Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.02.2022 через засоби поштового зв`язку звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачену комісію по кредитному договору № Z62.179.74395 від 20.11.2017 у розмірі 39 774,12 грн. та, відповідно частини 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеню у розмірі 100 230,78 грн., а всього суму 140 004,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 листопада 2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № Z62.179.74395 від 20.11.2017 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 46 405,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою змінюваної процентної ставки, яка на день укладення договору становила у розмірі 15 %. Зазначено, що пунктом 1.10 кредитного договору було встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. Відповідно пункту 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 20 дня/числа кожного місяця, згідно графіку платежів. Позивачка вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2021 по справі № 755/11210/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України», про захист прав споживачів постановлено: Визнати недійсними з моменту укладення положення пункту 1.10 та пункту 6.1 (в частині графіку щомісячних платежів) кредитного договору від 20 листопада 2017 року № Z62.179.74395, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк». Повний текст постанови суду виготовлено 25.11.2021 року. Позивачка стверджує, що станом на день складення позову, незважаючи, що рішення суду вступило в законну силу, перерахунку та повернення їй банком коштів не здійснено. З посиланням на ст. ст. 11, 177, 1212, 1213 ЦК України, позивачка зазначає, що загальна сума сплачених коштів по комісії на повернення їй банком за кредитним договором становить 39 774,12 грн. Вказує, що рішення суду в ЄДРСР було оприлюднене 29.11.2021. Тому за період з 01.12.2021 по день складення позову - 22.02.2022, що разом становить 84 дні прострочення, за неповернення сплаченої нею комісії за кредитним договором відповідач зобов`язаний сплатити пеню, відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 100 230,78 грн., з розрахунку 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2022, справа передана для розгляду головуючому судді Виниченко Л. Ухвалою суду від 28.04.2022 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та представника третьої особи, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 35-37). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 08.06.2022 року до суду від відповідача АТ «Ідея Банк» в особі представника Трофімової Л.А. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з посиланням на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначено, що Київський апеляційний суд у постанові від 24.11.2021, визначаючи частково недійсним кредитний договір, не передбачив наслідків такої недійсності, зокрема повернення позивачеві внесеної нею на виконання вимог договору плати за обслуговування кредитної заборгованості. Банк не було зобов`язано повернути позивачці ці кошти чи провести будь які перерахунки, тому відсутні підстави вважати, що він не виконав судового рішення. Для повернення [PERSON] коштів у АТ «Ідея Банк» не було достатніх правових підстав, оскільки це питання не було врегульоване судовим рішенням, а суд, у свою чергу, виходив з обсягу позовних вимог та не виходив за межі позову. Це свідчить про те, що не банк не виконав судове рішення, а сама позивачка невірно сформулювала перед судом свої позовні вимоги. Разом з тим, за розрахунками позивачки зазначено внесену нею за весь строк дії договору суму 39 774,12 грн., як плату за обслуговування кредитної заборгованості, натомість за випискою по банківському рахунку позивачки така сума становить 37 808,14 грн. Заявлена пеня на суму 100 230,78 грн. є необґрунтованою та базується на неправильному тлумаченні позивачкою норми ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом. Позивачка не надала суду жодних доказів про ухилення банку від виконання судового рішення у частині виплати їй коштів у тому чи іншому розмірі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що 20.11.2017 між позивачкою [PERSON] та відповідачем ПАТ «Ідея Банк» був укладений Кредитний договір № Z62.179.74395, відповідно умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 46 405,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою змінюваної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 15 % (далі - кредитний договір, а.с. 20-21). За умовами пункту 1.1 кредитного договору позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно пункту 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт- центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання Інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Пунктом 6.1 кредитного договору визначено Графік щомісячних платежів, які повинні сплачуватися на транзитний рахунок № [NUMBER] (а.с. 21, 21 зв.). Вiдповiдно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Попередньо позивачка [PERSON] зверталась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання кредитного договору № Z62.179.74395 від 20.11.2017 року укладеним з істотними недоліками; визнання недійсним з моменту укладення умов пункту 1.10 кредитного договору; визнання недійсним з моменту укладення договору умов п. 6.1 кредитного договору в частині комісії визначеної графіком щомісячних платежів за кредитним договором. За результатами розгляду вищевказаного спору рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року по справі № 755/11210/19 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року по справі № 755/11210/19 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року - у частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним положення пункту 1.10 та пункту 6.1 кредитного договору від 20 листопада 2017 року № Z62.179.74395 скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову [PERSON] . Судовим рішенням апеляційної інстанції визнано недійсними з моменту укладення положення пункту 1.10 та пункту 6.1 (в частині графіку щомісячних платежів) кредитного договору від 20 листопада 2017 року № Z62.179.74395, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» (а.с. 22-24). За приписами ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Відповідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вищевикладене свідчить про безпідставне отримання відповідачем коштів від позивачки за обслуговування кредиту (комісії) за кредитним договором, у зв`язку з чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Позивачка просить стягнути з відповідача сплачену нею комісію по кредитному договору в сумі 39 774,12 грн. На підтвердження позовних вимог позивачкою надана довідка АТ «Ідея Банк» від 12.06.2020 № 41-7/1082, у якій вказано, що за кредитним договором позичальника [PERSON] кредитна заборгованість відсутня, кредит закритий (а.с. 29). Як зазначено у позові, заявлені до стягнення кошти у розмірі 39 774,12 грн. включають загальну суму щомісячної комісії, яка встановлена графіком платежів за кредитним договором за період з 20.12.2017 по 20.11.2020. Стороною відповідача заперечується факт сплати позивачкою комісії у заявленому розмірі, при цьому надана виписка по рахунку [PERSON] за кредитним договором, відповідно якої за період з 20.12.2017 по 11.06.2020 сплачені кошти за обслуговування кредиту (комісія) на загальну суму - 37 808,14 грн. Суд приймає до уваги виписку АТ «Ідея Банк» по рахунку позивачки № [NUMBER] , який зазначений у графіку платежів за кредитним договором, з наявною у ній інформацією, як підставу для часткового задоволення позову. При цьому суд враховує, що подана позивачкою довідка АТ «Ідея Банк» про відсутність кредитної заборгованості видана станом на 12.06.2020, однак, графіком платежів обумовлено здійснення щомісячних внесків за кредитним договором до 20.11.2020. Разом з тим, позивачкою не надано суду квитанцій на підтвердження здійснених нею всіх оплат по комісії, що є предметом спору, включаючи період після отриманої вищевказаної довідки від відповідача до закінчення строку виконання зобов`язань за кредитним договором. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошові кошти у розмірі 37 808 грн. 14 коп., як безпідставно отримані кошти за обслуговування кредиту (комісії), оскільки судовим рішенням визнано недійними ці умови укладеного між сторонами правочину. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка також просить стягнути з АТ «Ідея Банк» пеню у розмірі 100 230,78 грн. за період з 01.12.2021 по 22.02.2022 - за 84 дні прострочення, у зв`язку з неповерненням відповідачем сплаченої нею комісії за кредитним договором, відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з розрахунку 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно положень частини 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вищезазначена норма закону на спірні правовідносини не поширюється, оскільки між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачем позивачці були надані кредитні кошти, що останньою не заперечується. Разом з тим, у розумінні наведених вище положень законодавства безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов`язаний повернути позивачці, є кошти набуті відповідачем, з яким позивачка не пов`язана договірними правовідносинами щодо такого майна. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїх постановах від 17 квітня 2019 року по справі № 759/1206/17, від 14 квітня 2020 року по справі № 495/2442/16-ц. Отже, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача пені у розмірі 100 230,78 грн. є безпідставні, тому задоволенню не підлягають. У порядку розподілу між сторонами судових витрат, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового забору, згідно норми частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial