Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що з 13 листопада 2012 року він являється власником квартири [ADDRESS] , яку він отримав у спадщину 13 листопада 2012 року. позивач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , а в належній позивачу спірній квартирі зареєстровані його син [PERSON] , його дружина - відповідачка [PERSON] та їх син, внук позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 2019 року в квартирі позивача не проживає, без поважних причин не користується житлом, не сплачує комунальні послуги, не підтримує з сином ніякі стосунки, не пов`язана з позивачем та його сином сумісним побутом, не веде спільного господарства. Таким чином позивач не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 23 травня 2022 року відкрито загальне позовне провадженя по справі та призначено підготовче судове засідання на 14 червня 2022 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 14 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 27 червня 2022 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає і проти позову не заперечує. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить висновку, що оскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності і якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Тому розгляд даної справи проведений на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є власником квартири за номером [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2012 року (а.с.5). право позивача на спірну квартиру належним чином зареєстроване, що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав КП «Прилуцьке МБТІ» від 19.11.2021 року, згідно з яким [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з часткою 1/1 (а.с.6). Син позивача- [PERSON] - на час подання позову до суду перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 04.05.2022 року та копією свідоцтва про шлюб (а.с.9, 15). Неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстр у актів громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України , та копією свідоцтва про народження (а.с.10, 16). Згідно довідки Талалаївської селищної ради від 04.05.2022 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає [PERSON] (а.с.7). Згідно акту обстеження умов проживання від 10 травня 2022 року, проведеного комісією в складі посадових осіб та депутата Талалаївської селищної ради, було встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає в квартирі [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований його син [PERSON] , 1987 р.н., невістка [PERSON] , 1988 р.н. та внук [PERSON] , 2008 р.н. невістка [PERSON] на даний час фактично не проживає (а.с.8). Згідно копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS] , за даною адресою значаться зареєстрованими [PERSON] [PERSON] , [PERSON] (а.с.12-14). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у відповідності до ч. 1. ст.4 ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це передбачено ч. 1. ст.13 ЦПК України. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка [PERSON] являється невісткою позивача [PERSON] , але з 2019 року не проживає у належній позивачу квартирі. Сам факт її реєстрації створює перешкоди позивачу у володінні, користуванні і розпорядженні належному йому на праві власності майном. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2019 року, позов до неї визнала, то аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved