Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ; [ADDRESS] ) батьківських прав щодо неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 серпня 2005 року між нею та відповідачем [PERSON] , було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя поступово погіршилось і з вересня 2016р. фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем остаточно припинилися. З цього часу вона з дитиною проживає окремо від відповідача. 22.12.2018 р. за рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова шлюб між ними було розірвано. З кінця 2016р. відповідач не цікавиться життям свого сина, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у його вихованні, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не вітає із святами та не утримує його. Зазначала, що жодних дій, які б перешкоджали відповідачу спілкуватися з сином, позивач ніколи не здійснювала, таким чином відповідач самоусунувся від покладених на нього обов`язків. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі. На виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» цивільну справу № 643/20346/21( провадження) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських правнаправлено до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2022 року прийнято справу до розгляду. Позивач просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. В судові засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Департамент служби у справах дітей на електронну адресу суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника, при вирішенні спору просили прийняти рішення в інтересах дитини. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 26.08.2005р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.2005р. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.01.2006р., видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.08.2005 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 977 - розірвано. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно копії листа №01-38/426 від 07.10.2021р. адміністрації Харківської гімназії №144 ХМР Харківської області вбачається, що «за весь час навчанням і вихованням дитини опікувалась мати. Батько, [PERSON] , за весь час навчання дитини у закладі гімназію не відвідував, на батьківських зборах не з 'являвся, з класним керівником не спілкувався, участі у позакласних заходах та вихованні сина не приймав». В інформаційному листі №1141 від 04.10.2021р. адміністрації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР зазначено: «вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду, в т.ч і під час хвороби, займається мати - [PERSON] . Амбулаторні прийоми лікаря дитина відвідує також у супроводі матері. Батько неповнолітнього [PERSON] до фахівців поліклініки не звертався, станом здоров 'я сина не цікавився». Згідно з Актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради дитина проживає разом з матір`ю, її чоловіком та братом. Умови проживання дитини добрі, в наявності всі комунальні зручності, для виховання та розвитку дитини створено належні умови. Стосунки, традиції сім`ї теплі, доброзичливі, люблячі. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, а тому позбавлення батьківських прав спрямовано на те, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально здоровому середовищі. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Позбавлення судом особи батьківських прав в значенні п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п.1 ст.8. Таке втручання не становитиме порушення ст.8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п.2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Враховуючи, що наданими доказами, доводи позивача про нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання свого неповнолітнього сина знайшли своє підтвердження, суд вважає, що є об`єктивні причини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо і виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, Якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судовий збір суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved