Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

І. Позиції сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, враховуючи подану позовну заяву у редакції, датованій 23 березня 2018 року, у якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини - спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] , у спосіб визначення судом розміру аліментів у 1/4 частці від щомісячного його заробітку (доходу). В обґрунтування позову позивач вказав, що його фінансове становище змінилося з часу постановлення рішення Оболонським районним судом м. Києва від 06 жовтня 2017 року про стягнення аліментів, а саме те, що має єдине джерело доходу - заробітну плату, яку отримує у ТОВ «Свармед», а власна підприємницька діяльність припинена 24 листопада 2017 року. Окрім цього, зазначив, що присуджена сума аліментів на утримання сина у розмірі 6 000, 00 грн не відповідає балансу розміру його доходів з усіма його щомісячними витратами й є непомірною, позбавляє його засобів до існування, через що він змушений був звернутися до суду із позовом про встановлення соціальної справедливості. 16 серпня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказала у відзиві, що з [INFO] сину [PERSON] вже виповнилося три роки, тому позивач вже не сплачує аліменти на утримання відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, а лише на утримання власного сина. Крім цього, позивач не тільки працює на посаді директора ТОВ «Свармед», а й є його співзасновником з розміром внеску до статутного фонду у розмірі 350 000, 00 грн, тобто отримує дохід у вигляді дивідендів від діяльності підприємства, про який не вказує. Рівень доходів позивача дозволяє йому брати участь у міжнародних конференціях за кордоном, відпочивати на дорогих курортах України, наприклад, у Буковелі. Також протягом 2015 року позивач намагався складати таблиці доходів та витрат сім`ї, де зазначався дохід у розмірі 53 950, 00 грн за вересень 2015 року, 66 764, 00 грн за жовтень 2015 року, 50 731, 68 грн - за серпень 2015 року. Інтернет-газета «Gazeta.ua» [INFO] опублікувала статтю про позивача, де зазначає його успішним бізнесменом, який торгує медичним обладнанням та хоче відкрити дочірню компанію за кордоном /а. с. 72-106/. 10 вересня 2018 року сторона позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що розмір його статутного внеску в об`ємі 350 000, 00 грн визначається як еквівалент офіційної передачі інтелектуальної власності (патенту на корисну модель № [NUMBER] ) новоствореної компанії ТОВ «Свармед», що не може розцінюватися як актив, особистий дохід, майно або джерело доходу. За всі роки існування, з грудня 2015 року, доходи Товариства не дозволяли здійснювати виплати дивідендів своїм власникам. Організація конференцій, відряджень та презентацій у галузі діяльності відбувається виключно за рахунок компанії з рекламною або практичною метою і не передбачає матеріальної участі персоналу або її засновників. У статті, на яку посилалася відповідач, оцінка його діяльності є перебільшеною, була призначена для стимулювання діяльності молодих українських науковців і не містить будь-яких даних, що можуть свідчити про його високі статки /а. с. 107-111/. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 18 грудня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Цокол Л. І. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 березня 2018 року ухвалою судді Цокол Л. І. у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку, з повідомленням сторін /а. с. 24-25/. 23 березня 2018 року представником позивача подано до суду позовну заяву у новій редакції /а. с. 28, 29-62/. 16 серпня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог /а. с. 72-106/. 10 вересня 2018 року сторона позивача подала до суду відповідь на відзив /а. с. 107-111/. 09 жовтня 2018 року ухвалою суду витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві інформацію про доходи позивача за останні два роки /а. с. 131-132/. 07 грудня 2018 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь ГУ ДФС у м. Києві на виконання ухвали суду від 09 жовтня 2018 року /а. с. 134-137/. 13 грудня 2018 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи /а. с. 138-146/. 08 лютого 2019 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 76 від 08 лютого 2019 року, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і передано судді Писанцю В. А., згідно з протоколом /а. с. 147, 148-150/. 11 лютого 2019 року ухвалою судді Писанця В. А. цивільну справу прийнято до свого провадження і постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами /а. с. 151/. 18 квітня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про визнання доказів, поданих відповідачем, неналежними /а. с. 156-158/. 08 лютого 2022 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 62 від 08 лютого 2022 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом /а. с. 159, 160-161/. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Сторони перебували у шлюбі, у якому [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року у справі 756/4789/17, що набрало законної сили 29 листопада 2017 року, присуджено стягнути з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6 000, 00 грн, починаючи з 06 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1 684, 00 грн, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2017 року і до досягненню дитиною трирічного віку /а. с. 7-8/. 06 листопада 2017 року, згідно з відомостями Авторизованої системи виконавчого провадження, Оболонським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження № 55070174, для примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року. 24 листопада 2017 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача як суб`єкта підприємницької діяльності за № [NUMBER] /а. с. 9-10/. Згідно з відомостями довідки № 01/7 від 05 грудня 2017 року, виданої ТОВ «Свармед», за підписом власне позивача, який працює директором Товариства, та головного бухгалтера Безсмертної Н. Л. , позивач з 02 лютого 2016 року займає посаду директора і загальна сума його доходу за період з 01 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року становила 72 719, 49 грн /а. с. 12/. Відповідно до довідки № 03 від 14 березня 2018 року, виданої ТОВ «Свармед», щомісячна заробітна плата позивача на посаді директора Товариства становить 20 000, 00 грн з 01 лютого 2018 року /а. с. 30/. Згідно з відповіддю ГУ ДФС у м. Києві від 30 листопада 2018 року, у IV кварталі 2017 року позивач отримав дохід як суб`єкт підприємницької діяльності у розмірі 18 400, 00 грн та у вигляді заробітної плати у ТОВ «Свармед» - 48 037, 43 грн /а. с. 135-136/. З І по ІІІ квартал 2018 року позивач отримував дохід, згідно з довідкою ГУ ДФС у м. Києві, від ТОВ «Свармед» у вигляді заробітної плати у розмірі 194 840, 54 грн і додаткового блага - 20 412, 02 грн /а. с. 136/. Станом на 01 жовтня 2018 року, згідно з довідкою-розрахунком по аліментам у виконавчому провадженні № 55070174, у позивача перед відповідачем був наявний борг по сплаті аліментів у розмірі 44 734, 00 грн /а. с. 113/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може постановити рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: - зміна матеріального стану, - зміна сімейного стану, - погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, - та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Так, позивач як на підстави свого позову вказував те, що 29 листопада 2017 року був змушений припинити свою підприємницьку діяльність як ФОП, єдиним джерелом його доходу є заробітна плата на посаді директора ТОВ «Свармед» у розмірі 20 000, 00 грн [станом на березень 2018 року], а з вирахуванням податків та зборів - 16 100, 00 грн. Загальна сума аліментів на утримання сина у розмірі 6 000, 00 грн оптимально, як зазначено у позовній заяві, не відповідає балансу розміру його доходів з усіма щомісячними витратами. За підрахунками позивача, його щомісячні виплати по аліментним зобов`язанням за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року становили загалом 12 243, 69 грн, а на задоволення його життєвих потреб із його реальної щомісячної заробітної плати у 16 100, 00 грн залишається усього 3 856, 31 грн. Позивач вказує, що не відмовляється від сплати суми на утримання дитини, проте у дитини немає всіх тих об`єктивно зумовлених потреб, що є у дорослої працюючої людини, і мізерність коштів, що йому залишаються як різниця від суми його реальної заробітної плати і щомісячним виконанням аліментних зобов`язань унеможливлюють для нього, на його переконання, навіть ліпшу змогу під час спілкування з сином придбання будь-якого гостинця. Отже, позивач стверджує, що грошова сума у розмірі 6 000, 00 грн, призначена судом як аліменти на утримання його малолітнього сина, є непомірною, вказаний розмір аліментів позбавляє його засобів до життєвого існування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 Сімейного кодексу України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 640, 00 грн, покладається на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed