Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування вимог вказав, що в періоди з 23.04.1988 по 30.04.1998 та з11.07.2017 по 31.07.2019 він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля», працюючи гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті. 31.07.2019 він був звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, так як, працюючи тривалий час в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, отримав хронічне професійне захворювання - пневмоконіоз, що підтверджується актом П-4 від 14.01.2020. Згідно довідки МСЕК, йому встановлено 60% втрати професійної працездатності та з 01.02.2022 він був визнаний інвалідом 3 групи безстроково, що викликає потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Вказуючи на те, що отримане на виробництві професійне захворювання значно погіршило стан його здоров`я і призвело до вимушених змін у його житті, так як він позбавився можливості працювати в шахті, щоб отримувати достойну зарплатню та забезпечувати потреби його сім`ї, що призводить до фізичних і моральних страждань та вимагає докладання додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Згідно відзиву представника відповідача на позовну заяву, відповідач заявлені позовні вимоги не визнає. Зазначає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в 100 000 грн. не відповідає обставинам справи та не доведений конкретними документами, які б підтверджували глибину і тривалість страждань, а сам лише факт одержання професійного захворювання, хоча і не виключає моральних і фізичних страждань, проте не може бути підставою для суб`єктивної оцінки розміру відшкодування. З урахуванням зазначених обставин просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості, в тому числі 10 років 6 місяців - у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» на підземних роботах, що вбачається з його трудової книжки (а.с.15-19). 31.07.2019 він був звільнений з підприємства відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. Згідно акту розслідування форми П-4, позивач має хронічне професійне захворювання - пневмоконіоз (основний діагноз), отримане у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та тривалого часу роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища (пилу фіброгенної дії, концентрація якого складала від 10,2 мг/метр кубічний до 64,0 мг/метр кубічний при гранично-допустимій концентрації 4 мг/метр кубічний (а.с.10-11). Супутніми діагнозами є: дифузний кардіосклероз. СН 0.; хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії н/ремісії з помітно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. М54.1; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху; гіперметропія слабкого ступеня обох очей Н52.0. (а.с.11-12). Виробничий стаж [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості складає 12 років 10 місяців, в тому числі на шахті «Капітальна ДП «Мирноградвугілля» - 10 років 6 місяців (а.с.11). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №088078 від 20.02.2020, [PERSON] у зв`язку з професійним захворюванням пневмоконіоз було безстроково встановлено втрату професійної працездатності 25%. Група інвалідності не встановлювалася (а.с.46). В подальшому, згідно довідки серії 12 ААА №106432 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 10.02.2022, втрата професійної працездатності [PERSON] , визначена повторно за профзахворюванням пневмоконіоз, збільшилася до 60% та з огляду на це йому з 01.02.2022 встановлено 3 групу інвалідності за вказаним професійним захворюванням безстроково (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №547737 від 10.02.2022, а.с.8-9). Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ч.4 ст.43 та ч.1 ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, забезпечення яких, згідно ч.1 і ч.2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст.13 зазначеного Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, оскільки державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частини першої ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою, п`ятою ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, причиною професійного захворювання є недосконалість технологічного процесу та тривалий час роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища - пилу фіброгенної дії при значному перевищенні гранично-допустимих норм, що призвело до втрати 60 % професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності. З урахуванням цього суд погоджується з доводами позивача, що отримане ним професійне захворювання та його наслідки негативно впливають на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі до вжиття заходів, направлених на лікування і підтримку здоров`я, що тягне за собою моральні страждання. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання, і висновок МСЕК на підтвердження спричинення особі моральної шкоди не вимагається. Отже, сам факт втрати професійної працездатності свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди і не вимагає необхідності документального підтвердження її глибини і тривалості. З огляду на це доводи відповідача про недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди суд вважає безпідставними. До того ж, відповідно до ст.153 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладається забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, крім вище наведеного, враховує ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, відсоток втрати професійної працездатності, настання негативних наслідків, істотність вимушених змін, необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Суд вважає, що такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди в повній мірі буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 744,30 грн.

Outcome: partial