Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання відмови протиправною та зобов`язання оформити приватизацію житла. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що [PERSON] , з 1982 по 2005 рр. перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації - Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика». В січня 1993 року позивач отримала службове житло за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою вона, як наймач, зареєстрована з 06 грудня 1994 року та в подальшому 18 лютого 1999 року був зареєстрований її син - [PERSON] . Приватизація відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровська паперова фабрика» здійснювалася центральним апаратом Фонду державного майна України. До статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика» не увійшов житловий фонд, до складу якого входили житлові будинки, розташовані в [ADDRESS] , по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , та гуртожиток по [ADDRESS] з об`єктами благоустрою (мощення, тротуари, озеленення). На теперішній час підприємство ліквідовано. Вищезазначений державний житловий фонд актом приймання-передачі від 15 серпня 1998 року був переданий на утримання (баланс) Дочірньому підприємству «Каспій», яке стало житлово-експлуатаційною організацією для відповідних будинків. Серед інших функцій ДП «Каспій», здійснювало облік та реєстрацію мешканців будинків, видавало мешканцям будинків довідки про склад сім`ї, займалося веденням картотеки з питань реєстрації фізичних осіб у відповідних будинках. Однак з 2018 року ДП «Каспій» послуг з обслуговування будинку не надає. Дочірнє підприємство «Каспій» належало до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровська паперова фабрика», тобто було ним засноване та існувало за рахунок держаного майна. Відповідні обставини призвели до передачі гуртожитку з державної до комунальної власності, із зміною балансоутримувача. 23 квітня 2019 року на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято рішення №394 про прийняти у комунальну власність територіальної громади міста житлові будинки за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі Дочірнього підприємства «Каспій». Також виконавчим комітетом було визначено балансоутримувачем житлового багатоквартирного буд. [ADDRESS] , з початку - Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, а надалі і дотепер - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. 28 травня 2021 року вона звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою на приватизацію квартири [ADDRESS] , яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Листом-відповіддю №3/16-1839 від 22 червня 2021 року, [PERSON] було відмовлено у наданні адміністративної послуги з приватизації житла через недоліки у поданих документах, а саме: із копії виписки протоколу №52 розширеного засідання профкома і адміністрації Дніпропетровська паперова фабрика від 20.04.1994 року, вбачається, що сім`ї [PERSON] розподілено вільне тимчасове житло, квартиру [ADDRESS] . Однак з листа-відповіді №5737 від 19 травня 2021 року Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , на дату інвентаризації проведеної 30 жовтня 1984 року, будинок значиться, як житловий та відомості щодо зміни статусу будинку за вказаною адресою в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. \~ \~ \~ \~ Позивач зазначає, що при складанні виписки з протоколу №52 розширеного засідання профкому та адміністрації Дніпропетровської паперової фабрики від 20 квітня 1994 року було допущено помилку щодо статусу будинку, а саме: замість вірного статусу «житловий багатоквартирний будинок» або «будинок квартирного типу» було невірно зазначено - «сімейний гуртожиток». Вищезазначена виписка є правовстановлюючим документом, який надає заявнику право на вселення до житла. Станом на сьогодні, внести виправлення до відповідного документу неможливо, адже на даний час не існує як самого органу (посадових осіб при юридичній особі), який складав відповідний документ, так і самої юридичної особи. У зв`язку з викладеним позивач просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що у виписці протоколу №52 розширеного засідання профкома та адміністрації Дніпропетровської паперової фабрики від 20 квітня 1994 року було допущено помилку щодо статусу будинку у якому сім`ї [PERSON] надавалося житло, а саме замість правильного «житловий будинок» було зазначено неправильно «сімейний гуртожиток». Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] та членам її сім`ї, на підставі виписки з протоколу №52 розширеного засідання профкома та адміністрації Дніпропетровської паперової фабрики від 20 квітня 1994 року надавалося житло - квартира [ADDRESS] , для постійного проживання. Визнати протиправною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у приватну власність [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради оформити передачу в приватну власність [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.03.2022 року відкрито провадження по даній справі. Відповідач 17.правом на подачу письмового відзиву на позов не скористався. Сторони у судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою на приватизацію квартири [ADDRESS] , яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Листом-відповіддю №3/16-1839 від 22 червня 2021 року, [PERSON] було відмовлено у наданні адміністративної послуги з приватизації житла через недоліки у поданих документах, а саме: із копії виписки протоколу №52 розширеного засідання профкома і адміністрації Дніпропетровська паперова фабрика від 20.04.1994 року, вбачається, що сім`ї [PERSON] розподілено вільне тимчасове житло, квартиру [ADDRESS] . Однак з листа-відповіді №5737 від 19 травня 2021 року Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , на дату інвентаризації проведеної 30 жовтня 1984 року, будинок значиться, як житловий та відомості щодо зміни статусу будинку за вказаною адресою в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч.3 ст.9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України №2482-ХІІ Про приватизацію державного житлового фонду . Статтею 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. За своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (ВП ВС) від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц провадження №14-165цс18. Відповідно до ст.1 ч.1, ст.5 ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч.ч.1,3 ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та п.13 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року за №396 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за №109/17404), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.10 ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно з п.1 ст.2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де проживають два і більше наймачів. Пунктами 4,5 ст.5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. [PERSON] , з 1982 по 2005 рр. перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації - Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика». В січня 1993 року позивач отримала службове житло за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою вона, як наймач, зареєстрована з 06 грудня 1994 року та в подальшому 18 лютого 1999 року був зареєстрований її син - [PERSON] . Приватизація відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровська паперова фабрика» здійснювалася центральним апаратом Фонду державного майна України. До статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика» не увійшов житловий фонд, до складу якого входили житлові будинки, розташовані в [ADDRESS] , по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , та гуртожиток по [ADDRESS] з об`єктами благоустрою (мощення, тротуари, озеленення). На теперішній час підприємство ліквідовано. Вищезазначений державний житловий фонд актом приймання-передачі від 15 серпня 1998 року був переданий на утримання (баланс) Дочірньому підприємству «Каспій», яке стало житлово-експлуатаційною організацією для відповідних будинків. Серед інших функцій ДП «Каспій», здійснювало облік та реєстрацію мешканців будинків, видавало мешканцям будинків довідки про склад сім`ї, займалося веденням картотеки з питань реєстрації фізичних осіб у відповідних будинках. Однак з 2018 року ДП «Каспій» послуг з обслуговування будинку не надає. Дочірнє підприємство «Каспій» належало до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровська паперова фабрика», тобто було ним засноване та існувало за рахунок держаного майна, про що свідчить бюлетень державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 74 (9) від 17 травня 2007 року. Відповідні обставини призвели до передачі гуртожитку з державної до комунальної власності, із зміною балансоутримувача. 23 квітня 2019 року на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято рішення №394 про прийняти у комунальну власність територіальної громади міста житлові будинки за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі Дочірнього підприємства «Каспій». Також виконавчим комітетом було визначено балансоутримувачем житлового багатоквартирного буд. [ADDRESS] , з початку - Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, а надалі і дотепер - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Таким чином, судом встановлено, що підставі рішення розширеного засідання профкому та адміністрації Дніпропетровської паперової фабрики від 20 квітня 1994 року позивачу надавалося житло - квартира [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] ніколи не був сімейним гуртожитком, а зазначення у повістці дня у виписці з протоколу №52 розширеного засідання профкому та адміністрації Дніпропетровської паперової фабрики від 20 квітня 1994 року його як сімейного гуртожитку правового значення не має, оскільки правовстановлююче значення має рішення профкому, згідно якого позивачу надавалась саме квартира [ADDRESS] . З огляду на даний факт не підлягають задоволенню вимоги позивача про встановлення факту, що має юридичне значення. У той же час є безпідставною відмова відповідача у приватизації вказаного житла позивачем, оскільки вищевказаним рішенням позивачу надавалась квартира, а вказаний будинок ніколи не був у статусі сімейного гуртожитку. При цьому суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача оформити передачу у приватну власність вищезгадану квартиру задоволенню не підлягає, оскільки вирішення вказаного питання відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень на підставі перевірки всіх документів, що є підставою для передачі особі квартири в порядку процедури приватизації. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, а саме визнати протиправною відмову відповідача від 22.06.2021 у передачі у приватну власність позивачу квартири [ADDRESS] та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про передачу в приватну власність квартири [ADDRESS] , що буде достатнім способом захисту прав позивача. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial