Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

09.11.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.12.2017 року по справі №592/12704/17 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.11.2017 року. Відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини і на момент подачі даної позовної заяви має заборгованість у розмірі 48831,24 грн. На даний час спільна донька сторін почала навчання у першому класі та потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як постійно збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Відповідач має добрий стан здоров`я, є працездатним і має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови для виховання, навчання і повноцінного розвитку дитини, але, постійно працюючи неофіційно приховує доходи та не надає жодної допомоги на утримання дитини. На даний час донька весь час зареєстрована та проживає разом з позивачем, яка самостійно займається її вихованням, піклуюся про її фізичний та духовний розвиток. Відповідач від спілкування з дитиною, її виховання та утримання свідомо самоусунувся, при тому, що він має добрий стан здоров`я, є працездатним і має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови для виховання, навчання і повноцінного розвитку дитини. Жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконував та не виконує. Так, із 2018 року відповідач жодного разу не спілкувався з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на її виховання. Тому позивач вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки до розміру 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів та позбавити його батьківських прав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник третьої особи Смук Р.В. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті суду 30.05.2022 року https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/ogoloshenia_pro/, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.01.2015 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Ковпаківський районний суд м.Суми своїм рішенням від 22.12.2017 року (справа 592/12704/17) ухвалив стягувати з [PERSON] а аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.11.2017 року. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення гарантованого державою права на утримання дитини, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів до 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнутих за рішенням суду від 22.12.2017 року на утримання доньки [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили. Стаття 150 СК України, передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав передбачено ст.164 СК України. Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до з роз`яснень, які містяться в пунктах 15 і 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до приписів принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачається з висновку Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради, Управління вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки при спілкуванні з дитиною, [PERSON] про свого рідного батька говорити не захотіла, вона його не пам`ятає. Дитина не ідентифікує [PERSON] як свого батька, оскільки [PERSON] не мала (має) з ним ні психоемоційного, ні візуального, ні вербального контактів в більш свідомому віці. У телефонній розмові з відповідачем, [PERSON] повідомив, що не хоче щоб його позбавляли батьківських прав. Також повідомив, що з моменту не проживання з донькою, він не звертався до відповідних служб або до суду, з заявою про визначення порядку участі у виховані власної дитини. На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляються від виконання свої батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належні умови для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню і утриманню дитини, що є підставою для застосування до нього крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Оскільки позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 грн 40 коп. Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на професійну правничу допомогу оплачену позивачем адвокату становить 4000 грн 00 коп. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн.

Outcome: approved