Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів. В позовній заяві посилався на те, що з 15 червня 2002 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Полтавського районного суду від 18 листопада 2011 року. В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народились спільні діти - син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 28 серпня 2018 року їхній син [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] проживав з матір`ю. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі 1/6 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але з 22 січня 2022 року [PERSON] , реалізуючи своє право на самостійне визначення місця проживання, проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Оскільки дитина проживає з ним, і саме він здійснює догляд, утримує та піклується про дитину, позивач просив суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою; [ADDRESS] , звільнити [PERSON] від сплати аліментів, присуджених рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2018 року на користь відповідача [PERSON] на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала. Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не надали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі. Посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила, з клопотаннями до суду не зверталась. Третя особа Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. При цьому Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування за місцем проживання дитини надав висновок щодо розв`язання спору, визначення місця проживання дитини. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши позивача та його представника, заслухавши думку дитини, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 15 червня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду від 18 листопада 2011 року у цивільній спрві №2-1976/2011, яке набрало законної сили 28 листопада 2011 року (а.с. 48). Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи [PERSON] є повнолітнім. [PERSON] після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Але з 22 січня 2022 року [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] позивачем створено необхідні умови для проживання сина. Відповідач не заперечує проти проживання сина з батьком. Вимог щодо повернення дитини до неї не заявляє. Крім пояснень позивача вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі: довідкою про доходи [PERSON] від 25 січня 2022 року №3, виданою Військовою частиною [NUMBER] (а.с. 10); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2862187 від 24 квітня 2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13040257 від 19 листопада 2013 року, згідно яких [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12); актом обстеження умов проживання від 03 лютого 2022 року, згідно якого обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . При цьому встановлено, що умови проживання задовільні. В помешканні виконаний сучасний ремонт. Наявні необхідні меблі та побутова техніка, присутній достатній запас продуктів харчування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: передбачена окрема кімната, в якій наявні місце для сну та відпочинку, стіл для навчання, одяг та взуття, книги, тощо (а.с. 13); письмовими поясненнями [PERSON] від 31 січня 2022 року та письмовими поясненнями [PERSON] від 31 січня 2022 року, які підтвердили той факт, що дитина [PERSON] дійсно проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 22 січня 2022 року. Батько має у власності двокімнатну квартиру, матеріально забезпечений та може утримувати дитину. Всі умови для нормального морального та психологічного стану дитини, а також її розвитку батьком забезпечується (а.с. 14, 14а); заявою [PERSON] на адресу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 25 квітня 2022 року, у якій вона повідомила, що її син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не заперечує, щоб син проживав з батьком. Вона з дитиною бачиться та телефонує йому (а.с. 49); актом обстеження умов проживання від 21 квітня 2022 року, згідно якого обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . При цьому встановлено, що умови проживання задовільні. В квартирі наявні меблі, побутова техніка, продукти харчування, приготовлені харчі. Для дітей створені умови для проживання, навчання, проведення дозвілля. Одяг, взуття відповідно до сезону (а.с. 53); актом оцінки потреб сім`ї від 21 квітня 2022 року, згідно яких при відвідуванні сім`ї за адресою: [ADDRESS] ознак складних життєвих обставин не виявлено (а.с. 55-61). Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, затвердженого рішенням від 24 травня 2022 року №103 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] », в інтересах дитини орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (а.с. 45-47). Підстави для відхилення даного висновку органу опіки та піклування у суду відсутні. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю. Судом також було заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , який суду пояснив, що він з січня 2022 року проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Перейти на проживання до батька було його рішення. Ніхто з батьків до прийняття такого рішення його не примушував. Він хоче і надалі жити з батьком, тому просив задовольнити позов батька. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком відповідає найвищим інтересам дитини. Тому позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини необхідно задовольнити. Вирішуючи питання щодо врегулювання аліментних правовідносин між сторонами, суд встановив наступне. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2018 року у справі №552/6077/18, провадження №2/552/1928/18, зменшено розмір аліментів, які стягувались на підставі рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 червня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). Вказане рішення позивачем [PERSON] виконується добровільно. Але, як встановлено судом, починаючи з січня 2022 року неповнолітній [PERSON] проживає з батьком, який і займається його утриманням. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Оскільки з січня 2022 року, і до даного часу дитина проживає з батьком, підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь матері дитини - [PERSON] - на даний час відсутні. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів, присуджених рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2018 року у справі №552/6077/18. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір в повному обсязі покладається на відповідача. Тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (2 позовні вимоги х 992,40 грн. = 1984,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved