Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

02.02.2022 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 10.02.2022, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Вона, як спадкоємець за законом, подала у встановлений строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після померлого [INFO] батька, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 64/2021. По завершенню шестимісячного строку вона звернулася до нотаріуса задля отримання свідоцтва про право на спадкове майно, однак, їй було відмовлено в його видачі з мотивів наявності обтяження на нерухоме майно спадкодавця. Зокрема, постановою ДВС № 990 від 03.08.2007 в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Рокитнянським районним судом Київської області, було накладено арешт на нерухоме майно боржника, який в подальшому відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. При цьому, згідно даних АСВП станом на 31.01.2022 будь які виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] відсутні. 19.01.2022 вона звернулася до відділу ДВС з відповідним листом, на який отримала відмову в знятті арешту з майна та вилучення записів щодо обтяження нерухомого майна з роз`ясненням щодо звернення до суду за захистом своїх прав.\~ Враховуючи, що в досудовому порядку вирішити питання щодо скасування арешту виявилося неможливим, а вказане обтяження перешкоджає в реалізації нею права спадкування, просила в судовому порядку скасувати арешт з майна [PERSON] , накладений постановою № 990, виданої 03.08.2007 відділом ДВС та зобов`язати відповідача вилучити записи про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, судові витрати покласти на відповідача. 15.02.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04.04.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заміну відповідача - відділ ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належного відповідача - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», як правонаступника ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», та залучено у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору третю особу - відділ ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 27.04.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про прийняття заяви щодо зміни предмету спору, в якій позивач просила звільнити з - під арешту все майно, належне [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який накладено постановою № 990, виданою 03.08.2007 Державною виконавчою службою м. Біла Церква, державний виконавець Чорнобров Т.Л, реєстраційний номер обтяження нерухомого майна № 5485820 від 15.08.2007 10:40:19 (номер запису про обтяження - 4211627) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 10.05.2022 представник відповідача - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», адвокат Мокрієнко Тарас Вікторович, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, форму судочинства, неправильно визначено склад учасників справи, а ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не є належним відповідачем та позивачем не доведено її право власності або володіння на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). 17.05.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, у судовому засіданні позов підтримав, просив звільнити з - під арешту все майно, належне [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який накладено постановою № 990, виданою 03.08.2007 Державною виконавчою службою м. Біла Церква, державний виконавець Чорнобров Т.Л, реєстраційний номер обтяження нерухомого майна № 5485820 від 15.08.2007 10:40:19 (номер запису про обтяження - 4211627) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача, адвокат Мокрієнко Тарас Вікторович, у судовому засіданні підтримав обставини викладені у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на розсуд суду та зазначила, що при здійсненні пошуку в системі АСВП не знайдено виконавче провадження щодо стягнення коштів з [PERSON] на користь ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», а архівні матеріали виконавчого провадження відносно вказаного громадянина знищено за терміном зберігання. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою:\~ [ADDRESS] , являється дочкою померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , після смерті якого, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дуб Н.М., заведено спадкову справу № 64/2021 (№ 68864385\~ у спадковому реєстрі), що підтверджено матеріалами справи (а.с. 9-15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.29-35), за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) зареєстроване право власності на майно: 1/2 частину квартири [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] .\~ З роз`яснення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуб Н.М від 13.01.2022 за № 5/02-14 (а.с.15), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , повідомлено, про неможливість видачі їй свідоцтва про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] , в зв`язку з наявністю заборони (арешту) всього майна спадкодавця, зареєстрованого 15.08.2007 Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області на підставі постанови ДВС м. Біла Церква від 14.08.2007 вх. 990 (обтяження № 4211627), що узгоджується з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15.08.2007 (а.с.17) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.29 -35). Згідно Інформації Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 15.08.2007 10:40:19 реєстратором: Друга білоцерківська державна нотаріальна контора,\~ зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна): все майно [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 5485820, підстава обтяження:\~ постанова\~ ДВС м. Біла Церква за № 990 від 03.08.2007, номер запису про обтяження 4211627. З Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 серпня 2007 року винесеної державним виконавцем відділу ДВС Білоцерківського міськрайоного управління юстиції Чорнобров Т.Л. (а.с.16), вбачається, що арешт на все майно боржника - [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , було накладено в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого документу (виконавчого листа), виданого 06 грудня 2006 року Рокитнянським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» штрафу в сумі 946,22 грн. З матеріалів справи (а.с.18), вбачається, що 19.01.2022 ( вх..№ 1634/19.24-27 від 20.01.2022) [PERSON] звернулася до Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою,\~ про зняття арешту з майна [PERSON] , та 26.01.2022 за № 8860 відділ ДВС надав позивачу відмову в знятті арешту, роз`яснивши, що вона має право звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно інформації з АСВП (а.с.19-22), відомості про виконавчі провадження щодо боржника -\~ [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відсутні. З матеріалів справи (а.с.66),\~ вбачається, що за адресою: будинок [ADDRESS] ,\~ ТОВ «Київська обласна ЕК» Рокитнянське ВОК було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] щодо сплати коштів за постачання електричної енергії, та станом на вересень 2021 заборгованість за надані послуги відсутня. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 1216,1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] \~ у першу чергу має право на спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , на майно\~ якого, в межах виконавчого провадження,\~ накладено арешт, який перешкоджає спадкоємцю в реалізації\~ спадкових прав, щодо отримання свідоцтва про право на спадкове майно, адже, згідно п.4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.09.2015 за № 1784/2, зареєстрованого 25.09.2015 за № 1145/27590, зі змінами, якщо на спадкове майно накладено арешт видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказує на те, що Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» є неналежним відповідачем у справі, а позивачем не доведено її право власності або володіння на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Однак, вказані обставини не підтверджено жодними доказами і суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав. В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. В даному випадку встановлено, що позивач являється дочкою померлого [INFO] [PERSON] , яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 64/2021 (№ 68864385\~ у спадковому реєстрі) та позивачем здійснюється оплата послуг з постачання електричної енергії за місцем знаходження майна спадкодавця, отже, [PERSON] на законній підставі володіє майном. З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.08.2007 ( а.с.16) вбачається, що арешт на все майно [PERSON] було накладено в інтересах\~ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго». Указом Президента України від 04.04.1995 №282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» Міністерство енергетики і електрифікації України зобов`язано створити державні акціонерні енергопостачальні компанії, зокрема, Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київобленерго». Відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 №282/95 та наказу Міністерства енергетики і електрифікації України від 02.08.1995 №141, шляхом перетворення Державного підприємства «Київобленерго» у Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київобленерго» у формі відкритого акціонерного товариства, яке за рішенням загальних зборів акціонерів від 16.11.2001 змінило назву на Відкрите акціонерне товариство «А.Е.С. Київобленерго». У свою чергу, Закрите акціонерне товариство «А.Е.С. Київобленерго» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго». Правонаступником Закритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго» стало Публічне акціонерне товариство «АЕС Київобленерго», яке змінило найменування\~ на Публічне акціонерне товариство «Київобленерго», правонаступником якого стало Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» згідно Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів товариства (протокол від 31.03.2016 року). Відповідно нової редакції статуту Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській регіональні електромережі», затвердженого 21.08.2020 загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Київобленерго, зареєстрованого 28.08.2020, номер запису 3597-3598. Товариство є правонаступником майна, прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», а як вбачається із відомостей ЄДРПОУ Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі»\~ та ідентифікаційний код юридичної особи не змінився. Таким чином, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі»\~ є належним відповідачем у даній справі, як правонаступник Закритого акціонерного товариства «А.Е.С. Київобленерго», в інтересах якого було накладено арешт на майно боржника в межах виконавчого провадження. Згідно із ст. 59 України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній станом на дату винесення постанови про арешт майна боржника), у разі\~ сплати\~ боржником\~ повної\~ суми\~ боргу\~ за\~ виконавчим документом\~ до\~ реалізації\~ арештованого\~ майна\~ боржника,\~ майно звільняється з-під арешту за постановою\~ державного\~ виконавця\~ не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія\~ постанови\~ про\~ звільнення\~ майна з-під арешту надсилається\~ боржнику\~ та до органу (установи),\~ якому була надіслана постанова про\~ накладення арешту на майно боржника на виконання. Разом з тим, до суду не надано доказів щодо винесення держаним виконавцем постанови про звільнення майна [PERSON] з під арешту, враховуючи відсутність за даними\~ системи АСВП виконавчих проваджень щодо вказаної особи та знищення архівних матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання, що відповідає положенням «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ від 25.12.2008 за № 2274/15, згідно якого строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. Підстави та порядок зняття арешту визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), який чинний на момент звернення позивача до Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту майна. Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Разом з тим, з аналізу ч. 4, ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII вбачається, що державний виконавець не має можливості самостійно зняти арешт з майна, який накладений постановою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 03.08.2007, враховуючи відсутність підстав передбачених вказаною нормою, а також те, що позивач не є стороною виконавчого провадження. Судом встановлено, що в межах даного позову, позивачем доведено, що померлий [INFO] [PERSON] мав у власності\~ нерухоме майно, яке увійшло до обсягу спадкового майна після його смерті та на зазначене майно був накладний арешт, під час примусового виконання його боргових зобов`заннь, які на час розгляду справи відсутні, а спадкоємець померлого позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користування та розпорядження майном на власний розсуд. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця та позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст. 15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц, згідно якої у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За ч.1 ст.15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.2\~ ст.16 ЦК України - суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16. Отже, ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових прав, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності в даному випадку суд вважає правильним, таким, що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, та не суперечить закону, крім того, підстави для зняття арешту визначені положеннями Закону України\~ «Про виконавче провадження», який може бути знятий за рішенням суду ( ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.1) та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved