Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати незаконним та скасувати п.3 та п.9 наказу директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" від 31.01.2022р. №36-к "Про відсторонення від роботи працівників центру", зобов`язати відповідача виплитити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, стягнути з відповідача витрати на правовоу допомогу. В обґрунтування позову покликається на те, що перебував у трудових відносинах із відповідачем, а саме працював на посаді маляра з 26.01.1998 року. 31.01.2022 адміністрація закладу повідомила про його відсторонення від роботи з 31.01.2022 та вручила йому витяг із наказу від 31.01.2022 №36-к "Про відсторонення від роботи працівників центру". Підставою для відсторонення його стало посилання на повідомлення про обов`язкове щеплення від COVID - 19 від 24.01.2022 №16, підписане директором Синютою А.В. на підставі наказу МОЗ "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від 04.10.2021р. №2153 та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236. Однак, позивач не погоджується із наказом директора, вважає його незаконним, просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 17 березня 2022 року представником відповідача подано відзив, який містить заперечення на позов. Покликається на те, що рішення директора КНП ЛОР «ЗУСДМЦ» про відсторонення позивача прийнято на виконання імперативних норм, що регулюють проведення заходів по боротьбі з інфекційними хворобами і такі дії слід вважати правомірними. Наказ №36-к від 31.01.2022 був прийнятий з дотриманням порядку прийняття таких рішень. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представником відповідача подано клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. 23.05.2022 представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог у якій просили визнати незаконним та скасувати п.3 та п.9 наказу директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" від 31.01.2022р. №36-к "Про відсторонення від роботи працівників центру", стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 19114, 82 грн., стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за необґрунтованістю з підстав викладених у відповіді на відзив. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Суд встановив, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді маляра ІІ розряду та згідно витягу із наказу №36-к від 31.01.2022 директора КНП Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" А. Синюти Голуб Ю.І., маляр ІІ розряду господарсько-обслуговувального персоналу відстронений від роботи з 31.01.2022 року на час відсутності щеплення COVID -19 без збереження заробітної плати на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID -19 від 24.01.2022 №16. Із повідомлення директора КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Синюти А. №16 від 24 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] ознайомлено про те, що він до 24.01.2022 має надати документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях. Також може надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. Повідомлено, що у разі не надання одного із зазначених документів до 26.01.2022 31.01.2022 його буде відсторонено від роботи без збереження заробітньої плати на підставі ст.46 КЗпП та ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Відповідно до актів про неявку на запропоновану вакцинацію проти корнавірусної хвороби від 18.03.2021, 19.03.2021, 23.03.2021, 15.06.2021, 15.10.2021, 12.11.2021 та 11.01.2022 [PERSON] не з`являвся на вакцинацію. Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою КМ України в редакції від 24 січня 2020 року №90, МОЗ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Згідно Наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928 та набрав чинності з 08 листопада 2021 року, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік №2153) до передіку якого належать зокрема, працівники закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності. Відповідно до пункту 41-6 постанови КМ України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Однак, позивач не з`являвся для отримання щеплення та не надав відповідачу документи щодо медичних протипоказань та застережень до проведення йому профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, такі протипокази у позивача були відсутні. За наведеного вбачається, що позивач, як працівник КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» підлягав обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, однак такий відмовилася від щеплення та не надав документи щодо медичних протипоказань та застережень до проведення їй профілактичного щеплення, а тому відповідач як керівник закладу правомірно видав наказ про його відсторонення від роботи на підставі чинного законодавства. На підставі наведеного та з урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, а саме витягу із наказу №84-к від 28.02.2022 директора КНП ЛОР "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Синюти А. - Голуба Ю.І. допущено до роботи з 01.03.2022. Однак, у зв`язку із тим, що у частині позовних вимог щодо скасування наказу про відсторонення позивача від роботи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких, то у задоволенні позовної вимоги про виплату заробітньої плати за час вимушеного прогулу також слід відмовити. Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вбачається із матеріалів справи, правнича допомога надавалась відповідачу адвокатським обєднанням «Імунітет» в особі директора Лемик Р.Я. на підставі договору про надання адвокатських послуг від 01.02.2022 №45. Представник відповідача подав до суду: розрахунок суми судових витрат, які поніс відповідач, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом адвокатського об`єднання «ІМУНІТЕТ» Лемик Р.Я., договір про надання адвокатських послуг №45 від 01.02.2022року; акт надання адвокатських послуг від 14.03.2022 та платіжне доручення від 14.03.2022. Відтак, з врахуванням наданих стороною відповідача суду документів на підтвердження вартості витрат на професійну правничу допомогу, що були сплачені відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи, а відтак витрати на професійну правничу допомогу, мають бути покладені на позивача.

Outcome: approved