Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , про поділ земельної ділянки та виділ її в натурі. У позовній заяві, яка в подальшому була уточнена, позивач посилається на те, що її син - [PERSON] є власником наступного майна: -1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:06:000:0024, розміром 8,7526 га; -1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:13:000:0029 розміром 8.5391 га; -1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:03:000:0019 розміром 1,4844 га; -1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:17:000:0094, площею 1.2099 га, які розташовані на території Підлісненської сільської ради, Миколаївського (бувшого Новоодеського) району, Миколаївської області. Власниками 1/3 часток вищевказаних земельних вищевказаних ділянок є відповідач по справі [PERSON] та її малолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає про те, що її син разом з відповідачем є власниками спільної часткової власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 19.9896 га. Доля кожного зі спадкоємців становить 6.6632 га. (19.9896 га : 3= 6.6632 га). Вважає, що її сину, опікуном якого вона є, в натурі повинна бути виділена земельна ділянка розміром 6.6632 га від земельної ділянки кадастровий номер 4824882600:06:000:0024, розміром 8,7526 та. Зазначила, що вона неодноразово зверталася до відповідача з питанням визначити порядок володіння та користування спільними земельними ділянками, однак відповідач ніби то не заперечує це, однак нічого для цього не робить. Позивач вказала, що вона, як опікун [PERSON] , не може здати в оренду його частку, оскільки не може домовитись з відповідачкем про поділ спільних земельних ділянок, або самостійно обробляти земельну ділянку та отримувати дохід. Все це перешкоджає їй використовувати належні її сину, опікуном якого вона є, частки земельних ділянок. Посилаючись на викладене, позивач просила суд: -Виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6.6632 га з земельної ділянки розміром 8.7526 га, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району) Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий номер 4824882600:06:000:0024; -Виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] і визнати за ними право власності по Ѕ частині за кожною на земельну ділянку площею 2.0894 га (яка залишається після виділення [PERSON] з розрахунку 8.7526 га - 6,6632 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Підлісненській сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району), Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки 4824882600:06:000:0024; -Виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] і визнати за ними право власності по Ѕ частині за кожною на : 1)земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,5391 га, кадастровий номер 4824882600:13:000:0029, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області; 2)земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4844 га, кадастровий номер 4824882600:03:000:0019, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області; 3)земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2099 га, кадастровий номер 4824882600:17:000:0094, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області. 4)Також позивач просила судові витрати віднести на її рахунок. У судове засідання позивач не з`явилася, позивач подала заяву, якою підтримала свої позовні вимоги та просила суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, надала нотаріально завірені письмові заяви, однією з яких відповідач дала згоду своїй неповнолітній доньці - [PERSON] , [INFO] на підписання нею заяви на розподіл земельної ділянки загальною площею 8.7526 га, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району) Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий номер 4824882600:06:000:0024, а другою заявлені позовні вимоги позивача визнала та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено дослідженими письмовими доказами. Спадкоємцями після його смерті є: [PERSON] (син), (якого рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17.04.2013 року (справа № 1419/2494/12) визнано недієздатним та встановлено над ним опіку і призначено позивача по справі - [PERSON] опікуном), його дружина [PERSON] та донька спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом від 21.06.2019 року, посвідчених державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори, належить спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: по 1/3 частці земельних ділянок, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, одна з яких: площею 1,4844 га, кадастровий номер 4824882600:03:000:0019, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області,яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІІ-МК № 000393; друга - площею 8,5391 га, кадастровий номер 4824882600:13:000:0029, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІІ-МК № 000189; третя - розміром 8.7526 га, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району) Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий номер 4824882600:06:000:0024, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІІ-МК № 000393 та четверта - площею 1,2099 га, кадастровий номер 4824882600:17:000:0094, яка розташована на території Підлісненської сільської ради Миколаївського району (бувшого Новоодеського району ) Миколаївської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІІ-МК № 000189, що підтверджується вищевказаними свідоцтвами про право на спадщину за законом та Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Син позивача разом з відповідачем та її донькою є власниками спільної часткової власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 19.9896 га. Доля кожного зі спадкоємців становить 6.6632 га (19.9896 га : 3= 6.6632 га). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки, вимагати відповідної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно п. 18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Так, відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як встановлено судом, відповідач, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , визнала заявлені вимоги позивача, яка діє в інтересах [PERSON] , що підтверджено нотаріально завіреними заявами, тому суд, у відповідності до вимог ч.ч. 1,4,5 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, ухвалює рішення про задоволення позовуі, відповідно до самостійного розпорядження своєю власністю, [PERSON] необхідно виділити в натурі частку у спільному майні, відповідно до належних сторонам часток. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у загальній сумі 1745,00 грн., ухвалює покласти на позивача, за її клопотанням про це.

Outcome: approved