Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із вказаним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 16\~вересня 2016\~року уклав\~шлюб із\~ [PERSON] ,\~який був\~зареєстрований виконкомом\~Хряцьківської сільської\~ради Герцаївського\~району Чернівецької\~області,\~актовий запис\~№ 11.\~Спільне життя\~з відповідачкою\~не склалося\~через відсутність\~взаєморозуміння та\~систематичні сварки,\~які виникали\~на побутовому\~ґрунті з\~різного роду\~причин.\~Постійні сварки\~в сім`ї\~призвели до\~того,\~що вони\~втратили почуття\~поваги та\~любові один\~до одного,\~внаслідок чого\~вони припинили\~спільне проживання.\~Від спільного\~шлюбу у\~них є\~двоє неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які наразі\~проживає із\~ним за\~місцем його\~проживання. Вважає, що їх шлюб існує формально та його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дітей. З посиланням на те, що відповідачка допомогу на утримання дітей не надає, позивач просив розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх її видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по досягненню дітьми повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2022 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала та проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі якому просить позивач не заперечувала. Суд, з урахуванням пояснень учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони, 16 вересня 2016 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 11 (а.с.08). Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з установлених обставин справи, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечать їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення, суд вважає недоцільним, оскільки у цьому сторони не зацікавлені, та даного приводу сторонами клопотання не заявлялося. Частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачем за місцем його проживання окремо від відповідачки (а.с.13). Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дітей, то в межах заявлених позивачкою вимог за рішенням суду з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Нормою ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, дітей та відповідачки. За вищевказаних обставин, з урахуванням встановленого законодавством обов`язку по утриманню дітей як матір`ю так і батьком, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог позивача та її добровільну згоду сплачувати аліменти у розмірі про який просить позивач, беручи до уваги вік дітей та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на їх утримання, з огляду на працездатний вік сторін, зокрема відповідачки, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідачки на його користь аліменти на утриманні дітей в розмірі 1/3 частки з усіх її видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по досягненню дітьми повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача та держави в межах задоволених вимог судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved