Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 січня 2022 року на його адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2021 року, що винесена приватним виконавцем. Ознайомившись з нею він встановив, що підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис №93382 від 15\~липня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким було запропоновано звернути стягнення на позивача за кредитним договором від 24 лютого 2021 року №3382003152-48553, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС». Стягнення заборгованості проводилось за період з 24 лютого 2021 року по 17 червня 2021 року в розмірі 6329 грн. 00 коп. в тому числі: прострочена суми заборгованості за сумою кредиту розміром 2000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 546 грн. 00 коп., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 3783 грн. 00 коп., за вчинення виконавчого напису стягнуто 650 грн. 00 коп., в цілому сума стягнення складає 6979 грн. 00 коп. З вказаних документів позивач дізнався, про існування виконавчого напису яким з нього стягнуто заборгованість. Вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на його думку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07\~лютого 2022 року в порядку забезпечення позову [PERSON] до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, що зареєстрований в реєстрі за №93382 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 6979 грн. 00 коп. (а.с. 52-53). Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав суду заяву, згідно якої просив проводити судове засідання у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, надав заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи у їх відсутність (а.с. 85). Суд дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису вчиненого 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, приватний нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 6329 грн. 00 коп. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором №3382003152-48553 від 24 лютого 2021 року, укладеним між ним та ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС». Стягнення заборгованості проводиться за період з 24\~лютого 2021 року по 17 червня 2021 року, і складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 2000 грн. 00 коп.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 546 грн. 00 коп., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 3783 грн. 00 коп. Крім того за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з боржника 650 грн. 00 коп. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 93382 (а.с. 72). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, відкрито виконавче провадження № 67322790 по виконанню виконавчого напису № 93382 виданого 15 липня 2021 року (а.с.\~25). Згідно договору №3382003152-48553 від 24 лютого 2021 року укладеного між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] предметом даного договору є надання [PERSON] кредиту в розмірі 2000 грн. 00 коп. Даний договір нотаріально не посвідчувався (а.с. 29-39). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» - у виконавчому написі повинні зазначатися, зокрема суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначає в своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду оформлених постановами від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18): вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 15 липня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] 24 лютого 2021 року. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи позивача, про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. на підставі договору укладеного між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] 24 лютого 2021 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір між сторонами нотаріально не посвідчувався. Що стосується інших доводів позивача, в частині відсутності безспірності заборгованості за кредитним договором, то суд зауважує, що оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що діюче законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплатив при поданні позову до суду, а також за розгляд заяви про забезпечення позову (а.с. 21). Що стосується вимог позивача про стягнення в якості судових витрат, витрати пов`язані з направленням поштової кореспонденції, то суд зауважує, що вказані витрати стягненню на користь позивача не підлягають, оскільки у відповідність до ст. 133 ЦПК України, не відносяться до судових витрат. Стосовно заходів забезпечення позову, то враховуючи, що суд задовольняє позов позивача, клопотань про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи не подано, тому у відповідність до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 07\~лютого 2022 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved