Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням до Державного підприємства «Мирноградвугілля» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 26 травня 1987 по 24 лютого 2021 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі Державним підприємством «Мирноградвугілля», працюючи на різних відокремлених підрозділах відповідача, за різними професіями, але весь час з повним робочим днем у шахті. Відповідачем він був звільнений 24.02.2021 року на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я. Висновком МСЕК з 10.12.2021 року, безстроково, йому було встановлена стійка втрата працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями в ступені 40%, із них 25% за хронічний бронхіт, 15% за хронічну приглухуватість, без встановлення групи інвалідності. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його з0агальному стані, він знаходиться у подавленому стані, у зв`язку з чим відносини в його родині погіршилися. Його пригнічує та обставина, що його здоров`я не відновлюється, а навпаки погіршується. Враховуючи, що після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, оскільки його захворювання тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 40000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що п. 20 акту форми П - 4 від 12 жовтня 2021 року затвердженого першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І.М. Буряк зазначено, що встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання, не вбачається можливим. Крім того, позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди, що наведений у позові розрахований без урахування вимог розумності та справедливості, та без законодавчо обґрунтованих підстав. Також, єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті професійного захворювання є висновок експерта за наслідками відповідної експертизи. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 26 травня 1987 по 24 лютого 2021 року включно працював на підприємстві відповідача: електрослюсарем підземним 4 розряду, гірничим робітником 3 розряду підземним, електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем в шахті, гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю за станом здоров`я, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.7-9). 08 вересня 2021 року комісією Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» затверджено медичний висновок № 31/927 від 07 вересня 2021 року встановлено професійного характеру захворювання: хронічна радикулопатія L5 праворуч в стадії ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом (арк. спр.14). 12 жовтня 2021 року комісією Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів параметри яких перевищували допустимі норми (арк.спр.11-13). 13 грудня 2021 року вперше, з 10 грудня 2021 року безстроково, встановлено втрату професійної працездатності за сукупністю 40%, 25% хронічний бронхіт, 15% хронічна приглухуватість, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування (арк.спр.10). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 40% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва або професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 26000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України в сумі 645,06 грн судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial