Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, ПрАТ "Шахта "Надія", в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги мотивує наступним. Він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахта «Надія» з 20.08.2013 року до 15.10.2020 року. Згідно запису у трудовій книжці [NUMBER] . 15.10.2020 року, наказом № 48-К був звільнений з займаної посади за власним бажанням, згідно норм ст.38 КЗпП України, у звязку із виходом на пенсію. Після звільнення, відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на момент звернення до суду, 02.03.2021 року складає 80 700,68 грн. Відповідачем підтверджено заборгованість по виплаті заробітньої плати довідкою від 12 лютого 2021 року №15/98. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не було виплачена йому 15.10.2021 року в день звільнення заробітна плата, у розмірі 80 700,68 грн., із затримкою 139 днів, станом на 02.03.2021 року, момент звернення з позовом до суду. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи становив згідно розрахунку-117 331,29 грн,29 коп. 26.10.2021 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, оскільки станом на 26.10.2021 відповідачем борг по зарплаті не погашено. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 15.10.2020 року, то в тій частині позовні вимоги підлягають збільшенню, виходячи з розрахунку: 80 700,68 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи станом на 26.08.2022 року, момент винесення рішення судом. 355 370, 31грн. -середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 15.10.2020 року по день винесення рішення, виходячи з розрахунку: Жовтень 2020 року-кількість робочих днів 11.(з 15.10.2020 року) Листопад 2020 року-кількість робочих днів 21. Грудень 2020 року - кількість робочих днів 22. Січень 2021 року - кількість робочих днів 19. Лютий 2021 року - кількість робочих днів 20. Березень 2021 року - кількість робочих днів 22. Квітень 2021 року - кількість робочих днів 22. Травень 2021 року - кількість робочих днів 18. Червень 2021 року - кількість робочих днів 20. Липень 2021 року - кількість робочих днів 22. Серпень 2021 року - кількість робочих днів 21. Вересень 2021 року - кількість робочих днів 22. Жовтень 2021 року - кількість робочих днів 20. Листопад 2021 року - кількість робочих днів 22. Грудень 2021 року - кількість робочих днів 22. Січень 2022 року - кількість робочих днів 19. Лютий 2022 року - кількість робочих днів 20. Березень 2022 року - кількість робочих днів 22. Квітень 2022 року - кількість робочих днів 21. Травень 2022 року - кількість робочих днів 22. Червень 2022 року - кількість робочих днів 16 (по день винесення рішення 23.06.2022). Кількість робочих днів за час затримки виплати після 15.10.2020 року-421 днів. Середньоденна зарплата: 19 414,58 грн./23=844,11 грн. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15.10.2020 року по 23.06.2022 року:844,11 х 421 день=355 370грн.31 коп. На 23.06.2022 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 15.10.2020 року становить, згідно розрахунку 355 370 грн. 31 коп. Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позивачем невірно обчислено розмір середньоденної заробітнього заробітку за час затримки при звільненні. Оскільки 844,11 грн. Х 30 робочих днів становить 25 323,30 грн., а не 117 331,29 грн. Також, вказує, що при стягненні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у ПрАТ «Шахта «Надія» є значна заборгованість з виплати заробітної плати перед іншими працівниками в сумі 28 762 715,91 грн. Стягнення середнього заробітку в користь позивача є неспівмірною та значно перевищує розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем, який становить 80 700,68 грн. А також, може бути несправедлива стосовно роботодавця та інших працівників шахти, оскільки майновий тягар відповідних виплат унеможливлює виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Вважає, що вини підприємства в невчасній виплаті заробітної плати позивачу немає, тому підстави для відповідальності в розмірі середнього заробітку відсутні. Просить суд при винесенні рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні врахувати судову практику Верховного Суду та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з цим, зазначає, що позивач не зазначив що відповідач є державним підприємством, а питання погашення заборгованості по заробітній платі вирішуються на рівні Верховної Ради України. Позивач в судове засідання не прибув. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав відзив в якому просить зменшити суму згідно розрахунку щодо затримки заробітньої плати. В той же час, позивач та представник відповідач завчасно, неодноразово, були повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. З огляду на зазначене, у відповідача було достатньо часу для підготовки для участі у справі. Крім цього представником відповідача було подано 06.06.2022 року за № 09/501 відзив на позовну заяву, в якому викладено позицію відповідача щодо заявленого позову позивачем. Враховуючи характер даних правовідносин, з метою розумних строків розгляду справи та недопущення порушення прав осіб на справедливий судовий розгляд, у зв`язку з введеними в Україні карантинними заходами (тривалість яких з високою ймовірністю буде коригуватися на невизначений термін), враховуючи питання техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуацій на території України, встановлення карантину та дотримання усіх заходів «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» вважаю недоцільним відкладати розгляд даної справи та за можливим розглянути та вирішити спір за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно витягу з трудової книжки [NUMBER] від 02.06.2004 року вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Шахта "Надія" з 20.08.2013 р. до 15.10.2020р. та був звільнений з займаної посади у зв`язку із виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. Згідно довідки ( розрахункового листа) за лютий 2021р. вбачається, що після звільнення позивача відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на даний час складає 80 700 грн.68 коп. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Натомість, як визнається сторонами у [PERSON] була заборгованість з виплати заробітної плати 80 700,68 грн., станом на 23.06.2022р. борг по заробітній платі не погашено. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму . Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд.IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розді.IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц. Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки. Суд погоджується із наданим стороною позивача розрахунком від 29.10.2020 року 10.06.2022 року згідно якого заробітна плата позивача за серпень-вересень 2020 року сукупно становила 19 414, 58 грн., а ним було відпрацьовано 23 днів та середньоденна заробітна плата становить 844,11 грн. Період затримки розрахунку при звільненні становив 421 робочих днів (з 15.10.2020 р. по 23.06.2022 р.). Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 844,11грн. х 421 робочих дні = 355 370,31 грн. Таким чином, з ПрАТ «Шахта «Надія» слід стягнути в користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 355 370,31 грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. В Постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Так, позивач, будучи звільненим 15.10.2020 р., звернувся до суду 02.03.2021р. Позивач довів, що неодноразово звертався на момент звільнення до відповідача з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, та надання розрахунку сум коштів, що належать йому при звільненні враховуючи заробітну плату за фактично відпрацьований час до звільнення, компенсацію при звільненні за всі невикористані дні відпустки та розмір середнього заробітку. Відповідні листи були направлені відповідачу 08.02.2021 року з рекомендованими повідомленнями про вручення. Відповіді позивач не отримав, відповідач проігнорував неодноразові звернення позивача. В лютому 2021 року, позивач направив заяву відповідачу, ПрАТ «Шахта «Надія» щодо надання розрахункової інформації про те, чи існує в ПрАТ «Шахта «Надія» заборгованість перед працівником [PERSON] , звільненим в порядку ст.38 КЗпП по виплаті заробітної плати, проханням повести повний розрахунок належних позивачу сум, надати довідку про середній заробіток. Відповідач надав довідку про стан заборгованості та середній заробіток, однак розрахунку із позивачем не провів. Тому позивач був вимушений реалізувати своє право лише звернувшись з позовом до суду. При цьому, визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст. ст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець. Як вже зазначалось, відповідач не спростовує факт проведення розрахунку з позивачем з 15.10.2020р. (день звільнення позивача) по 23.06.2022р. при цьому його доводи в частині співмірності, як слідує із зазначеного вище, не може виключати його відповідальності. Крім цього, відповідачем не надано доказів того, що ним здійснено всі залежні від нього заходи, для проведення розрахунку з позивачем, який звільнився згідно норм ст.38 КЗпП та не має інших джерел доходу, а ніж заробітна плата, згідно долучених копій відповідних свідоцтв, одружений, має на утриманні малолітню доньку 2006 року народження, та дружину яка не працює. Його емоційний, фізичний і економічний стан на період коронавірусу та період війни. В цьому контексті, також необхідно мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Враховуючи наведене, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки не провів з працівником розрахунку в день звільнення. За таких підстав, з врахуванням також, довготривалого періоду затримки виплат, близько двох років, розміру заборгованості по заробітній платі за два місяці, та з врахуванням загального боргу підприємства по заробітній платі , суд визнає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 355 370,31 грн. Питання щодо розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved