Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (далі - [PERSON] ), після смерті якої залишилось майно та майнові права. Так, відповідно до рішення Журавичівської сільської ради від 14.03.1996 №6/2 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га (0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,15 га - для ведення особистого підсобного господарства). Спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не завершила її. З метою оформлення права на спадщину [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. У зв`язку з цим позивач просить у судовому порядку визнати за ним в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки та її державної реєстрації. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.05.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.06.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.04.1998 (а.с.6). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.1952, матеріалами спадкової справи (а.с.10, 20-43). Відповідно до архівного витягу з рішення сесії Журавичівської сільської ради Ківерцівського району від 14.03.1996 №6/2 [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,40 га, до складу якої входить: земельна ділянка 0,15 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, та земельна ділянка 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку (а.с.9). [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, а саме земельної ділянки (права на завершення приватизації земельної ділянки) площею 0,40 га, однак постановою від 05.05.2022 державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.11). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачали, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17. Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що мати позивача розпочала процедуру приватизації земельної ділянки загальною площею 0,40 га, земельна ділянка передана їй у власність, однак державний акт про право власності не видано. Оскільки право власності на вказану земельну ділянку набувалось [PERSON] шляхом її безоплатної приватизації на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у приватну власність, тому позивач має право як спадкоємець на завершення приватизації даної земельної ділянки. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved