Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №CL-218477 від 10 вересня 2019 року в розмірі 643 520,63 грн, а також судовий збір у розмірі 10 500 грн та витрати на правничу правову допомогу у розмірі 83 657 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2019 року між банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-218477, згідно з яким останньому було надано кредит у сумі 500 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 52320678 від 10 вересня 2019 року та випискою руху коштів по рахунках. Позивач вказує, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом у вигляді рівних сум ануїтетного платежу відповідно до Графіку платежів впродовж 54 місяців з дати укладення договору по 18 659 грн щомісячно. З вказаними вимогами відповідач був ознайомлений та прийняв усі умови договору і зобов`язався їх виконувати, однак за наслідками досудового врегулювання спору станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена та становить 643 520,63 грн (розрахунок суми заборгованості станом на 27 квітня 2021 року), з якої 488 386,12 грн сума заборгованості за кредитом, 155 134,51 грн сума заборгованості за відсотками, та 4 736,38 грн пеня. Оскільки в Анкеті-заяві зазначено інформацію про іншого з подружжя відповідача [PERSON] , посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-712цс19 від 30 червня 2020 року, вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя, а відтак просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором, судовий збір та витрати на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі та у відповідності до положень ч. 4 ст. 274 ЦПК України призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Двадцять п`ятого червня 2021 року відповідачі подали відзив на позовну заяву, в якому вказували на безпідставність та юридичну необґрунтованість позовних вимог, а також недобросовісну поведінку позивача. Так вказують на те, що у 2019 році відповідач [PERSON] належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а коли у 2020 році розпочалася пандемія, викликана вірусом SARS-CoV-2, яка у свою чергу повністю зупинила його підприємницьку діяльність, менеджери банку у місті Ужгороді під час консультацій по телефону переконували його в тому, що на час карантину він може не вносити щомісячних платежів за договором і що відповідно до чинного законодавства штрафні санкції у період дії такого не нараховуються; додатково надає перелік нормативно-правових актів, що встановили таку заборону та вважає, що пеня була нарахована позивачем безпідставно. Крім цього зазначають, що з грудня 2020 року по травень 2021 року відповідач [PERSON] належним чином виконував свої зобов`язання щодо внесення обов`язкового щомісячного платежу, вносячи навіть більшу суму, ніж передбачена Договором 19 000 грн, які у свою чергу банк, порушуючи умови Договору, зараховував у повному обсязі в рахунок погашення процентів і не зараховував в якості погашення тіла кредиту (основного боргу), тобто діяв недобросовісно, прямо порушуючи умови Договору та штучно сповільнюючи погашення суми основного боргу, який у свою чергу за рахунок погашення у період з грудня 2020 року по травень 2021 року мав зменшитися на 38 163,19 грн. Вважають дії позивача недобросовісними, оскільки останній не вжив жодних заходів для здійснення досудового врегулювання спору, ухиляючись від укладення договору про реструктуризацію заборгованості та не повідомив їх належним чином про свої вимоги та намір звертатися до суду. Також вказують на безпідставність вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду, оскільки у першому випадку жодних належних та допустимих доказів щодо вартості та обсягу послуг позивачем не додано, а у другому позивачем взагалі було направлено до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. На підставі наведеного, наголошуючи на тому, що вони не відмовляються від взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, відповідачі просять задовольнити позов частково, зобов`язавши відповідачів погасити заборгованість за Договором з відсотками у розмірі 155 134,51 грн трьома платежами протягом трьох місяців по 51 711,50 грн кожен, та розстрочкою суми заборгованості основного боргу за кредитом у розмірі 488 386,12 грн на вісімнадцять місяців зі сплатою по 27 132,57 грн щомісячно, а також зобов`язати позивача припинити нарахування відсотків у зв`язку з добровільним достроковим виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань у повному обсязі, та відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду. Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року клопотання представника ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» про залучення до участі у справі правонаступника позивача задоволено та замінено у даній цивільній справі позивача Акціонерне товариство «Кредобанк» (79026 м. Львів, вул. Сахарова, 78, ЄДРПОУ 09807862) його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (місце знаходження: 04112 м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 7).\~\~\~\~\~\~ Ухвалою від 02 листопада 2021 року провадження у справі зупинено до розгляду апеляційної скарги на вказану ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року та повернення матеріалів справи до суду першої інстанції. Дев`ятого березня 2022 року із Закарпатського апеляційного суду повернуто матеріали справи за результатами апеляційного перегляду, постановою від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року без змін, через що ухвалою судді від 10 березня 2022 року провадження у даній цивільній справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у судове засідання не з`явилася, неодноразово направляла суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника та задоволення позовних вимогу повному обсязі (а. с. Т. 2 а. с. 207-208). У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник адвокат Голуб В.К. не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 цього Кодексу передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № CL-218477 від 10 вересня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 500 000 грн зі строком кредитування 54 місяці до 08 березня 2024 року. Відповідно до п. 4.1. цього Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Згідно з п. 6.9. Кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 27 квітня 2021 року виникла заборгованість у сумі 643 520,63 грн, яка складається з 488 386,12 грн сума заборгованості за кредитом; 155 134,51 грн сума заборгованості за відсотками, а також 4 736,38 грн пеня (Т . 1 а. с. 34-35, 36). За вказаних обставин 23 жовтня 2020 року за вих. № 1453870 та № 1453870/2, а також 24 березня 2021 року № 1453870/3 та № 1453870/4 АТ « Кредобанк» на адреси проживання відповідача [PERSON] направлялися досудові Повідомлення-вимоги про сплату боргу протягом 30 календарних днів, які залишені без належного реагування (Т. 1 а. с. 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. Крім цього за матеріалами справи між [PERSON] та [PERSON] 08 жовтня 2015 року зареєстровано шлюб. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20. У той же час судом встановлено, що згідно з Договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1 від 25 червня 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (Фактор) уклали вказаний договір, за яким Клієнт відступив Фактору Права Вимоги у повному обсязі за плату та під фінансування від Фактора, у тому числі щодо боржника [PERSON] за Кредитним договором № CL-218477 від 10 вересня 2019 року в розмірі 658 756,71 грн (станом на 23 червня 2021 року). Вказані обставини також відображені в ухвалі суду від 01 жовтня 2021 року, якою у даній цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено позивача Акціонерне товариство «Кредобанк» (79026 м. Львів, вул. Сахарова, 78, ЄДРПОУ 09807862) його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (місце знаходження: 04112 м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 7).\~\~\~ Отже з врахуванням наведеного з відповідачів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як нового стягувача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № CL-218477 від 10 вересня 2019 року у розмірі 643 520,63 грн, з якої 488 386,12 грн сума заборгованості за кредитом та 155 134,51 грн сума заборгованості за відсотками. Щодо вимоги про стягнення пені суд констатує таке. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. У відзиві відповідачі посилаються на те, що вони звільняються від обов`язків сплачувати на користь кредитора штрафу відповідно до положень законодавства щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року за № 691-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003, № № 40-44, ст. 356) було доповнено пунктом 15 такого змісту: «15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Вказаний закон набрав чинності 04 липня 2020 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ ІV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п.6 такого змісту «У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Тож враховуючи, що прострочення зобов`язань за період з 27 квітня 2020 року по 27 квітня 2021 року відбулось в період введених карантинних заходів щодо запобігання виникненню поширенню і розповсюдженню COVID-19, суд доходить висновку про неправомірність нарахування пені за вказаний період, оскільки це суперечить наведеним вище законодавчим положенням, які забороняють нарахування штрафних санкцій в період карантину. Тому за вказаний період суд не знаходить підстав для стягнення суми пені та відповідно задоволення позову в цій частині. Щодо клопотання відповідачів про розстрочення виконання рішення суду слід зазначити таке. У відзиві відповідачі просять розстрочити виконання рішення суду на 18 місяців, посилаючись на матеріальне становище, відсутність у їх власності нерухомого майна, транспортних засобів та цінного рухомого майна, сімейний стан, а саме наявність малолітньої дитини та перебування [PERSON] у декретній відпустці, а виконання рішення суду одразу і в повному обсязі поставить їх в скрутне становище. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України). Відтак, враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, спрямований перш за все на якнайшвидше погашення існуючих зобов`язань, суд в порядку частини 7 статті 265 ЦПК України при ухваленні рішення вважає можливими розстрочити його виконання на дванадцять місяців по 53 626,72 грн щомісячно, починаючи з дати ухвалення цього рішення. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 83 657 грн та 5 000 грн витрат, пов`язаних з явкою позивача/його представника до суду, суд зауважує таке. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, складений 14 травня 2021 року, та Договір про надання правової допомоги від 11 квітня 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». Будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було, у судові засідання представник банку жодного разу не з`являвся, навпаки подавав заяву про розгляд справи за відсутності сторони банку, а відтак суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини вимог за необґрунтованістю. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 10 500 грн судового збору (Т. 1 а. с. 7). Враховуючи наявність підстав для частково задоволення позову, на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 9 758 грн.

Outcome: partial