Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

в липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом та просила: визнати [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з повною зміною власника житла згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2021 року; зобов`язати відділ №1 Шевченківського РВ міграційної служби України в м. Києві зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] ; виселити [PERSON] без надання йому житла за рахунок позивача з незаконно утриманого ним житла квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2021 року вона придбала квартиру [ADDRESS] . На даний час в квартирі зареєстрований та проживає відповідач, який є родичем продавців квартири. У добровільному порядку відповідач категорично відмовляється знятися з реєстрації в спірній квартирі та виселитися з неї без пояснення причини. Також позивач зазначила, що відповідач не є співвласником спірної квартири, а продавці квартири [PERSON] та [PERSON] повідомили їй, що відповідач має місце для постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивач протягом всього терміну з моменту придбання квартири не змогла в досудовому порядку вирішити питання з відповідачем щодо його зняття з реєстрації за місцем знаходження спірної квартири та виселення з неї, більш того він наполягає на своєму подальшому проживанні в цій квартирі в результаті чого продовжує їй чинити перешкоди в користуванні її власним житлом, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. 02.11.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що спірна квартира є його єдиним місцем проживання, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що у нього є інше місце проживання. Також вказав про те, що позивачу на момент придбання квартири було відомо про те, що він проживає та зареєстрований в цій квартирі та була згодна з цим. Вважає, що сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі колишніх. 30.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала про те, що реєстрація місця проживання особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом, про проживання в якому особа повідомила. Відповідач не є власником спірної квартири, а є членом сім`ї колишніх власників квартири. Право користування відповідачем квартирою за адресою: [ADDRESS] є похідним від прав колишнього власника квартири, членом сім`ї якої він був. Щодо твердження відповідача, що їй було відомо, що на момент купівлі квартири відповідач в ній зареєстрований та проживає, а отже вона погодилася з цим, позивач зазначила, що саме п. 3.4.2 договору купівлі-продажу квартири продавці зобов`язалися, зокрема, зняти зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку не пізніше 16.09.2021 року. Тобто умовами договору був визначений чіткий строк до якого відповідач повинен був звільнити квартиру та знятися з реєстрації. 04.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач зазначив, що він не є стороною договору купівлі-продажу квартири, а тому на нього не може бути покладено обов`язок щодо зняття з реєстрації. Також звернув увагу суду, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання з продавцем [PERSON] та належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Однак, договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2021 року був укладений без його згоди, що стало підставою для звернення ним до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та поділ майна подружжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2022 відмовлено в задоволенні клопотання про сторони відповідача про зупинення провадження у справі. 18.02.2022 року на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вказано, що повноваження у сфері реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб з 04.04.2016 року делеговані утвореним органам реєстрації (об`єднані територіальні громади, виконавчі органи сільських, селищних або міських рад, сільські голови (у випадку, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено). Таким чином, на сьогодні територіальні підрозділи Державної міграційної служби України не здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в установлений законом порядок. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 16.06.2021 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., на підставі якого [PERSON] придбала у власність однокімнатну квартиру, загальною площею 27,8 кв.м, житловою площею 14,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Із змісту договору купівлі-продажу вбачається, що квартира належить продавцям [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожній на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2006 року; відповідно до витягу №63847114 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 16.06.2021 року зареєстрований [PERSON] ; продавці на момент придбання квартири в зареєстрованому шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах не перебували на підтвердження чого подана заява, що призначена для зберігання у справах нотаріуса; за домовленістю сторін продавці зобов`язуються, зокрема, зняти зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку/прописки не пізніше 16.09.2021 року. Як зазначила у позові позивач, відповідач добровільно виселитись та знятися з реєстрації в квартирі не бажає та наполягає на своєму подальшому проживанні в цій квартирі,обґрунтовуючи відсутністю іншого житла,чим перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні квартирою, яка їй належить на праві власності. При цьому, під час розгляду справи відповідач не заперечував, що він зареєстрований за адресою місцезнаходження спірної квартири та проживає в ній. Реєстрація відповідача за адресою належного позивачу спірного нерухомого майна підтверджена копією паспорта на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, позивач придбала спірну квартиру, а саме на підставі договору купівлі-продажу, сплативши за неї грошові кошти, доказів щодо оскарження вказаного договору сторонами надано не було. Статтями 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст.ст. 13,41 Конституції України, ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 09.10.2019 року у справі №615/1636/17). Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи з даної норми закону, право членів сім`ї власника квартири користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Оскільки позивач є власником спірної квартири, вона має право вимагати виселення з її власності квартири особи, яка проживає в ній та не є її співвласником та членом її сім`ї або, навіть, колишнім членом сім`ї. Відповідач в своїх запереченнях послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вважає, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Частиною 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Разом з цим, посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на п.1 ст. 8 Конвенції є необґрунтованим, оскільки зазначеною нормою захищається право від безпідставного виселення особи, тоді як у цій справі відповідач втратив право користування спірною квартирою після відчуження попередніми власниками спірної квартири позивачу. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 25.04.2019 року у справі № 761/13293/16. Суд також звертає увагу, що вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним відповідачем не заявлені, право позивача, як єдиного власника спірної квартири, відповідачем не оскаржувалося. А відтак, право проживання в спірній квартирі відповідача залежить фактично від волі власника. Оскільки будь-якого договору піднайму чи оренди квартири відповідач з позивачем не укладав, відповідних документів на згоду позивача на проживання відповідач в квартирі не має і такого дозволу відповідач від позивача не отримував, окрім того, враховуючи, що спірна квартира є однокімнатною, а позивач та відповідач є особами різної статті, що унеможливлює проживання разом в одній квартирі, житлова площа якої становить 14,8 кв.м, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив права користування квартирою [ADDRESS] та виселення відповідача з даної квартири. Задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відповідає ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності. Позовні вимоги про зобов`язання відділ №1 Шевченківського РВ міграційної служби України в м. Києві зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] не підлягають задоволенню, є передчасними, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, зазначені позовні вимоги позивач заявила до відділ №1 Шевченківського РВ міграційної служби України в м. Києві, який у справі залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а виходячи з положень ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача, тому до них не можуть бути заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial