Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Ексклюзивбуд Плюс» (далі ТОВ «Ексклюзивбуд Плюс») про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Ексклюзивбуд Плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. 02 червня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано заяву відповідача [PERSON] , яка надіслана останнім до суду 30 травня 2022 року, про розподіл судових витрат у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у якій він просив стягнути з позивачки [PERSON] на його користь понесенні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 гривень. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що адвокат Матвіяс А. Б. надає йому правову допомогу на підставі договору № 004ун/2020, укладеного 10 березня 2022 року. У пункті 3.1. цього договору передбачено, що за правову допомогу Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеними додатками до цього договору, в залежності від обсягу виконаної роботи. Згідно пункту 4.1. договору про надання правової допомоги розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до договору. 03 вересня 2021 року на виконання доручення [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2022 року адвокат Матвіяс А. Б. в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області ознайомився з матеріалами вищевказаної цивільної справи. 07 вересня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Матвіясом А. Б. укладена додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2020 року, у якій визначені сума винагороди (гонорару) та порядок проведення розрахунків. 07 жовтня 2021 року адвокат Матвіяс А. Б. подав до суду відзив на позовну заяву та на виконання вимог ч. 1 ст. 134, п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України представник у відзиві зазначив, що відповідачем планується понести судові витрати, пов`язані з розглядом справи, лише у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Для підтвердження суми таких витрат до відзиву на позов доданий примірник № 3 додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2020 року, яка укладена 07 вересня 2021 року між позивачем та адвокатом Матвіясом А. Б. Відповідно до п. 1 додаткової угоди Сторони домовились, що винагорода (гонорар) адвоката Матвіяса А. Б. за підготовку та участь у судових засіданнях як представника [PERSON] у суді першої інстанції при розгляді справи з єдиним унікальним номером 607/14398/21, виконання інших дій, необхідних для забезпечення його прав та інтересів при виконанні усних доручень, становить 30 000 гривень. Така винагорода (гонорар) сплачується позивачем готівкою до завершення розгляду цивільної справи судом першої інстанції. На даний час [PERSON] проведено розрахунок з адвокатом Матвіясом А. Б. за надану правову допомогу. На підтвердження цих обставин відповідач подав копію договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2020 року; акт № 1 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2020 року та додаткової угоди № 2 до цього договору від 07 вересня 2020 року, підписаний 01 листопада 2021 року; акт № 2 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10 березня 2020 року та додаткової угоди № 2 до цього договору від 07 вересня 2020 року, підписаний 27 травня 2022 року. Представник [PERSON] , адвокат Матвіяс А. Б. у судовому засіданні підтримав подану заяву з підстав, у ній наведених. Представник [PERSON] , адвокат Варода П. Б. у судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечив, зазначивши, що вона не є заявою про ухвалення додаткового рішення, відтак її не слід розглядати у порядку, який визначений процесуальним законом для ухвалення додаткового рішення. Якщо ж суд прийде до переконання, що така заява підлягає вирішенню, просив зменшити розмір витрат через їх необґрунтованість, адже представник відповідача Шахін М. склав лише один процесуальний документ відзив на позовну заяву, а тому з врахуванням участі адвоката Матвіяса А. Б. в судових засіданнях по справі, розмір стягнення витрат на правничу допомогу складає суму 5\~000,00 грн. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалив додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). Вказана норма процесуального закону спростовує твердження представника позивачки, адвоката Вароди П. Б. про недоцільність розгляду заяви відповідача [PERSON] про розподіл судових витрат у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Ексклюзивбуд Плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалення за наслідками її розгляду додаткового рішення. Згідно з частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За змістом\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 10 березня 2020 року між адвокатом Матвіясом А. Б. (адвокат) та Шахіном М. (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 004ун/2020 (далі - Договір), згідно умов якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, у тому числі представляти інтереси Клієнта з усіх питань у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами (п. 1.1. Договору). На виконання п. 1.1. Договору Клієнт надає право (уповноважує) Адвоката при здійсненні своїх повноважень: представляти Клієнта як позивача, відповідача, третю особу в загальних та адміністративних судах України усіх інстанцій, Верховному Суді, з усіма правами, які надано законом таким учасникам судового провадження (без обмежень) (п. 1.2. Договору). За правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору, Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеному додатками до цього Договору, в залежності від обсягу виконаної роботи (п. 3.1. Договору). Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату, визначається за домовленістю сторін, виходячи з досвіду Адвоката, його кваліфікації, персонального попиту на правову допомогу Адвоката, складності правового питання, справи, її тривалості, важливості питання, що вирішується для Клієнта, фінансових можливостей та матеріального стану Клієнта (п. 3.2. Договору). Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору (п. 4.1. договору). 07 вересня 2021 року між адвокатом Матвіясом А. Б. (надалі Адвокат) та Шахіном Мехметом (далі Клієнт) укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020. Метою цієї угоди Сторони вказали визначення розміру винагороди (гонорару) адвокату та порядку його оплати за підготовку та участь у судових засіданнях як представника Клієнта у суді першої інстанції по розгляду цивільного позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: 1/4 частки будівлі, адміністративного будинку, загальною площею 1154,8 м2 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 367523361101). Сторони додатково домовились про наступне: на виконання умов розділу 3 договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020, з врахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду Адвоката, необхідності підготовки до її розгляду, у тому числі шляхом збирання доказів тощо, а також інших суттєвих обставин, Сторони домовились: винагорода (гонорар) Адвоката за підготовку та участь у судових засіданнях як представника Клієнта у суді першої інстанції при розгляді даної справи (єдиний унікальний номер судової справи 607/14398/20), виконання інших дій необхідних для забезпечення прав та інтересів Клієнта при виконанні його усних доручень, становить 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.; винагороду (гонорар) Клієнт сплачує готівкою до завершення розгляду цивільної справи судом першої інстанції; винагорода (гонорар) може сплачуватись частинами (п. 1. додаткової угоди). Примірник вищевказаної додаткової угоди було приєднано до відзиву на позовну заяву, який подано адвокатом Матвіясом А. Б. до Тернпільського міськрайонного суду Тернопільської області 07 жовтня 2021 року. Тобто представником відповідача [PERSON] виконано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Із акту № 1 оплати послуг Адвоката від 01 листопада 2021 року згідно договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020 та додаткової угоди № 2 до цього Договору від 07.09.2020 вбачається, що на виконання пунктів 3.1., 4.1. Договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020 та додаткової угоди № 2 до такого Договору від 07.09.2021 Клієнт [PERSON] передав (сплатив), а Адвокат Матвіяс Андрій Богданович прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 20000 гривень. Також як слідує з акту № 2 оплати послуг Адвоката від 27 травня 2022 року згідно договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020 та додаткової угоди № 2 до цього Договору від 07.09.2020 на виконання пунктів 3.1., 4.1. Договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020 та додаткової угоди № 2 до такого Договору від 07.09.2021 Клієнт [PERSON] передав (сплатив), а Адвокат Матвіяс А. Б. прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 10000 гривень. Цим Актом Сторони підтверджують, що умови додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 004ун/2020 від 10.03.2020, укладеної 07.09.2021, виконані повністю, тобто Клієнт отримав обумовлену правову допомогу без зауважень, а Адвокату повністю виплачена обумовлена сума винагороди (гонорару). Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 від 01 червня 2021 року, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід послатися на висновки Великої Палати Верхового Суду у справі № 755/9215/15ц, викладені у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial