Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 12 вересня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них народилось двоє синів. Але шлюбні відносини з дружиною фактично припинились з вересня 2021 року, від тоді вони майже не спілкуються. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає. Позивач також вказував на ті обставини, що його сини наразі проживають разом з ним в житловому приміщенні, яке належить йому на праві власності, і в якому для дітей створені усі необхідні для життя умови. Діти бажають проживати саме з батьком, що відповідає їх інтересам, в той час як відповідач не має у власності житла, в якому можуть бути створені умови для проживання дітей. Тому він звернувся до суду, аби офіційно визначити місце проживання дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву визнання позову та пред`явлених до неї вимог в повному обсязі та проведення\~ розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 12 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 12 вересня 2003 року виконавчим комітетом Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 05 серпня 2004 року виконавчим комітетом Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, та свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 23 грудня 2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають за різними адресами та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились у вересні 2021 року та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися вони не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір сторін розірвати шлюб є остаточним та не суперечить їх інтересам. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, тому задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Діти сторін у справі [PERSON] і [PERSON] наразі проживають разом з батьком [PERSON] , який є позивачем по даній справі, і бажають в подальшому проживати саме з батьком. Ця обставина визнана відповідачем [PERSON] , тому суд вважає її встановленою. Відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і дітей, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимоги позивача про визначення місця проживання дітей разом з батьком та визнала ті обставини, що обидва сина фактично проживає з батьком, який створив для них необхідні умови. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. З огляду на встановлені обставини того, що діти безперервно проживають з батьком, який створив для них належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. На підстави викладеного, суд задовольняє вимогу позивача та визначає місце проживання дітей разом з ним.

Outcome: approved