Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 444 505,60 грн. та судовий збір в розмірі 6 667,58 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2020 по справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника з Укрпатенту було стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати у сумі 456 505,60 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 4 565,06 грн. На підставі платіжної вимоги № 221-1/3 від 06.01.2021 державного виконавця з Укрпатенту 11.01.2021 у примусовому порядку було стягнуто 857 255,88 грн., у тому числі і на виконання виконавчого листа № 757/41438/18-ц на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 456 505,60 грн. та виплати з оплати судового збору в розмірі 4 565,06 грн. 05.02.2021 виконавче провадження відповідною постановою державного виконавця завершено. Разом з тим, Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2021 рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.11.2020 змінено та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з суми 456 505,60 грн. до суми 12 000,00 грн., які мають бути стягнуті на користь [PERSON] . Оскільки з Укрпатента в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби було стягнуто на користь [PERSON] 456 505,60 грн. середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати, [PERSON] має повернути Укрпатенту кошти у розмірі 444 505,60 грн. (456 505,60 грн. - 12 000,00 грн. = 444 505,60 грн.), як такі що набуті без достатньої правової підстави (правова підстава щодо присудженого [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати саме у розмірі 456 505,60 грн. відпала у зв`язку із його зменшенням Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2021 до 12 000,00 грн.), що узгоджується з положеннями статті 1212 ЦК України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2022 відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач та представник відповідача повідомлені належним чином про розгляд справи, до суду не з`явились. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на норми ст. 1215 ЦК України, з якої вбачається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення ст. 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення. Відповідач отримав грошові кошти саме за рішенням суду, саме для цього випадку законодавець передбачив спеціальний спосіб захисту - поворот виконання рішення, який в тому числі є процесуальною гарантією захисту майнових прав і позивача і відповідача. Дане питання не може бути вирішене з застосуванням норми матеріального права щодо кондикційних зобов`язань, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому наголосив, що Укрпатент не звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення, а звернувся з позовом про повернення безпідставно набутого майна, посилаючись саме на норми матеріального права. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, встановивши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, оцінивши відомості, на яких ґрунтуються заяви учасників по суті справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2020 по справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» було стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати у сумі 456 505,60 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 4 565,06 грн. На підставі платіжної вимоги № 221-1/3 від 06.01.2021 державного виконавця з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» 11.01.2021 у примусовому порядку було стягнуто 857 255,88 грн., у тому числі на виконання виконавчого листа № 757/41438/18-ц на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 456 505,60 грн. та виплати з оплати судового збору в розмірі 4 565,06 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2021 рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.11.2020 змінено та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з суми 456 505,60 грн. до суми 12 000,00 грн., який підлягає стягненню на користь [PERSON] 26.10.2021 року на адресу відповідача [PERSON] був направлений лист-вимога про повернення Укрпатенту коштів в розмірі 453 802,18 грн. як таких, що набуті без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до пунктів 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та платежами, які прирівнюються до неї. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Тобто кошти, отримані [PERSON] за рішенням суду про відшкодування працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуті з Укрпатенту у примусовому порядку у сумі 444 505,60 грн., не є заробітною платою і платежем, що до неї прирівнюється, що відповідно, виключає застосування статті 1215 ЦК України. Щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Велика Палата Верховного Суду також зазначала в постанові від 30.01.2019 року. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Оскільки з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби було стягнуто на користь [PERSON] 456 505,60 грн. середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати, [PERSON] має повернути позивачу кошти у розмірі 444 505,60 грн. (456 505,60 грн. - 12 000,00 грн. = 444 505,60 грн.), як такі що набуті без достатньої правової підстави. Щодо заперечень сторони відповідача викладених у відзиві, то слід згадати висновок зробленийу Постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 263/2983/16-ц згідно якого: касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що положення статті 1215 ЦК України не підлягають застосуванню до даного виду спірних правовідносини, оскільки ставиться питання про повернення суми коштів, сплачених як відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом касаційної інстанції відхилено також доводи відповідача щодо неправильного визначення судами першої та апеляційної інстанцій природи спірних правовідносин та помилкового, на думку заявника, застосування правових норм, що регулюють питання повернення безпідставно набутого чи збереженого майна, тоді як застосуванню підлягали положення статей 380-382 ЦПК України та статті 239 КЗпП України, якими визначаються умови та порядок повороту виконання судових рішень, оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна, а не із заявою про поворот виконання рішення. При постановленні вказаного рішення суду, суд також ваховує правові висновки Верховного Суду по аналогічним справам викладені у судових рішеннях: Постанові Верховного Суду від 27.02.2019 по справі № 243/10392/16-ц, постанові Верховного Суду від 26.02.2020 по справі № 263/2983/16-ц. За таких обставин вбачається, що [PERSON] безпідставно набув грошові кошти у сумі 444 505,60 грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 6 667,58 грн.

Outcome: approved