Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання майна спільною сумісною власністю; визнання права власності; визнання права власності в порядку спадкування, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці позивача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисову Н.В. В обґрунтування позову зазначається, що з 03.03.2007 року по 15.11.2021 р. (по день смерті) позивач постійно проживав разом із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, з якою вони вели спільне господарство. За час спільного проживання вони придбали майно, за рахунок спільних коштів, та спільними зусиллями, а саме: 21.02.2011 року, квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.; - місце в паркінгу, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - 25.04.2013 року, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку А, а-а4 - загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 103,2 кв.м.; господарчої будівлі Б - площею 17,2 кв.м.; погріба «б» - площею 12,1 кв.м.; альтанки «В» - площею 22,8 кв.м.; навіса «Г» - площею 6,1 кв.м.; споруди №1-6, І, який розташований на земельній ділянці площею 0,0750 га.; - 25.04.2013 року, земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0750 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0005. [PERSON] [INFO] померла та у зв`язку із цим виникло питання щодо спадкування. Також [PERSON] , як цивільний чоловік, здійснював організацію поховання [PERSON] та ніс у зв`язку із цим відповідні витрати. За таких обставин, позивач просив суд: 1.Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] , реєстрація місця проживання [ADDRESS] ), в період з 03.03.2007 року по 15.11.2021 (по день смерті) року; 2.Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) наступне майно: - квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.; - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку А, а-а4 - загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 103,2 кв.м.; господарчої будівлі Б - площею 17,2 кв.м.; погріба «б» - площею 12,1 кв.м.; альтанки «В» - площею 22,8 кв.м.; навіса «Г» - площею 6,1 кв.м.; споруди №1-6, І ; - земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0750 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0005; - машино-місце № [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] . 3.Визнати за [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) право власності на: - Ѕ квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., - як об`єкта спільної сумісної власності; - Ѕ житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку А, а-а4 - загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 103,2 кв.м.; господарчої будівлі Б - площею 17,2 кв.м.; погріба «б» - площею 12,1 кв.м.; альтанки «В» - площею 22,8 кв.м.; навіса «Г» - площею 6,1 кв.м.; споруди №1-6, І, - як об`єкта спільної сумісної власності; - Ѕ земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0750 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0005, - як об`єкта спільної сумісної власності; - Ѕ машино-місце №4, розташованого за адресою: [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності. 4.Визнати за [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , право власності на: - Ѕ квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м.; - Ѕ житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку А, а-а4 - загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 103,2 кв.м.; господарчої будівлі Б - площею 17,2 кв.м.; погріба «б» - площею 12,1 кв.м.; альтанки «В» - площею 22,8 кв.м.; навіса «Г» - площею 6,1 кв.м.; споруди №1-6, І; - Ѕ земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0750 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0005; - Ѕ машино-місце № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . 12.05.2022 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 26.05.2022 року. Ухвалою також витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 41/2021 заведеної після смерті [PERSON] , та від керівництва ЖБК «АКАДЕМІЯ» (65009, м.Одеса, вул Черняховського, 4) належним чином посвідчені копії документів: договори купівлі-продажу, довідки, акти приймання-передачі, тощо, щодо придбання гр. [PERSON] машиномісця № [NUMBER] в паркінгу, розташованому в багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . 09.06.2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а також [PERSON] була повідомлена належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв або клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Борисова Н.В. будучи повідомленою належним чином про час. дату та місце розгляд справи до суду не з`явилася, заяв та клопотань не надсилала. Ухвалу суду в частині витребування доказів виконала та надіслала витребувані матеріали. За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає померлу [PERSON] з 1999 р., були сусідами, гарні друзі, [PERSON] та [PERSON] за життя купували все разом, а також разом багато подорожували, пам`ятає що відпочивали в часто в санаторіях Чехії. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає померлу [PERSON] з 1995 р. адже разом отримали квартиру. [PERSON] являється сестрою [PERSON] . У 1999 р. познайомилась з позивачем [PERSON] , вказала, що [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали, робили ремонт, проживали разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працювала у [PERSON] та [PERSON] на ринку «Привоз», зазначила, що вони були доброю сім`єю, з 2005 р. знає їх, вони їй були як батьки, [PERSON] та покійна [PERSON] разом купували будинок, автомобілі, завжди були разом, подорожували разом. Заслухавши позивача, його представника та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з відомостями з паспортів позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час сумісного проживання позивач та померла [PERSON] не перебували у іншому шлюбі. [PERSON] померла [INFO] у м. Одеса у віці 65 років і на час своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з: - квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності від 21.02.2011 року, виданим Виконавчим комітетом Одеської міської ради; Витягом про державну реєстрацію прав, номер витягу 29143424 від 28.02.2011 року. Також наявний технічний паспорт на вказану квартиру; - місця в паркінгу, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Довідкою ЖБК «Академія» від 26.08.2010 року, про те, що [PERSON] виплатила повну суму за машиномісце в паркінгу; - житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з житлового будинку А, а-а4 - загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 103,2 кв.м.; господарчої будівлі Б - площею 17,2 кв.м.; погріба «б» - площею 12,1 кв.м.; альтанки «В» - площею 22,8 кв.м.; навіса «Г» - площею 6,1 кв.м.; споруди №1-6, І, який розташований на земельній ділянці площею 0,0750 га. Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу від 25.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрованим в реєстрі за №623; Витягом з ДРРПНМ про реєстрацію права власності, індексний номер 2948522 від 25.04.2013 року. Також наявний технічний паспорт на вказаний житловий будинок; - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0750 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0005. Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрованим р реєстрі за №626; Витягом з ДРРПНМ про реєстрацію права власності, індексний номер 2949854 від 25.04.2013 року. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Із роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Із матеріалів витребуваної спадкової справи №41/2021, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк прийняв позивач [PERSON] , який був цивільним чоловіком померлої. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. За життя [PERSON] будь-яких заповітів не залишала, спадкові договори нею не укладалися. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019 року, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від № 5-рп/99 від 03.06.1999 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Із показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом було встановлено, що позивач та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з в період з 03.03.2007 року по 15.11.2021 р., по день смерті [PERSON] , мали стосунки, притаманні шлюбним, та були пов`язані спільним побутом та господарством. Після смерті [PERSON] позивач 18.11.2021 р. взяв витрати на поховання останньої на себе, що підтверджується Договором-замовленням від 18.11.2021 року, договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 079704 від 18.11.2021 року, Свідоцтвом про поховання № 047550, довідкою на одержання та поховання праху. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з 03.03.2007 року по 15.11.2021 р., по день смерті [PERSON] , позаяк цей факт повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 (право спільної сумісної власності подружжя) цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначається у ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та може оспорюватися поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду № 372/504/17 від 21.11.2018 та у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18. Відповідно до ст 1264 ЦК України четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно пунктів 4.11. - 4.18. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерство юстиції України N 296/5 від 22.02.2012р., для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як роз`яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, в межах визначеного законодавством строку, прийняв спадщину щодо майна померлої [PERSON] , тому з урахуванням предмету позову наявні підстави для задовлення вимог в частині визнання за [PERSON] , як спадкоємцем четвертої черги за законом щодо майна померлої. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України) За нормою ч. 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] набув права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , то спадщина після смерті останньої належить позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved