання, так званої «новації», про що зазначає адвокат Відповідача, вона лише встановлює строк для повернення коштів Відповідачем за Договором та припиняє достроково Договір. В справі, що розглядалась Верховним Судом, сторонами спору було укладено договір оренди на земельну ділянку від 20 травня 2017 року в той час, коли ще не припинив дію раніше укладений такий самий договір від 01 січня 2012 року відносно цієї ж ділянки, а згодом власник земельної ділянки намагався укласти аналогічний договір оренди земельної ділянки з іншою юридичною особою. Тому, скасовуючи рішення апеляційного суду в даній справі, Верховний Суд справедливо вказав на те, що переглядаючи справу, апеляційний суд не врахував, що оспорюваний договір оренди землі від 20 травня 2017 року не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче і замінити новим. Тобто, вирішальним для прийняття такого рішення для Верховного Суду було саме відсутність у новому договорі вказівок на первинне і нове зобов`язання, та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче і замінити новим. Такий підхід названого суду касаційної інстанції представник позивача навмисно пропустив у своїх викладках, оскільки як раз таки висновки Верховного Суду в згаданій справі вказують на обґрунтованість позиції сторони відповідача. Також наводить правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі 366/302/20, що викладена в постанові від 19.07.2021, де визначений принцип акцесорності забезпечувальних зобов`язань. За цією позицію, акцесорний характер способів забезпечення виконання зобов`язань означає, що правочин щодо встановлення забезпечення буде мати юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання. Вочевидь, завдаток, наданий для забезпечення відносин сторін при будівництві об`єкту нерухомості за Договором № 35/01.2019, повністю втратив свій правовий зміст з моменту розірвання цього Договору № 35/01.2019. Щодо обґрунтованості нарахувань на зобов`язання у валюті та покликання на висновки Великої Палати\~Верховного Суду\~в справі\~№ 464/3790/16-ц\~вказав,\~що під\~судовими рішеннями\~в подібних\~правовідносинах слід\~розуміти такі\~рішення,\~в яких\~аналогічними (тотожними,\~аналогічними,\~подібними)\~є предмети\~спору,\~підстави позову,\~зміст позовних\~вимог та\~встановлені фактичні\~обставини,\~а також\~має місце\~однакове матеріально-правове\~регулювання спірних\~правовідносин (див.\~пункт 5.5\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~19.06.2018\~у справі\~№ 922/2383/16;\~пункт 8.2\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~16.05.2018\~у справі\~№ 910/5394/15-г;\~постанова Великої\~Палат Верховного\~Суду від\~12.12.2018\~у справі\~№ 2-3007/11;\~постанова Великої\~Палати Верховне\~Суду від\~03.12.2019\~по справі\~№ 372/4583/14-ц).\~Зміст правовідносин\~з метою\~з`ясування\~їх подібності\~визначається обставинами\~кожної конкретної\~справи.\~Так предметом\~позову у\~даній справі,\~є,\~серед іншого,\~стягнення інфляційних\~втрат,\~3\~%\~річних та\~пені з\~суми завдатку,\~що номінований\~в іншій\~валюті -\~в доларах\~США і\~який був\~повернутий стороні\~позивача за\~наслідком розгляду\~іншої цивільні\~справи.\~Натомість,\~постанова Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~16.01.2019\~у справі\~№ 464/3790/16-ц,\~на яку\~посилається представник\~позивача,\~ухвалена у\~справі,\~щодо стягнення\~з боржника\~заборгованості за\~договорами позики:\~а саме\~суми позики,\~3\~%\~річних від\~суми боргу\~та відсотків\~за користування\~чужими коштами.\~При цьому,\~висновки суду\~касаційної інстанції\~у цій\~справі стосуються\~відносин виконання\~договорів позики\~та не\~стосуються зовсім\~питання стягнення\~інфляційних витрат\~від суми боргу у валюті. До того ж, в частині вимог щодо стягнення відсотків за користування чужими грошима в іноземній валюті, Велика Палата зазначила, що такі проценти нараховуються лише у разі коли предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. З огляду на викладене, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц ухвалена за інших фактичних обставин справи, доказової бази та предмета спору аніж у даній справі, яка розглядається Стрийським міськрайонним судом Львівської області. Відтак, доводи відповідача, що викладені ним у відзиві на позов, позивачем не спростовано. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Міла-Поляков Д.П. позовні вимоги заперечив, покликавшись на підстави та обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та вказав, що договір було розірвано на підставі п.п.42, 43 основного договору, а відтак, були припинені взаємні зобов`язання сторін і такі були замінені іншими зобов`язаннями поверненням грошових коштів. Вважає, що в даному випадку не підлягає застосуванню ч.1 ст.571 ЦК України, зважаючи на те, що після постановлення судового рішення, відповідачем було повернуто суму завдатку, а саме 31.12.2021. Вказав, що відповідач погодився з судовими рішеннями, постановленими у справі №456/4883/20 та не оскаржував судові рішення в касаційному порядку, чим фактично підтвердив той факт, що 5480 доларів США це завдаток. Однак просить суд врахувати, що укладаючи додаткову угоду до договору, сторони припинили зобов`язання, яке існувало і фактично має місце новація тобто нове зобов`язання. Завдаток про який йде мова це фактично первісне зобов`язання, яке було виконане і добровільно припинене. Крім цього, просить врахувати, що стягнення подвійного розміру завдатку не було предметом позовних вимог у вказаній справі, і суд таким обставинам оцінки не надавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 10.02.2022 на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Огородника О.І. про забезпечення позову. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2022 відмовлено представнику позивача [PERSON] адвокату Огороднику О.І. в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі. 15.02.2022 на адресу суду від представника відповідача ТДВ «БМФ «Стрийбуд» - адвоката Міла-Поляков Д.П. надійшов відзив на позовну заяву. 21.02.2022 на адресу суду надійшла від представника позивача [PERSON] адвоката Огородника О.І. відповідь на відзив. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 17.05.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Огородника О.І. 20.05.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ТДВ «БМФ «Стрийбуд» - адвоката Міла-Поляков Д.П. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4\~ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.77, ч.2 ст.\~78, ч.1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. \~ \~ \~ \~Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019, вбачається, що такий укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд», в особі директора Лобойка О.П. з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. \~ \~ \~ \~Згідно п.1 Договору у порядку та на умовах, передбачених Договором, та у відповідності до норм ЦКУ, що встановлюють загальні положення про купівлю-продажу, продавець продає, а Покупець купує Майнові права на об`єкт нерухомого майна, визначений у цьому Договорі, надалі Об`єкт нерухомості. \~ \~ \~ \~Згідно з п.2 обєктом нерухомості, майнові права на яких є предметом купівлі-продажу за цим Договором є квартира [ADDRESS] будівництва /а.с. 14-17/. \~ \~ \~ \~Відповідно до додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019 від 17.08.2020, сторони Договору купівлі-продажу майнових прав від 30.01.2019 №35/01.2019 погодили достроково припинити дію Договору шляхом його розірвання у відповідності до положень п.п. 42-43 Договору; здійснити повернення Покупцеві сплаченої ним за Договором частини вартості предмета продажу у сумі 260677,00 грн. шляхом безготівкового перерахування Продавцем коштів на банківський рахунок Покупця протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати оформлення цієї Додаткової Угоди /а.с. 18/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії квитанції №1 АТ «Ощадбанк» від 01.02.2019, [PERSON] здійснила виплату ТДВ «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» 149677,00 грн, та копії квитанції №12 АТ «Ощадбанк» від 30.01.2019, [PERSON] здійснила виплату ТДВ «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» 111000,00 грн /а.с. 19/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з розписки директора ТДВ «БМФ «Стрийбуд» Лобойка О.П., ТДВ «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» отримав грошові кошти в сумі 5480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) доларів США, еквівалент на момент отримання 149\~833,00 (сто сорок дев`ять тисяч вісімсот тридцять три) грн в якості завдатку за договором купівлі-продажу майнових прав від 30.01.2019 від [PERSON] /а.с.20/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з розписки від 30.01.2019, [PERSON] одержав грошові кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, як аванс за оплату квартири по [ADDRESS] /а.с. 21/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з роздруківки переписки, [PERSON] в додатку Viber здійснювала переписку з [PERSON] щодо повернення завдатку в сумі 5480 доларів США /а.с. 26-28/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» є правонаступником ВАТ «БМФ Стрийбуд» та ПАТ «БМФ Стрийбуд» /а.с. 29-31/. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з роздруківки Національного банку України офіційний долара США, станом на 04.01.2022 становить 27,2782 грн /а.с. 32/. \~ \~ \~ \~Згідно копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №456/4883/20, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» у користь [PERSON] 447532,61 грн заборгованості, з яких 416064,04 грн сума основного боргу, 18853,60 грн пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 7905,22 грн індекс інфляції, 4709,75 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості /а.с.33-36/. \~ \~ \~ \~Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 11.11.2021, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» залишено без задоволення, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 залишено без змін /а.с. 37/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 04.01.2022 №66363962, кошти в сумі 504620,97 грн, з яких 458009,97 грн перераховано [PERSON] на виконання виконавчого листа №456/4883/20 від 29.07.2021 надійшли на його депозитний рахунок 15.12.2021 /а.с. 40/. \~ \~ \~ \~Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. З аналізу даної норми можна виділити дві істотні умови, які характеризують завдаток: - завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке виникло на підставі укладених договорів; - завдаток одночасно є формою підтвердження зобов`язання та засобом забезпечення його виконання\~тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою та ін. Таким чином, аванс буде мати повністю протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Виключенням є окрема категорія платежів (авансу)\~«попередня оплата товару», яка визначена\~ст. 693 ЦК України; аванс не виконує забезпечувальну функцію\~тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. З практичної точки зору аванс залишиться авансом, навіть якщо в відповідному документі буде зазначено, що це завдаток. На практиці дуже часто зустрічаються документи (наприклад, розписки, попередні договори, договори завдатку та ін.), за якими в рахунок забезпечення укладання у майбутньому основного договору клієнт дає продавцю або виконавцю послуг певну суму коштів і називає це завдатком. У розумінні поняття завдатку, такий виконує наступні функції: платіжну, яка полягає у тому, що завдаток видається у рахунок належних з боржника за договором платежів (тобто, завдаток є частиною суми, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору за основним договором); забезпечувальну, яка проявляється в тому, що\~видача завдатку стимулює боржника до належного виконання основного зобов`язання, оскільки у разі порушення забезпеченого завдатком зобов`язання з вини боржника завдаток залишається у кредитора\~(абз.1 ч.1\~ст.571 ЦК);\~водночас стимулююча дія завдатку певною мірою спрямована і на кредитора, який у разі порушення основного зобов`язання з його вини повинен повернути боржникові завдаток і додатково сплатити суму у розмірі завдатку чи його вартості\~(абз.2 ч.1\~ст.571 ЦК); підтверджувальну, суть якої зводиться до того, що\~видача завдатку засвідчує факт укладення основного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі за № 6-176цс/12, суд звернув увагу на те, що «…внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню…». При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12 та Постанові від 02.09.2015 року у справі №6-226цс14, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. \~ \~ \~ \~Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. \~ \~ \~ \~Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що 30.01.2019 між [PERSON] та ТзДВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019. Предметом договору був продаж майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , площею 72,05 кв.м., загальною вартістю 684475,00 грн в т.ч ПДВ. Згідно умов договору, позивач повинна була оплатити 260677,00 грн до 04.02.2019, 211798,00 грн до 07.07.2019 та 212000,00 грн до 05.01.2020. На виконання умов договору, позивач сплатила перший платіж в сумі 260677,00 грн та завдаток в сумі 5480,00 доларів США (155387,04 грн за курсом НБУ на день подання позовної заяви від 23.11.2020). Оскільки будівництво житлового будинку, в якому позивач мала намір придбати квартиру, не розпочалось, 17.08.2020 між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про розірвання договору та повернення коштів, у тому числі тих, які вона сплачувала готівкою у валюті. Однак кошти позивачу повернуті так і не були, а тому представник позивача 24.11.2020 звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 позов задоволено, стягнуто з відповідача 447532,61 грн заборгованості, з них 416064,04 грн сума основного боргу, 18853,60 грн пені, 7905,22 грн індекс інфляції, 4709,75 грн 3% річних. Постановою Львівського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі №456/4883/20 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області залишено без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення. \~ \~ \~ \~ У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». У цивільному процесі діє правило, за яким обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина третя\~статті 61 ЦПК України 2004 року; частина четверта\~статті 82 ЦПК України). Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Натомість висновки судів щодо правової оцінки обставин справи не створюють для суду в іншій справі преюдиції, обов`язкової під час розгляду цієї справи. Суд керується тим, що преюдиція може стосуватися виключно встановлення певних обставин та не передбачає обов`язковості правової оцінки таких обставин іншим судом, що відповідає правилам частини сьомої\~статті 82 ЦПК України\~(постанова Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 756/1539/14-ц (провадження № 61-37762св18)). Так суд першої та апеляційної інстанції погодилися з доводами позивача та адвоката про те, що сума 5480,00 доларів США є саме завдатком, і що у позивача наявні законні підстави для його стягнення з відповідача. В силу приписів ч.1 ст. 571 ЦК України, і про це було зазначено в рішенні суду у справі №456/4883/20, якщо порушення зобов`язання сталось з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У вказаних судових рішеннях встановлено факт порушення зобов`язання з вини кредитора відповідача у справі, що є підставою для застосування ч.1 ст.571 ЦК України. \~ \~ \~ \~При цьому слід зауважити, що дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №456/4883/20 встановлено, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 у справі №456/4883/20 стороною відповідача в касаційному порядку не оскаржувалося, представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач не оспорює, що сума в розмірі 5480,00 доларів США становила завдаток у спірних правовідносинах. \~ \~ \~ \~ Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що в даному випадку мала місце «новація зобов`язання», зважаючи на таке. Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а "домовленість про новацію, про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином,\~новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання». Відповідно до додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав №35/01.2019 від 17.08.2020, сторони Договору купівлі-продажу майнових прав від 30.01.2019 №35/01.2019 погодили достроково припинити дію Договору шляхом його розірвання у відповідності до положень п.п. 42-43 Договору; здійснити повернення Покупцеві сплаченої ним за Договором частини вартості предмета продажу у сумі 260677,00 грн. шляхом безготівкового перерахування Продавцем коштів на банківський рахунок Покупця протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати оформлення цієї Додаткової Угоди. Таким чином, укладення Додаткової угоди до Договору не є новацією, оскільки не містить обов`язкових для новації ознак. Наведене підтверджується висновками, викладеними в постанові ВС від 13.03.2019 у справі № 609/67/18. Суд бере до уваги доводи представника позивача про те, що додаткова угода не містить двосторонніх зобов`язань, тому не є новацією. Жодного обов`язку у позивача в додатковій угоді не зазначено. Крім цього, зобов`язання зі сторони позивача були виконані в повному обсязі, договір було припинено саме через невиконання його умов відповідачем. Крім цього завдаток забезпечив основне зобов`язання, яке не виконане з вини відповідача. При цьому жодними обов`язками відповідно до додаткової угоди позивач, на відміну від відповідача, наділена не була. Крім цього є такими, що знайшли підтвердження в судовому засіданні доводи сторони позивача про те, що відповідачем не була виконана ні основна, ні додаткова угода, що змусило позивача звернутися до суду. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що умови додаткової угоди, тривалий час після винесення судового рішення відповідачем виконані не були. Також підлягають стягненню штрафні санкції (пеня, 3% річних, інфляційні втрати) на суму основного боргу 416064,04 грн за період 07.02.2021 14.12.2021 у складі: пені в сумі 54133,92 грн, 3% річних в сумі 10635,28 грн, інфляційних втрат в сумі 33118,70 грн, разом 97887,90 грн; штрафні санкції (пеня за період 04.01.2021-03.01.2022, 3% річних та інфляційні втрати за період 22.09.2020 03.01.2022) на суму основного боргу 149484,54 грн у складі: пені в сумі 22594,69 грн, 3% річних в сумі 5391,35 грн, інфляційних витрат 17609,28 грн, разом 45595,32 грн. При цьому суд бере до уваги доводи представника позивача про те, що позовні вимоги щодо стягнення половини подвійного завдатку на підставі ч.2 ст. 571 ЦК України пред`явлено не у валюті розписки (доларах США), а у гривневому еквіваленті, як і позовні вимоги у справі № 456/483/20, в якій позовні вимоги задоволено повністю, отже за таких умов норми ЦК України (ст.ст. 526, 530, 546, 549, 612, 625, 626, 629), також підлягають до застосування при розрахунку штрафних санкцій у гривні у даній справі. Європейський суд з прав людини зазначив, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як\~\~вимога\~\~надавати\~\~детальну\~\~відповідь\~\~на\~\~кожен аргумент.\~\~Межі цього обов`язку можуть бути різними\~\~залежно від характеру рішення.\~Крім того,\~\~необхідно брати до уваги,\~\~між іншим,\~\~різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування,\~\~що\~\~випливає\~\~зі\~\~статті\~\~6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак, інші доводи представників сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають. Правові висновки Верховного Суду, на які посилалась сторона відповідача впродовж судового розгляду справи мають відмінності від тих правовідносин, які є предметом розгляду вказаного позову, а відтак, до уваги судом не беруться. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» (код в ЄДРПОУ 01272077, юридична адреса: 82400, м. Стрий, вул. Ленкавського,5а, офіс 52) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) гривневий еквівалент завдатку 5480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) 00 доларів США, що за курсом НБУ складає 149\~484 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 54 коп. та штрафні санкції: (пеню, 3% річних, інфляційні витрати) за договором купівлі-продажу майнових прав № 35/01.2019 від 30.01.2019 та договором завдатку в сумі 143\~483 (сто сорок три тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 22 коп. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 2929 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 68 коп. сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, суд зауважує таке. Відповідно до частини першої\~статті 58 Цивільного процесуального кодексу України,\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку. Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. В справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію\~розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до\~ЦПК\~законодавцем принципово по новому визначено\~роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що\~саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що\~виключає ініціативу суду\~з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Велика Палата роз`яснила, що адвокат\~самостійно визначається зі стратегією захисту\~інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Оглядом матеріалів справи встановлено, що повноваження адвоката Огородника О.І. на представництво інтересів [PERSON] підтверджено ордером серії ВС №1099084 від 04.01.2022 /а.с.25/, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001025 від 06.06.2018 /а.с.24/, договором про надання професійної правової допомоги 19/2020 від 28.09.2020 /а.с.23/. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 24.05.2022 /п.1/, виконавець надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги, а клієнт прийняв надані послуги. Згідно п.2 акту, вартість послуг за надані послуги (підготовка та подання позовної заяви, участь в судових засіданнях, складання процесуальних документів) складає 15000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд погоджується з доводами представника позивача адвоката Огородник О.І. про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання адвокатом Огородник О.І. правової допомоги позивачу при розгляді справи № 456/60/22, однак критично оцінює розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 15\~000, 00 грн., з огляду на наступне. Суд вважає, що витрати в сумі 15\~000, 00 грн. є не співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, предмет спору у даній справі не є складним, містить фактично один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума 8500,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved