Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксана Василівна про оспорювання договору позики та визнання його неукладеним, яким просить визнати договір від 12.02.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1961 неукладеним на підставі ст. 1051 ЦК України та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 12.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1961 договір позики укладений між ним та [PERSON] , відповідно до якого відповідач передає у власність позивачу грошові кошти у сумі 244200,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, а позивач зобов`язується повернути відповідачу таку ж суму в строк до 12.05.2021 року. Зазначив, що відповідно до п. 11 договору, договір вважається укладеним з моменту передання відповідачем грошових коштів позивачу у відповідності до ст. 1046 ЦК України. Проте грошові кошти згідно договору позики йому передані не були, а тому у відповідності до ст. 1051 ЦК України вказаний договір вважається неукладеним. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою від 19.05.2021 року було відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та розгляд справи провести за його відсутності та його представника. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву, якою просить розгляд справи провести за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною (а.с. 8). Відповідно до п. 1 договору, позикодавець [PERSON] передає у власність позичальника [PERSON] грошові кошти у сумі 244200,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, які відповідно до п. 2 договору позичальник зобов`язується повернути до 12.05.2021 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем. Відповідно до статті 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Як було вказано, при встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Проте, означене положення має місце лише у тому випадку, якщо договір був підписаний між сторонами, але не відбулася фактична передача грошей. Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Під час розгляду справи [PERSON] не доведено обставин, на які він посилався у позові, зокрема, не доведено належними і допустимими доказами відсутності факту передачі йому особисто коштів за договором позики. Зважаючи на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача та відмовляє у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed