Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що 01 грудня 2016 року рішенням Шевченківського районного м. Чернівці шлюб між ним [PERSON] та [PERSON] (відповідач) зареєстрований 28 серпня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, під актовим записом №1207 розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї який складений Службою у справах дітей Вижницької міської ради за адресою: [ADDRESS], разом із - позивачем проживає його син [PERSON] [INFO] . Умови проживання хороші. Малолітній [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. Наразі [PERSON] проживає та перебуває на повному утриманні свого батька. Має окрему кімнату, облаштовану спальним місцем, робочим столом та куточком для ігор. Дитина забезпечена всім необхідним для нормального життя та розвитку. Відповідно до Довідки №305 виданої Вижницькою міською радою, видано гр. [PERSON] , [INFO] про те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] визначено разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному його утриманні. Заявою від 19.05.2022 року, відповідачка - [PERSON] надала згоду на тимчасовий виїзд за кордон - [PERSON] , [INFO] у його супроводі батька дитини. На даний момент дитина проживає та знаходиться на повному його утриманні, у нього наявні усі умови для належного проживання. Він офіційно працевлаштований, працює приватним нотаріусом, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7766. Місце роботи смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області. [PERSON] , єдина його дитина. Він дуже любить сина та хоче займатися його вихованням, приймати участь у його житті, у його розвитку та споглядати його ріст. А тому просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача звернувся до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо визначення місця проживання сина з батьком та задоволення позовних вимог. Третя особа - представник Служба у справах дітей Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) з 28.08.2012 по 01.12.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду (а.с.6). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с.7). Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] офіційно працевлаштований, працює приватним нотаріусом в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7766. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 15 березня 2022 року (а.с.8), складеного Службою у справах дітей Вижницької міської ради за адресою: [ADDRESS], разом із - позивачем проживає його син [PERSON] [INFO] . Умови проживання хороші. Малолітній [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. Наразі [PERSON] проживає та перебуває на повному утриманні свого батька. Має окрему кімнату, облаштовану спальним місцем, робочим столом та куточком для ігор. Дитина забезпечена всім необхідним для нормального життя та розвитку. Як вбачається з довідки №305 виданої Вижницькою міською радою, виданої на ім`я позовача [PERSON] , [INFO] про те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] визначено разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному його утриманні (а.с. 9) Згідно Висновку органу опіки та піклування Вижницької міської рад від 13.06.2022 року № 950, орган опіки та піклування вважає за доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Суд вважає, що саме проживання [PERSON] з батьком буде цілком відповідати інтересам малолітньої дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме їх здоровому розвитку. Суд також бере до уваги, що відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також те, що на даний час малолітній син проживає з батьком, за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] , задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved