Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

29.12.2021 р. позивачка звернулася до суду з позовом до Червоноградської міської ради Львівської області, з участю третіх осіб: Гаражного кооперативу №5, Рава-Руської державної нотаріальної контори, яким просить визнати за нею право власності на гараж № [NUMBER] та погріб під ним, що знаходиться в гаражному кооперативі №5 по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно, відсутні, оскільки діти померлого відмовилися від прийняття спадщини. У встановлений законом строк вона звернулась до Рава-Руської державної нотаріальної конториз заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 09.11.2021 р. державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гараж, та одночасно було рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом. Вказала, що рішенням виконкому Червоноградської міської ради від 20.09.1990 р. №370, її чоловікові виділено земельну ділянку під будівництво цегляного гаража в гаражному кооперативі №5 по [ADDRESS] . На вказаній вище земельній ділянці її чоловік побудував гараж, яким користувався до дня смерті, однак не зареєстрував на нього право власності у встановленому законом порядку. Ствердила, що на даний час вона продовжує користуватись гаражем, проте через відсутність правовстановлюючих документів на таке майно позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Ухвалою від 31.12.2021 р. було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 13.05.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2022 р. В судове засідання учасники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивачки позовні вимоги підтримала та просить такі задовольнити, представник відповідача та третя особа державний нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної конторипоклалися на розсуд суду. Представник третьої особи гаражного кооперативу №5 про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області №370 від 20.09.1990 р., [PERSON] надано дозвіл на будівництво цегляного гаражу за № [NUMBER] , розміром 3,50х6,50 в гаражному кооперативі №5, що підтверджується копією архівного витягу від 18.03.2019 року (а.с.14). З довідки Гаражного кооперативу № 5 (№68 від 07.12.2021 року) [PERSON] був членом гаражного кооперативу та йому належав гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі №5 по [ADDRESS] та пайовий внесок ним сплачено повністю (а.с.17). З довідки Червоноградського МБТІ № 4403 від 12.08.2021 р. вбачається, що реєстрація права власності на гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі №5 по [ADDRESS] , загальною площею 23,8 кв.м, станом на 31.12.2012 р. не проводилась (а.с.20). Відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.3 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч.1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До введення в дію 5.08.1992 року постанови Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 5.08.92 №449 (втратила чинність), закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 5.08.1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). Як вбачається з технічного паспорту від 18.08.2021 року, складеного КП ЛОР "Червоноградське МБТІ", будівництво гаражу № [NUMBER] , що позначений на поверховому плані Б-1 з погребом, загальною площею 23,8 м.кв. в гаражному кооперативі №5 по [ADDRESS] , здійснено в 1990 році (а.с.22-25). Одночасно, як зазначає Верховний суд України у п.8 постанови Пленуму № 5 від 28.06.1991 року "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів", у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай на гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд-продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінувати, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Таким чином замість нерухомого майна спадкоємець набуває лише право на фактично сплачену спадкодавцем суму пайового внеску. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2020 р.(а.с.8) [PERSON] (позивачка) є сподкоємицею першої черги за законом як дружина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2020 р. (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №422 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №265528124 від 12.07.2021 р., земельна ділянка площею 0,0025 га для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS] , на якій розташований гараж № [NUMBER] , кадастровий номер - 4611800000:01:001:0558, з 08.07.2021 р. зареєстрована за позивачкою на праві приватної власності (а.с.18,19). 09.11.2021 р. державний нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної конторивиніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на вище вказаний гараж, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно (а.с.10). Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Фактичні обставини справи свідчать про те, що право власності на гараж було набуте [PERSON] у встановленому законодавством України порядку, однак відповідним чином не зареєстроване. Після його смерті вище вказаний гараж входить до складу спадщини саме як об`єкт нерухомого майна. Спадкоємцями за законом померлого [PERSON] є позивачка, а діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , відмовилися від прийняття спадщини. Суд вважає переконливими доводи й аргументи позивачки про те, що відсутність державної реєстрації права власності на спірний гараж за померлим є перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину та невизнання за нею права власності перешкоджає їй у реалізації спадкових прав та в цілому призводить до порушення майнових прав та інтересів. За таких обставин і міркувань, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved