Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Виробничо-комерційна компанія «ЕЛАМ», Приватного підприємства «МЕБЕЛЬНИЙ ДІМ «АРКА» про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки, посилаючись на те, що з 18 червня 2020 року по 04 березня 2021 року він перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством\~«Виробничо-комерційна\~компанія «ЕЛАМ»\~ та у період з 01 вересня 2020 року по 04 березня 2021 року перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «МЕБЕЛЬНИЙ ДІМ «АРКА» за сумісництвом. Позивач вказує, що наказом №10-вк від 04 березня 2021 року його звільнено з Приватного підприємства\~«Виробничо-комерційна\~компанія «ЕЛАМ»\~та наказом\~№5-вк від 03 березня 2021 року звільнено з Приватного підприємства «МЕБЕЛЬНИЙ ДІМ «АРКА». У зв`язку з тим, що відповідачі не сплатили заборгованості зі сплати заробітної плати, позивач вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Приватного підприємства\~«Виробничо-комерційна\~компанія «ЕЛАМ»\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Приватного підприємства «МЕБЕЛЬНИЙ ДІМ «АРКА» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що наказом №27-вк від 18 червня 2020 року позивач прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» на посаду завідуючого господарством адміністративно господарського відділу з 19 червня 2020 року. Наказом №10-вк від 04 березня 2021 року позивача звільнено із Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» у зв`язку із втратою довір`я на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до довідки №11 від 22 лютого 2022 року Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» за період з 01 січня 2021 року по 04 березня 2021 року заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки перед [PERSON] складає 8815 (вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок. Згідно із довідкою про доходи [PERSON] №10 від 22 лютого 2022 року заробітна плата, яку він отримував у Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» за січень 2021 року складає 10421,05 гривень, лютий 2021 року 11072,64 гривень, березень 2021 року - 5968,35 гривень. Наказом №18-вк від 31 серпня 2020 року позивач прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Мебельний дім «Арка» за сумісництвом на посаду завідувача господарством з 01 вересня 2020 року. Наказом №5-вк від 03 березня 2021 року позивача звільнено з Приватного підприємства «Мебельний дім «Арка» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки №7 від 22 лютого 2022 року Приватного підприємства «Мебельний дім «Арка» за період з 01 січня 2021 року по 04 березня 2021 року заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки перед [PERSON] складає 3247 (три тисячі двісті сорок сім) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок. Згідно із довідкою про доходи [PERSON] №6 від 22 лютого 2022 року заробітна плата, яку він отримував у Приватного підприємства «Мебельний дім «Арка» за січень 2021 року складає 4500,00 гривень, лютий 2021 року 4750,00 гривень, березень 202 року 1896,77 гривень. Відповідачами під час розгляду вказаної цивільної справи не надано доказів виплати заробітної плати позивачу, при цьому, згідно відзиву та довідок про розмір заборгованості, вони визнають факт наявності заборгованості із виплати заробітної плати. У відзиві представник відповідача Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» вказує, що позивача неодноразово запрошували на підприємство для розрахунку, однак вони були проігноровані позивачем та зазначає, що саме позивач навмисно відмовляється від отримання невиплаченої заробітної плати. У відповіді на відзив вказано, що заробітна плата, яку сплачували відповідачі нараховувалася на банківські рахунки позивача. На підтвердження цьому позивачем надано виписки по надходженням по картці/рахунку. Так, з виписки з карткового рахунку від 13 січня 2022 року з АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] за повний 2021 рік вбачається, що заробітна плата сплачувалася Приватним підприємством «Мебельний дім «Арка» на банківський рахунок. З виписки з карткового рахунку від 05 вересня 2021 року з АБ «Південнй» на ім`я [PERSON] за повний 2021 рік вбачається, що заробітна плата сплачувалася сплачувалася Приватним підприємством «Виробничо комерційна компанія "ЕЛАМ" на банківський рахунок. Таким чином, відповідачами не надано суду доказів щодо наявності об`єктивних обставин, які перешкоджали їм перерахувати заборгованість зі сплати заробітної плати на відкриті рахунки позивача. Посилання відповідача на ухилення [PERSON] від отримання заробітної плати не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки обов`язок виплатити заробітну плату покладається на роботодавця. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року за №100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, судом встановлено, що середньомісячний розмір заробітної плати позивача перед звільненням з Приватного підприємства «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» складає 10421,05 + 11\~072,64/2 = 10746,84 гривні. Середньомісячний розмір заробітної плати перед звільненням з Приватного підприємства «Мебельний дім «Арка» складає 4500 + 4750/2 = 4625 гривень. За період з 05 березня 2021 року по 05 грудня 2021 року середній заробіток за весь час затримки Приватним підприємством «Виробничо комерційна компанія «ЕЛАМ» складає 10746, 84*9 місяців = 96721 (дев`яносто шість тисяч сімсот двадцять одна) гривня 56 (п`ятдесят шість) копійок. За період з 04 березня 2021 року по 05 грудня 2021 року середній заробіток за весь час затримки Приватним підприємством «Мебельний дім «Арка» складає 4625*9 = 41625 (сорок одна тисяча шістсот двадцять п`ять) гривень. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку стягнути з відповідачів на користь позивача суми заборгованості зі сплати заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому із відповідачів слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Outcome: approved