Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , яке вона набула на підставі правочину, що відбувся 20 липня 1995 року. В позові зазначила, що правочин укладений між нею та [PERSON] на Запорізькій товарній біржі «Титан-Інвест», зареєстрований біржею під номером Н-174, а також зареєстрований орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». З зазначеного часу позивач постійно і безперервно проживає в цьому житлі, доглядає за ним. Оригінал договору купівлі-продажу позивач втратила, а відновлення цього документа у позасудовому порядку неможливо. В теперішній час вона позбавлена можливості укладати будь-які прочини щодо цього майна через відсутність правовстановлюючого документа. На підставі викладеного просить про визнання за нею права власності на згадану квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на укладення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність позивача та її представника. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин, відзиву на позов, клопотань про відкладення судового розгляду або про вирішення спору у його відсутність не надав. За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, що в силу ст. 123 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі представника товарної біржі. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як випливає із змісту ч. 3 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.1994 року 20.07.1995 року [PERSON] продав, а позивач купила квартиру [ADDRESS] (а. с. 44). Зазначений договір укладений на Запорізькій торговій біржі «Титан-Інвест», зареєстрований в журналі реєстрації угод з купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним номером Н-174. Право власності позивача на набуту нерухомість зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 44). У відповідності до ст. 128 ЦК Української РСР, який діяв на момент набуття позивачем нерухомого майна, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, за змістом ч. 2 ст. 227 ЦК Української РСР. Встановлені судом обставини свідчать про те, що право власності у позивача виникло з моменту отримання нерухомої речі, воно зареєстроване відповідно до вимог закону в редакції, що діяв на момент набуття права на житло. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до якого власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також вправі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких може бути, зокрема, визнання права. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами. Право власності набуте позивачем правомірно на підставі положень Закону України «Про товарну біржу», що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, і згідно з вимогами закону зареєстроване, проте втрата правовстановлюючого документа позбавляє позивача реалізувати своє право повною мірою, що і зумовило її звернення до суду. З огляду на встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини вимоги позивача ґрунтуються на положеннях закону, тому суд знаходить всі підстави для захисту його права в обраний нею спосіб.

Outcome: approved