Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] 24 грудня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 09.10.1998 року зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. Від шлюбу мають спільну дитину, а саме: сина [PERSON] , [INFO] . Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки на ґрунті незначних побутових проблем, в результаті було втрачене почуття любові та довіри до чоловіка. Не зважаючи на те, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, позивач намагалася зберегти сім`ю, проте марно, у зв`язку з чим з початку вересня 2021 року сторони не ведуть спільне господарство та спільний бюджет, хоча й проживають за однією адресою. Відповідач відмовився розірвати шлюб через орган реєстрації актів цивільного стану, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. Збереження шлюбу стало неможливим не зважаючи на спроби його зберегти. Сім`я сторін розпалася та поновлена бути не може. Примирення та збереження сім`ї не можливе. Просила шлюб розірвати, задовольнивши позов. Спору, пов`язаного з майном, на теперішній час немає. Ухвалою від 28 грудня 2021 року відкрито провадження по зазначеній справі. 26 січня 2022 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області задовольнив клопотання відповідача та надав час для примирення 3 місяці, зупинивши провадження по справі. Від 19 травня 2022 року ухвалою суду провадження по справі поновлене та призначено до розгляду. Представник позивача надав заяву в якій просив розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 09.10.1998 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. Від шлюбу мають спільну дитину, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , про що було видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.07.1999р., актовий запис №674 виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Сумісне життя між сторонами не склалося, починаючи з початку вересня 2021 року між сторонами було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки на ґрунті незначних побутових проблем, у зв`язку з чим у позивача було втрачене до відповідача почуття любові, довіра як до чоловіка. Також причиною розриву сімейних відносин стало те, що відповідач став зловживати спиртними напоями. Сторони проживають за однією адресою, але не ведуть спільне господарство і у них не існує спільного бюджету. Дитина спільна вже повнолітня і мешкає окремо Подальше примирення і збереження шлюбу неможливо, а тому позивач вимушена з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів, звернутися до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.55 СК України (обов`язок подружжя турбуватися про сім`ю) дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а прізвище позивачу після розлучення залишити - [PERSON] (на прохання позивача). Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. В матеріалах позовної заяви [PERSON] наданий погодинний розрахунок судових витрат, які складаються з суми судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність , договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивача на підтвердження понесення нею витрат на адвоката до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги №б/н від 13.12.2021 року; ордер адвоката серії АЕ №1109877 від 13.12.2021 року про надання правової допомоги за Договором №б/н від 13.12.2021 року, укладеного між [PERSON] і адвокатом Шостаковим С.М.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2018 від 25.05.2009 року, рахунком від 20.12.2012 року, а також квитанцію №54 від 13.12.2021 року про сплату [PERSON] коштів на суму 3000,00 грн. за надання адвокатом правничої допомоги. В той же час, зі сторони відповідачів не було подано відповідних заперечень відносно відшкодування витрат на правову допомогу. Отже, на виконання ст. 137, 141 ЦПК України позивачем [PERSON] та її представником надано достатньо доказів, які підтверджували факт понесення позивачем витрат в зазначеному вище розмірі, у зв`язку з чим зазначена сума повинна бути відшкодована позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а прізвище відповідачу після розлучення залишити - [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved