Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з грудня 2017 року по квітень 2021 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у нежитлове приміщення [ADDRESS] , яка у свою чергу належним чином не здійснювала оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 33 153,16 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, посилаючись на прострочення відповідачем виконання зобов`язання, позивач просив з стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 185,55 гривень і 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 304,66 гривень. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 гривень просив покласти на позивача. Ухвалою суду від 15.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду подав письмову заяву про заочний розгляд справи, у якій просив провести розгляд справи у його відсутність, без фіксації судового процесу, зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить приміщення [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с. 7) За період з грудня 2017 року по квітень 2021 року Концерн «МТМ» відпустив до належного відповідачу приміщення [ADDRESS] , теплову енергію на загальну суму 33 614,13 гривень, проте, відповідачем здійснено часткову оплату отриманих від позивача послуг у розмірі 460,97 гривень, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі теплової енергії та розрахунками позивача, наявними в матеріалах справи. Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за надані послуги на час розгляду справи залишається непогашеною та становить 33 153,16 гривень, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. (а.с. 44-45) Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами протягом періоду, за який нараховано суму заборгованості, заявлену позивачем до стягнення, тривали з приводу постачання позивачем теплової енергії відповідачу у вищевказане приміщення. Щомісячна кількість теплової енергії, відпущеної за вказаний період, підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, які позивачем були направлені на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, надання яких підтверджено належними доказами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 33 153,16 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, ст. 611 ЦК України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, при порушенні зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума інфляційних втрат за спірний період становить 185,55 гривень, а 3% річних від простроченої суми складають 304,66 гривень (а.с. 47-48), що не спростовано відповідачем. За встановлених в ході розгляду справи обставин, на підставі досліджених судом доказів, якими підтверджено тривалість між сторонами правовідносин з приводу постачання позивачем теплової енергії відповідачу у належне їй приміщення, обов`язок по оплаті за отримання яких відповідачем частково було виконано шляхом оплати їх вартості, враховуючи, що відповідачем не спростовано та не надано суду доказів укладення будь-якого договору на інших умовах щодо оплати отриманих послуг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному зобов`язанню, у зв`язку із його порушенням, у заявленому розмірі. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 гривень, підтверджені платіжним дорученням № 16787 від 12.10.2021 року.

Outcome: approved