Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувалиа з [PERSON] у шлюбі з 02.09.1995 по 16.03.2010р., від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2010 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 3 частини з усіх видів заробітку [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Після досягнення повноліття, син продовжує навчатись, є студентом Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики обліку та аудиту, не має змоги заробляти собі на життя та потребує матеріальної допомоги. Згідно договору про навчання у закладі фахової передвищої осівіти від 20.08.2021 року вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 29100 грн. Вартість навчання за рік становить 14 000 грн. [PERSON] не має власних доходів, не взмозі забезпечувати себе та повноцінне навчання. У добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину. Позивач самостійно оплачує навчання сина та надає посильну грошову допомогу але даних коштів не вистачає. З посиланням на норми ст. 185 СК України, позивач просила задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача половину вартості вже сплаченого за договором навчання у першому семестрі, а також подальші втрати, пов`язані з додатковими витратами на утримання повнолітнього сина, тобто 6950,00 грн., які складаються з половини вартості подальшого навчання до 30.06.2023 та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні вказав, що позов не визнає, заперечив витрати на утримання сина, зазначивши, що він, як батько, утримував сина до повноліття, сплатив аліменти до досягнення сином повноліття і не заперечує надалі платити аліменти на період навчання сина, однак, заперечив оплату інших додаткових витрат, оскільки сплачує ще аліменти на сина [PERSON] [INFO] від іншого шлюбу. Навчання дитини з метою здобуття професійної освіти, на думку відповідача, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, тому такі витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами. Питання про навчання сина не були узгоджені з [PERSON] , як батьком дитини, навчальний заклад обрано позивачем на власний розсуд. Відповідач сплачував аліменти і продовжить платити аліменти на період навчання сина, а тому син, за бажанням, зможе оплачувати своє навчання з аліментних коштів. Ухвалою суду від 03.05.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач не визнав позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.1995 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2010 року між сторонами був розірваний шлюб. (а. с.16). В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.6). Встановлено, що повнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, позивачем у справі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №15.2-03/2003 від 05.11.2020 року та витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/3404 від 15.02.2022 року. (а.с.7,8). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2010 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 01.02.2010 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Старший син сторін повнолітній, а [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років. Встановлено, що повнолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , навчається та є студентом 1-го курсу денної форми навчання за освітньо-професійним ступенем Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики обліку та аудиту, акредитації на умовах контракту, що підтверджується договором про навчання у закладі фахової передвищої осівіти №3067 від 20.08.2021 року. (а.с.11,13). Згідно договору про надання платної освітньої послуги №3067/1 від 20.08.2021 року вартість платної освітньої послуги становить 29100 грн. Термін навчання - до 30.06.2023 року. (а.с.12). Встановлено, що позивач, двома платежами, у вересні та грудні 2021 року здійснила оплату за навчання сина, що підтверджено квитанціями (а.с.14,15) . Відмовляючи в позові суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. За положеннями частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не наведено мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. При цьому, суд враховує, що на початок навчання [PERSON] , позивач отримувала аліменти на утримання сина, а отже, не можна безперечно стверджувати, що позивач оплатила навчання сина лише власним коштом. Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, від 26 серпня 2020 у цивільній справі № 336/1488/19. З огляду наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Позивачем не доведено позовних вимог. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду спору. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed