Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

у жовтні 2021 року позивач, звернувся до суду з позовом до ТОВ «СС ЛОУН» про захист прав споживачів. Позивач просить суд визнати кредитний договір «1033348-А» від 18.09.2020 року, укладений між нею та ТОВ «СС ЛОУН» недійсним. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що вона у письмовій формі не підписувала договір позики «1033348-А» від 18.09.2020 року, а форма укладення договору через інформаційно-телекомунікаційну систему не відповідає вимогам закону. Вона дійсно отримала в кредит від відповідача грошові кошти, однак, між нею та відповідачем фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов, а розмір відсотків свідчить про недотримання відповідачем принципів розумності та справедливості. Вважає що її права позивача на надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації були порушені. Порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням закону, зазначений договір є таким, що не прирівнюється до договору, який укладений в письмовій формі. Вона не булла здатна отримати всю повну та достовірну і нформацію, та позбавлена часу для прийняття виваженого рішення. Відповідач ввів її в оману, не наддавши достовірну інформацію про умови кредитування, а тому вважає, що наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору, в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду із даним позовом. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 17). Заперечення від сторін щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачем ТОВ «СС ЛОУН» поданий відзив на позов (а.с.31-37). У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ТОВ «СС ЛОУН» є фінансовою установою, відповідно зареєстрованою, яка здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії та згідно з зареєстрованими НБУ Правилами надання коштів в кредит ТОВ «СС Лоун» (надалі Правила), які затверджено 29 липня 2020 року наказом ТОВ «СС Лоун». 18 вересня 2020року між ТОВ «СС Лоун» як Кредитодавцем та Позивачем [PERSON] як Позичальником було укладено електронний Кредитний договір «1033348-А». Кредитний договір було укладено на підставі Примірного кредитного договору (надалі - Примірний кредитний договір») та Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС Лоун». Примірний кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит в тому числі Позивач, мав та має можливість ознайомитись з цими та іншими документам перед укладанням Кредитного договору Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору за цим Договором Кредитор зобов`язався надати Позичальнику в користування грошові кошти у розмірі 8000 грн. на 30 днів на умовах строковості, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Пунктом 2.6.4. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 1,32% від суми за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування становить 481.80%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Згідно з пунктом 2.6.5. Кредитного договору загальна вартість кредиту становить 11 168 грн. Пунктом 5.2 Кредитного договору визначено, що у разі не сплати Позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії Договору, Кредитором застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договору від запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив користування кредитом до закінчення дії строку автопролонгації. Згідно п. 5.7.1 Строк автопролонгації Договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно. Пунктом 5.7.2 Договору передбачено що у період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 4%. У пункті 5.8. Договору його Сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується Позичальником одночасно з підписанням цього Договору. Укладений кредитний договір (його примірник), у відповідності до, та на виконання приписів ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» 18 вересня 2020 року було відправлено на електрону адресу Позивача, яку вона зазначила під час проходження реєстрації в ITC Товариства (копія відповідної сторінки з ITC Товариства (додається). Крім того, відповідно до п. 11.8. Кредитного договору Позичальник підтверджує що до укладання цього Договору отримав від Кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування та що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги Кредитора, що Позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною Договору. Згідно п.4.1. Правил з метою отримання кредиту Позичальник має бути зареєстрований в ІТ Товариства. У відповідності до вищевказаного положення Правил Позивач зайшов на веб-сайт Товариства де пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (надалі - ITC Товариства), що свідчить, що Позивач ознайомився з Правилами та іншою наданою йому інформацією. Під час здійснення реєстрації в ITC Товариства та створення облікового запису (особистого кабінету), Позивач надав всі свої персональні дані: прізвище, ім`я, по батькові; номер мобільного телефону, свою електронну пошту, дату та рік народження, РНОКПП, реквізити паспорту; ПІБ та номер телефону контактної особи: адресу реєстрації та фактичного проживання. Згідно з п. 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний Кредитний договір було підписано Позивачем в ITC Товариства в порядку, передбаченому статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», саме електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до 1 першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди. Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.09.2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» укладено кредитний договір «1033348-А». Згідно з умовами цього договору якого Товариство надає Позичальнику кошти в розмірі 8000 грн. на 30 днів на умовах строковості, платності, а Позичальник [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Пунктом 2.6.4. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 1,32% від суми за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування становить 481,80%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Згідно з пунктом 2.6.5. Кредитного договору загальна вартість кредиту складає 11168 грн. Пунктом 5.2 Кредитного договору визначено, що у разі не сплати Позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії Договору, Кредитором застосовується автопролонгація, з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договор; запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив користування кредитом до закінчення дії строку автопролонгації. Згідно п. 5.7.1 Строк автопролонгації Договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно. Пунктом 5.7.2 Договору передбачено що у період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 4%.У пункті 5.8. Договору його Сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується Позичальником одночасно з підписанням цього Договору. Укладений кредитний договір (його примірник), у відповідності до Правил також, на виконання приписів ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» 18.09.2020 року було відправлено на електрону адресу Позивача, яку вона сама зазначила під час проходження реєстрації в ITC Товариства. Перед укладенням Договору відповідачем було надано позивачу необхідну інформацію щодо фінансової послуги шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті Товариства. Для отримання фінансової послуги від Товариства Позичальником 18.09.2020 р. створено Особистий кабінет в ITC Товариства, що забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання Договору. Позивачем здійснено вхід до Особистого кабінету та подано Заявка на отримання позики. На підставі обраних Позичальником параметрів отримання позики Товариством розміщено паспорт позики, який підписано Позивачкою електронним підписом. Відповідачем було опрацьовано заявку на отримання позики та прийнято рішення про надання позики, у результаті чого Позичальнику надано для ознайомлення та вивчення пропозицію укласти Договір позики - оферту, що містить передбачені законодавством істотні умови та була подана позивачу у вигляді повного тексту Договору в Особистому кабінеті Позичальника. ЇЇ було акцептовано Позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано Товариством на зареєстрований Позичальником в ITC контактний номер телефону. Оферта, що була надіслана Позичальнику, містила всі істотні умови Договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів. Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» прийняття споживачем умов договору та його підпис (акцепт) можуть бути надані шляхом у тому числі надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) такої пропозиції в електронній формі, що підписується у тому числі накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» підписом у сфері електронної комерції є електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином, суд критично розцінює доводи позивача про недійсність укладеного договору позики внаслідок відсутності її письмового підпису під умовами договору. Позивач сама погодилася при укладенні кредитного договору з обранням електронної форми договору. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (договору позики). За ст.. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті (ч. 3 ст.і 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір з додатками, укладений між сторонами в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, а відтак твердження позивача в цій частині є хибними. Крім того, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний договір позики було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторонни електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішні йволі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача про не укладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. В ході розгляду справи на підставі наданих доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсностіправочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити ьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено, а судом в ході розгляду справи не встановлено. На переконання суду, сааме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, оскільки, паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача. Суду не було наданодоказів на спростування зазначеного. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed