Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

03 травня 2022 року до суду звернулась [PERSON] із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки кошти на утримання (аліменти) дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, а потім у розмірі 1/4 частини заробітної плати до повноліття [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що 16 серпня 2006 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Під час перебування у шлюбі [INFO] в них народилася донька [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . З 2021 року шлюбне життя в них не склалося і сторони проживають окремо. Діти проживають разом із матір`ю та всі обов`язки щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього ст. 180 СК України обов`язку щодо утримання дітей. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не укладено. Зазначає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей, інших дітей у відповідача немає. На підставі викладеного, звернулась за судовим захистом. Ухвалою судді Октябрського районого суду м.Полтави від 13 травня 2022 року\~відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 11-12). В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити (а. с. 23). Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнає в повному обсязі, а справу просить розглянути без його участі (а. с. 24). У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст.\~206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1177, що видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 16 серпня 2006 року (а. с. 8). Позивачка та відповідач разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують з 2021 року. Вказані обставини сторонами не заперечувались, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Від указаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 6), та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Микільською сільською радою Полтавського району Полтавської області 05 вересня 2011 року (а. с. 7). Як видно із заяв по суті та матеріалів справи, станом на час розгляду за взаємною згодою місце проживання неповнолітніх дітей визначено разом із матір`ю [PERSON] . При вирішенні вимог про стягнення аліментів суд наголошує, що спірні відносини регулюються нормами\~Сімейного кодексу України, а також бере до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, норми\~Закону України «Про охорону дитинства». За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України\~ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180\~СК України визначено, що\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи зі змісту\~ч. 1 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду того із батьків, з ким проживає дитина, суд наголошує на рівності обов`язків обох батьків в питаннях утримання таких дітей. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо питань утримання дітей, які проживають з позивачкою, а відповідач матеріальної допомоги в достатньому розмірі не надає,\~тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за рішенням суду. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України, та ст. 180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~ст.\~7\~СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів,\~згідно з вимогами ст.182\~СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів,\~а також те,\~що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи обставини справи, потреби дітей, їх стан здоров`я та вік, зважаючи на матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою, не хворіє та за станом здоров`я може працювати, не заперечує проти задоволення позовних вимог, до того ж, обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітніх дітей є абсолютним, тоді як батьки дитини проживають окремо, діти проживають з позивачкою, яка не в змозі самостійно забезпечити дітей в достатньому обсязі для їх розвитку, і протилежного не доведено, тому суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом розгляду справи. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров`я дітей й інші обставини, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Докази того, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти та непрацездатні члени сім`ї, а також докази щодо неспроможності останнім сплачувати кошти на утримання дітей, суду не представлено. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні. Тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає визначити розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] щомісячно на користь позивачки, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, з метою виконання батьком свого обов`язку по забезпеченню дітей, який на думку суду, буде достатнім і справедливим для їх утримання, відповідатиме інтересам дітей, і водночас таким, що не порушить права та інтереси сторін, а також не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню з метою забезпечення якнайкращого забезпечення обох дітей сторін. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини на дитину [PERSON] після досягнення старшою дитиною [PERSON] повноліття, суд враховує таке. Відповідно до ч. 3\~ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Системний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що після досягнення старшою дитиною повноліття, у випадку стягнення аліментів на двох та більше дітей, державний виконавець уповноважений продовжити стягнення аліментів на іншу дитину за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При цьому, цією статтею не передбачено можливості визначення судом на майбутнє розміру аліментів, які підлягають стягненню на інших дітей після досягнення старшою дитиною повноліття, але передбачено право батьків на звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. У зв`язку з викладеним, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлений 03 травня 2022 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial