Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач в липні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: - зобов`язати відповідача нарахувати грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки та стягнути її; - стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в частині невиплати грошової компенсації за невикористані дня щорічної відпустки, починаючи з 29.01.2021 року; - стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в частині невиплати заробітної плати у розмірі 7 493,55 грн. за січень 2021 року, починаючи з 29.01.2021 року по 14.06.2021 року включно. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2021 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали до суду надійшла 02.09.2021 року заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою, в якій позивач просить: - стягнути з відповідача грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у сумі 4 258,56 грн.; - стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 29.01.2021 року по 14.06.2021 року включно у розмірі 97 237,12 грн. Обґрунтовуючи вимоги, зазначив, що з 05.11.2020 року його було прийнято на підставі наказу № 132 від 04.11.2020 року на посаду інженера проектно-конструкторського відділу Акціонерного товариства «Київметробуд». 29.01.2021 року його було звільнено з посади на підставі наказу № 21 від 29.01.2021 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення розрахунок проведений не був, належні до виплати 7493,55 грн. були виплачені позивачу лише 14.06.2021 року, тобто через 137 календарних днів. Виходячи з розміру зарплати в сумі 30 519,59 грн. за грудень 2020 року - січень 2021 року та 43 робочих дні в цих місяцях, середній заробіток за один день, за його розрахунком, складає 709,76 грн. Тобто, стягненню підлягає сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 7 493,55 грн. з 29.01.2021 року по 14.06.2021 року включно в сумі 97 237,12 грн. Крім того, позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані 6 днів щорічної відпустки за період роботи з 05.11.2020 року по 29.01.2021 року в сумі 4 258,56 грн. Виходячи з цього, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 101 495,68 грн. 06.10.2021 року стороною позивача надано квитанцію про доплату судового збору. Ухвалою від 06.10.2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 06.10.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів - довідки про заробітну плату позивача. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву. 09.02.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не визнає. Погоджується, що на підставі наказу № ПАТ00000132-ПАТ0010976 від 04.11.2020 року позивач був прийнятий на роботу з 05.11.2020 року у АТ «Київметробуд» на посаду інженера проектно-конструкторського відділу, а відповідно до наказу № АТ-21 від 29.01.2021 року його звільнено з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При кожній виплаті заробітної плати відповідач зобов`язаний утримувати (відраховувати) із заробітної плати позивача (нарахованої) наступні податки - податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 18 % та військовий збір (ВЗ) у розмірі 1,5 %. З вирахуванням обов`язкових сум до утримання, позивачу до виплати за період роботи з 05.11.2020 року по 29.01.2021 року був нарахований дохід в сумі 20 014,31 грн. Щодо компенсації за 6 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 4 258,56 грн., то вказує, що залишок невикористаної щорічної відпустки за період роботи позивача на підприємстві складає 5 календарних днів, що підтверджується наказом про припинення трудового договору № 21 від 29.01.2021 року. При цьому, при нарахуванні компенсації за 5 календарних днів невикористаної відпустки АТ керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до розрахунку середнього заробітку при звільненні середньоденна позивача (по календарних) складає 292,84 грн. Отже, при середньоденній (по календарних) у розмірі 292,84 грн. за 5 (п`ять) днів невикористаної відпустки позивачу при звільненні у січні 2021 року нараховане 1 464,20 грн. (без вирахування обов`язкових податків та зборів). Згідно з даними розрахункового листка за січень 2021 року позивачу нараховане разом 9 308,76 грн., а саме: 1 464,20 грн. компенсації відпустки; 7 844,56 грн. оплати за окладами. При утриманні із нарахованої суми 1 875,21 грн. обов`язкових платежів до бюджету України (ПДФО - 18% та військовий збір - 1,5%) сума до виплати за поточний місяць склала 7 493,55 грн. Таким чином, нарахований дохід за період роботи з 05.11.2020 року по 29.01.2021 року в сумі 20 014,31 грн. позивачу виплачено в повному обсязі. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.01.2021 року по 14.06.2021 року у сумі 97 237,12 грн., то з даного приводу просить врахувати позицію Верховного Суду у постанові по справі № 761/9584/15-ц від 26.06.2019 року, а також у постанові від 17.03.2020 року по справі № 569/6583/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 711/4010/13-ц зі схожими позиціями, у якій суд визначив, що, зокрема, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. При цьому, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Враховуючи складну ситуацію відповідача, рахунки якого були арештовані на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Київ від 15.09.2020 року та 05.11.2020 року, то стягнення досить значної суми у вигляді середньомісячного заробітку за час затримки виплат позивачу призведе до непоправних наслідків не лише для підприємства, робота якого може бути зупинена, а й для численного штату працівників відповідача, які будуть позбавлені робочих місць та заробітних плат. Більше того, відповідач є Генеральним підрядником по будівництву значного транспортного об`єкту, загальнонаціонального значення, а тому значний майновий тягар може унеможливити виконання стратегічного державного замовлення. З даного приводу також зазначає, що відповідач не здійснив виплати заборгованості із заробітної плати позивачу в строк при звільненні не з своєї волі, а у зв`язку із існуванням об`єктивних обставин, а саме дій правоохоронних органів, які протягом 2020-2021 років постійно блокували рахунки підприємства. В умовах накладення арешту на рахунки та часткового його скасування, при наявності першої ж можливості всім виплачувалась заробітна плата. Виплати всім працівникам є першочерговими, тому і виплачувались частинами пропорційно всім. Так, станом на грудень місяць 2020 року в АТ «Київметробуд» працювало приблизно 1000 працівників. Як наслідок, в період з 01.12.2020 року по 27.07.2021 року 675 працівників АТ «Київметробуд» звільнилося у зв`язку із затримкою по виплаті заробітної плати. Станом на 28 липня 2021 року на підприємстві та у його структурних підрозділах працювало ще 436 працівників, яким також необхідно було щомісячно сплачувати заробітну плату. Зазначає, що діяльність підприємства, якому постійно створюють перешкоди шляхом арешту рахунків, за перший та другий квартали 2021 року була збитковою, що підтверджується звітами про фінансовий результат. Посилається також, що на сьогоднішній день у провадженнях судів щодо стягнення належних сум при звільнені та компенсацій за затримку з АТ «Київметробуд» перебуває значна кількість справ, тому у разі задоволення стягнень за час затримки призведе до незворотних наслідків для підприємства та його працівників, що буде несправедливим та нерозумним. Між тим, відповідачем робилося все можливе для якнайшвидшої виплати заборгованості по заробітній платі працівникам, в тому числі і позивачу. Відповіді на відзив в порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, позивач не подав. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України виплата всіх сум належних працівнику від підприємства сум провадиться в день звільнення, а в разі відсутності працівника в день звільнення - не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу про прийняття на роботу № ПАТ00000132-ПАТ0010976 від 04.11.2020 року працював з 05.11.2020 року на посаді інженера проектно-конструкторського відділу АТ «Київметробуд» з посадовим окладом 9300 грн. Наказом № АТ 21 від 29.01.2021 року позивач був з 29.01.2021 року звільнений із займаної посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати. Законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства всі суми, в тому числі як заробітну плату, так й компенсацію відпустки, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. В день звільнення позивач працював, знаходився на робочому місці, але на момент звільнення відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок в розмірі 7493,55 грн., в тому числі з урахуванням компенсації відпустки в розмірі 1464,20 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою відповідача про розрахунок заробітної плати. В подальшому борг підприємством був сплачений, повний розрахунок позивач отримав 14.06.2021 року, що сторонами не оспорюється. Отже, твердження позивача, що він не отримав компенсацію за невикористану відпустку, не відповідає дійсності. При цьому, щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, то позивач не наполягав на вірності свого розрахунку компенсації та не спростовував правильність такого розрахунку, здійсненого відповідачем, тому суд приймає до уваги розрахунок, наданий стороною відповідача і зроблений з урахуванням вимог законодавства про оплату праці з розрахунку фактичного заробітку позивача, обчисленого за виключенням обов`язкових платежів, тому в цій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити. Так, з довідки-розрахунку, наданої відповідачем, вбачається, що середньоденний заробіток позивача складає 292,84 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.01.2021 року по 14.06.2021 року (137 календарних дні) становить у розмірі 40119,08 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, підставою для відповідальності власника підприємства в такому випадку, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільнення та вина власника. Між тим, усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. При цьому, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача, або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, а також істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Підприємство - відповідач по справі є самостійним госпрозрахунковим підприємством, на яке покладений ризик звичайної господарської діяльності, яке несе відповідальність за належну діяльність підприємства та виконання своїх зобов`язань перед своїми працівниками. Разом з тим, виникнення фінансових труднощів відбулось не через невиконання своїх зобов`язань, про які б вони знали або могли б передбачити, а відноситься до об`єктивних обставин, незалежних від волі відповідальних осіб. Виходячи з цього, доводи представника відповідача про відсутність коштів для розрахунку з позивачем в день його звільнення у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства через блокування рахунків підприємства в межах кримінального провадження, що відобразилось на фінансовій спроможності відповідача та змусило його розрахуватись з позивачем тільки 14.06.2021 року, суд вважає достатньо переконливими і погоджується з ними. При цьому, суд зважує також на нетривалість часу затримки розрахунку і розмір суми, що підлягав виплаті. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тобто, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення, компенсації майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом з тим при розгляді справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, з чим була пов`язана несвоєчасність та тривалість виплати. Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зокрема, така сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Виходячи з викладеного, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат в іншій сумі. Враховуючи конкретні обставини справи щодо розміру заявлених вимог, тривалості порушення відповідачем прав позивача та незначного розміру невиплаченої винагороди, а також ту обставину, що виплата середнього заробітку є мірою відповідальності за затримку розрахунку, зменшення якої є правом суду, та має бути пропорційним розміру невиплачених сум, суд приходить до висновку про визначення розміру компенсації в сумі 1015 грн. та на підставі цього відхилення позовних вимог про виплату позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку у певній частині. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність правових підстав для їх задоволення в сумі 1015 грн. При цьому позивачем було заявлено позов в загальній сумі 101 495,68 грн., а судом стягнуто суму в розмірі 1015 грн., що становить 1 %. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1014,95 грн. Від цієї суми 1 % становить 10,15 грн., які з урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial