Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» (далі за текстом Банк) запустив новий проект mоnоbаnk, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки mоnоbаnk. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» (далі за текстом Умови) Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системі MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Пунктами 3.1, 3.4, 3.5 п. 3 розділу II Умов визначено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку (далі - Картка, або Платіжна картка). Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг "Monobank" (далі - Договір). Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки. Платіжна карта передається Клієнту не активованою. Платіжна картка активується Банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням Картки при активації Картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя Платіжна картки. Надання і обслуговування кредиту обумовлено п. 5 Розділу ІІ Умов. Позивач зазначає, що 21.07.2019 р. [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 21.07.2019 р. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Станом на 31.07.2021 р. у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. На залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами, внаслідок чого загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком станом на 13.09.2021 р. становить 13160,98 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 13160,98 грн., заборгованість за пенею та комісією 0 грн. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму кредитної заборгованості в розмірі 13160,98 грн. та судовий збір. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Так, судом встановлено, що 21.07.2019 р. [PERSON] подала до Банку анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови (а.с. 6). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів ч. 2 ст. 1054 ЦК України, абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. На підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем Банк надав підписану [PERSON] анкету-заяву від 21.07.2019 р., витяг з Умов обслуговування фізичної особи, а також розрахунок заборгованості. Жоден з цих документів не містить розміру кредитного ліміту, який виявила намір отримати [PERSON] , доказів отримання нею грошових коштів, їх розміру, та кредитних умов, включаючи розмір процентів, на які погодилась остання. Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», суд вважає безпідставним, оскільки зазначені умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано. Відсутні також докази того, що витяг із Умов було підписано електронним цифровим підписом відповідача. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, від 14.12.2016 р. у справі № 712/918/14-ц, від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16, у яких зазначено про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, Банком не\~було надано\~доказів на\~підтвердження видачі\~відповідачу кредитної\~картки,\~відкриття на\~її ім`я\~рахунку,\~доказів зарахування\~кредитних коштів,\~а також\~обґрунтування розміру\~заборгованості відповідача\~за тілом\~кредиту у\~розмірі 13160,98\~грн. Наданий Банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 29.01.2020 р. у справі № 755/18920/18. Суд також\~звертає увагу,\~що з\~описової частини\~позовної заяви\~та з\~розрахунку заборгованості\~за кредитним\~договором вбачається,\~що Банк\~нараховував [PERSON] \~неустойку у\~виді штрафів\~та пені,\~при цьому\~в підсумку\~загальний залишок\~заборгованості за\~відсотками,\~пенею та\~комісією відсутні,\~проте заборгованість\~за тілом\~кредиту, первісний розмір якого не вказаний ні в позові, ані в додатках до нього, становить 13160,98 грн. Зазначене позбавляє суд можливості визначити законність і правильність здійснених Банком нарахувань. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у справах позовного провадження не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду, Банк у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, окрім оригіналів паспорту та ідентифікаційного коду відповідача. Натомість, у своєму клопотанні до суду позивач просив розглянути справу у його відсутність, зазначив, що необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «Універсал Банк» відсутні (а.с. 31). Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Водночас, суд не приймає до уваги заяву відповідача про те, що вона не заперечує проти задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 р. у справі № 588/1311/17. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed