Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

01.12.2021 року [PERSON] звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом до Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" (далі - АТ "ПУМБ"), вказавши, що 01.11.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис №36685 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 11407,76 грн за кредитним договором № 2001089845101, укладеним між сторонами 29.07.2018 року. Надалі відповідач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису, про існування якого позивач довідалась наприкінці листопада 2021 року. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчих написів щодо договорів, які не посвідчувались нотаріально, є протиправним. При цьому кредитний договір, укладений між нею та АТ "ПУМБ", нотаріально не посвідчувався. Також зауважила, що заборгованість, яка підлягає стягненню з неї за виконавчим написом нотаріуса, не є безспірною. Просила суд визнати виконавчий напис від 01.11.2021 року №36685, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення на користь АТ "ПУМБ" заборгованості в розмірі 11407,76 грн за кредитним договором № 2001089845101, укладеним між сторонами 29.07.2018 року; а також стягнути на її користь з відповідача АТ "ПУМБ" судовий збір за подання позову і заяви про забезпечення позову та витрати на правову допомогу (а.с.1-6). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаної ухвалою суду за клопотанням позивача застосовано заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у межах виконавчого провадження, яке відкрите на підставі оскарженого виконавчого напису нотаріуса, до вирішення цієї справи (а.с.34-35). Сторони заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи не подали, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли. 24.01.2022 року (згідно дати поштового відправлення) представником відповідача АТ "ПУМБ" Височиним М.Є. подано заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також останній просив стягнути з відповідаа судовий збір на користь позивача у розмірі 50 % від сплаченої ним суми, іншу його частину повернути позивачу з державного бюджету відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 29.07.2018 року між АТ "ПУМБ" та [PERSON] укладено кредитний договір, у спосіб підписання заяви №2001089845101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.22). Відповідно до змісту оспорюваного виконавчого напису від 01.11.2021 року, його вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. щодо стягнення з позивача [PERSON] грошових коштів за кредитними договором від 29.07.2018 року №2001089845101. Визначено стягнення заборгованості за період з 29.11.2020 року до 23.09.2021 року, сума заборгованості становить 11407,76 грн, у тому числі прострочена заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2321,42 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 3082,86 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту у розмірі 5678,17 грн, строкова заборгованість за процентами 325,31 грн. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 250 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню за даним виконавчим написом, складає 11657,76 грн (а.с. 21). 17.11.2021 року відповідачем АТ "ПУМБ" подано приватному виконавцю заяву про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса (а.с. 20). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 17.11.2021 року відкриття виконавчого провадження №67561892 з примусового виконання оспорюваного виконоавчого напису нотаріса (а.с.19). 24.11.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. виніс постанову про арешт коштів (а.с.15). Позивач [PERSON] 30.11.2021 року подала до органу Національної поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.190 КК України, вказавши, що вона кредитні кошти повернула, проте 27.04.2020 року з її банківської картки, без її відома, було здійснено грошовий переказ коштів у розмірі 5910 грн. Банк про таке переведення коштів її не повідомив, інформацію про шахрайські дії працівників банку не надав та продовжив нараховувати відсотки та пеню за вказану кредитну заборгованість (а.с.23-24). Вказані у заяві позивача відомості внесено 01.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.25). 01.12.2020 року [PERSON] звернулась до АТ "ПУМБ" із заявою про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 5910 грн та нарахованих відсотків (а.с.27-28). Згідно положень ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом Згідно з ч.1 ст.39 Закону України "Про нотаріат", порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У п.п.3.2 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п.3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а саме в частині: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (частково) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.09.2021 року в справі №910/10374/17, від 08.12.2021 року в справі №751/5727/20. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 року в справі №158/2157/17, від 21.10.2020 року в справі №172/1652/18, від 21.09.2021 року в справі №910/10374/17. Також, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, надто з огляду на включення до загальної суми заборгованості за оспорюваним виконавчим написом простроченої та строкової заборгованості за процентами, що має розрахунковий характер. Крім того, суд враховує, що відповідачм АТ "ПУМБ" подано заяву про визнання даного позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що оспорюваний виконавчий напис від 01.11.2021 року вчинений приватниим нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. не у відповідності до умов та порядку вчинення нотаріального напису, обставини чого стороною відповідача у справі визнані безумовно, визнання відповідачем позову у цій частині не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі 1362 грн та витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2500 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). Пропорційно задоволеним позовним вимогам, що добровільно визнані відповідачем, поверненню позивачу з державного бюджету підлягає 50 відсотків судового збору, сплаченого нею в загальній сумі 1362 при подачі позову та заяви про забезпечення позову (а.с.7,10), що становить 681 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 681 грн, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України). При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі 820/479/18. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір про надання правової допомоги від 30.11.2021 року (а.с.29-30), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для розгляду справи (а.с.31), квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.11.2021 року (а.с.32), акт приймання-передачі наданих послуг від 01.12.2021 року (а.с.33). Враховуючи надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат на отримання правничої допомоги адвоката у сумі 2500 грн, суд доходить висновку про необхідність їх компенсації шляхом стягнення з відповідача АТ "ПУМП" на користь позивача [PERSON] у вказаному сплаченому розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved