Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

03.05.2022 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , а [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивачка [PERSON] народилася [INFO] у с. Завидче Радехівського району Львівської області; згідно свідоцтва про народження її батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач [PERSON] і [PERSON] одружилися 03.05.1969 р., після укладення шлюбу присвоєно прізвище: чоловіку - « [PERSON] » та дружині- « [PERSON] ». [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , на день смерті в житловому будинку зареєстрованими були: дружина - [PERSON] 1927р.н., дочка - [PERSON] 1950р.н., від імені померлого Увинською сільською радою посвідчувався заповіт від 25.08.1998 р. Згідно заповіту від 25.08.1998 р. вбачається, що « [PERSON] , що мешкає в с. Увин Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і на що за законом я матиму право, та все те, що буде належати мені на день смерті заповідаю своїй дочці [PERSON] ». [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , на день смерті в житловому будинку зареєстрованими були: дочка - [PERSON] 1950 р.н.. Після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , його дочка - позивака [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном і продовжувала надалі користуватися спадковим майном, яке їй заповів спадкодавець - [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.09.2020 р. - «спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] . Після смерті спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося наступне спадкове майно: земельні ділянки загальною площею 2,4954 га, що знаходяться на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю [PERSON] . Згідно витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що власник сертифікату - [PERSON] , який проживав в с. Увин, Радехівського району Львівської області отримав сертифікат серії ЛВ № 037116 від 30.04.1996 р. реєстраційний номер 218, розмір земельної частки (паю) 2,67 га, землі колективного господарства СТзОВ «Т.Шевченка», підстава видачі сертифікату: розпорядження райдержадміністрації №184 від 25.04.1996 р. Згідно додатку (списку) громадян, яким передані земельні частки (паї) та видано Державні акти на право приватної власності на землю вбачається, що під порядковим номером 220 зазначений спадкодавець - [PERSON] , якому передані наступні земельні ділянки, що складають загальну площу 2,67 га. Згідно листа-відмови № 42/02-14 від 03.02.2022 р. виданого приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. видно, що відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно». За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі Державного акту на право на землю, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Спадкоємцем за заповітом до майна померлого [PERSON] є його дочка - [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном так як на момент смерті спадкодавця проживала з ним за однією адресою та розпоряджалася належним спадковим майном, однак не змогла оформити своїх спадкових прав. Маючи намір оформити спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Комарницької Н.І., однак даним нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини з вищезазначених причин. Позивач - [PERSON] отримала відмову від приватного нотаріуса Комарницької Н.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину та роз`яснення, що вона може подати заяву до Радехівського районного суду Львівської області для вирішення питання спадкування земельних ділянок. Позивач, як спадкоємець не може у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та вступити у спадкові права та обов`язки, а тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття спадщини позивачем - [PERSON] після смерті спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] , визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 1,2970 га, кадастровий номер: 4623986900:03:000:0224; земельну ділянку загальною площею 0,9221 га, кадастровий номер 4623986900:04:000:1223 та земельну ділянку загальною площею 0,2763 га, кадастровий номер: 4623986900:02:000:2224 в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , що належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №089234, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 р. за №3271. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді від 04.05.2022 р. цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19.05.2022 р. підготовче засідання відкладено до 08.06.2022 р. 08.06.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14.06.2022 р. о 12.45 год. 14.06.2022 р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позовній заяві, надав в судовому засіданні для огляду оригінали правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, вказав, що проживання та реєстрація із спадкодавцем за однією адресою є підтвердженям факту прийняття спадщини, крім того одним із критеріїв вступу в управління та володіння спадковим майном є наявність у спадкоємця [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів, додав, що спадкодавцем [PERSON] за життя здійснено весь обсяг дій, які б свідчили про володіння ним спірною земельною ділянкою площею 2,4954 га, зокрема наявність його в списку громадян, власників сертифікатів на земельні частки (паї), проте державний акт виданий вже після його смерті. Просив задоволити позовні вимоги. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду було подано заяву, де просять суд розглядати справу без участі представника. Позов визнають. (а.с.40). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.09.1998 р. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2000 р. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.15). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.1999 р. виданого повторно Радехівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану вбачається, що позивач - [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.02.1999 р.. виданого повторно Радехівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану вбачається, що [PERSON] ( [INFO] ) і [PERSON] ( [INFO] ) одружилися 03.05.1969 р., актовий запис № 6. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище: чоловіку - « [PERSON] » та дружині- « [PERSON] » (а.с.17). Згідно Довідки № 100 від 07.09.2020 р., виданої виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про те, що «гр. [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті в житловому будинку зареєстрованими були: дружина - [PERSON] 1927р.н.; дочка - [PERSON] 1950р.н. та інші (а.с.18). Як видно із Довідки № 99 від 07.09.2020 року, виданої виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що «гр. [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Від імені померлого Увинською сільською радою посвідчувався заповіт від 25.08.1998 року за № 8. Відсутність заборон і арештів на житловий будинок по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 2,4954 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Увинської сільської ради перевірено (а.с.19). Відповідно до Довідки №102 від 07.09.2020 р., виданої виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про те, що «гр. [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті в житловому будинку зареєстрованими були: Дочка [PERSON] 1950 р.н. та інші (а.с.20). Згідно Заповіту складеного 25.08.1998 р. та посвідченого Лащук Г.Д. секретарем виконкому Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за №8 вбачається, що « [PERSON] , що мешкає в селі Увин Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і на що за законом я матиму право, та все те, що буде належати мені на день смерті заповідаю своїй дочці [PERSON] » (а.с.21). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.09.2020 р. приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №1374 вбачається, що «спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] РНОКПП - [NUMBER] , що зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.22). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №089234, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24.12.1999р.. за №3271 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 2,4954 га, що знаходяться на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.23). Згідно витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що власник сертифікату - [PERSON] , який проживав в с. Увин, Радехівського району Львівської області отримав сертифікат серії ЛВ № 037116 від 30.04.1996 р. реєстраційний номер 218, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових 2,67 га, землі колективного господарства СТзОВ «Т.Шевченка». Підстава видачі сертифікату: Розпорядження райдержадміністрації №184 від 25.04.1996 року (а.с.28). Згідно додатку (списку) громадян, яким передані земельні частки (паї) та видано Державні акти на право приватної власності на землю вбачається, що під порядковим номером 220 зазначений спадкодавець - [PERSON] , якому передані наступні земельні ділянки, що складають загальну площу 2,67 в умовних кадастрових гектарах (а.с.30). Відповідно до листа-відмови № 42/02-14 від 03.02.2022 р., виданого приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. вбачається, що відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно». За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі Державного акту на право на землю, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.31). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68926648 від 11.05.2022 р. виданого Соснівською державною нотаріальною конторою вбачається, що у спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] інформація відсутня (а.с.46). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68926636 від 11.05.2022 року, видно, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справі №66385137, номер у нотаріуса 155/2020 (а.с.47). Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, оглянувши оригінал державного акту на право приватної власності, суд дійшов висновку, що позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту прийняття [PERSON] спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , обгрунтований та підлягає задоволенню, оскільки його дочка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, проживала та була зареєстрована за однією адресою, здійснювала догляд за ним та спадковим майном, має оригінали првовстановлюючих документів, а відповідач позовні вимоги визнав, тому суд дійшов до висновку, що заява в цій частині підлягає до задоволення. Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно п.5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю. Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 р. за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Порядку, виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. Із системного аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя було вчинено увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність спірної земельної ділянки. Отже з часу прийняття рішення VIII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 19.10.1999 р. про передачу у приватну власність спадкодавцю - [PERSON] земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні з відповідним цільовим призначенням, ця земельна ділянка вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала. Із системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування. Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно статті ст. 551 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Судом встановлено, що спадщина померлого [PERSON] складається, зокрема із спірної земельної ділянки площею 1,2970 га, 0, 2763 га, 0,9221 га (загальна площа 2,4954 га). Спадкоємець [PERSON] після смерті батька - [PERSON] та матері - [PERSON] спадщину прийняла, проте оформити спадщини на вказану земельну ділянку не може, оскільки державний акт виданий після смерті власника земельної ділянки та у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на земельні ділянки, які належили [PERSON] підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

Outcome: approved