Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом первинно до Львівського інституту економіки і туризму про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час затримки та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, виплати доплати до посадового окладу, виплати надбавки до посадового окладу, стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] , працювала з 15 вересня 1998 року в Львівському інституті економіки і туризму на посаді бухгалтера, з 14.10.2002 р. - на посаді заступника головного бухгалтера. 04 березня 2020 року наказом №88-к на [PERSON] додатково покладено обов`язки головного бухгалтера, які вона виконувала до дня звільнення. 27.04.2020 року позивачка подала заяву про звільнення за власним бажанням. 09 червня 2020 року наказом №177-к [PERSON] звільнено з 18 травня 2020 року. Також даним наказом з позивачки вираховано кошти за період з 04.03.2020 року до дня звільнення, доплату 0.5 ставки до окладу за складність та інтенсивність. Позивачка стверджує, що в порушення вимог законодавства з нею не проведено повний розрахунок, крім того заднім числом з неї знято доплату за складність та інтенсивність роботи. Тому позивачка просила позовні вимоги задовольнити. 29.03.2021 року позивачка подала до суду заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог. В даній заяві [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати наказ №177-к від 09.06.2020 року ректора Львівського інституту економіки і туризму, зобов`язати Львівський інститут економіки і туризму внести зміни до трудової книжки [PERSON] , зазначивши дату звільнення «09.06.2020 року»; стягнути з Львівського інституту економіки і туризму на користь [PERSON] : заборгованість із виплати заробітної плати за період із 19 травня 2020 року по 09.06.2020 року; заборгованість із виплати надбавки 50 % до посадового окладу за складність і напруженість у роботі за період з 04.03.2020 року по 18.05.2020 року у розмірі 10 781. 02 грн.; компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки; заборгованість із виплати доплати 50 % посадового окладу заступника головного бухгалтера за суміщення професії головного бухгалтера за період з 07.03.2020 року по 09.06.2020 року; середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з 10.06.2020року по день постановлення рішення суду, а також зобов`язати Львівський інститут економіки і туризму нарахувати на заробітну плату за березень 2020 року і виплату при звільненні у червні 2020 року та сплатити у відповідному розмірі єдиний соціальний внесок. [PERSON] зазначила, що згідно з наказом № 561 від 07.10.2004 року їй було встановлено надбавку у розмірі 50 % до посадового окладу за складність і напруженість у роботі. 01.02.2014 року між сторонами було укладено трудовий контракт, відповідно до п.4.1. якого, [PERSON] встановлюється заробітна плата згідно посадового окладу. Згідно з п.4.2. контракту, працівникам встановлюється надбавка 50 % посадового окладу за високі досягнення у праці, за складність і напруженість у роботі (при погіршенні показників діяльності надбавка знімається наказом ректора). Наказом №88-к від 04 березня 2020 року було звільнено головного бухгалтера відповідача Інституту та покладено на позивача виконання обов`язків головного бухгалтера, без встановлення жодної доплати за виконання додаткової роботи. 27.04.2020 року позивачка подала заяву про звільнення за власним бажанням з 18 травня 2020 року. 09 червня 2020 року відповідач видав наказ №177-к, яким позивачку звільнено з 18 травня 2020 року за власним бажанням. Також, наказом №177-к від 09 червня 2020 року було вирішено: зняти з позивача тимчасове виконання обов`язків головного бухгалтера інституту; виплатити позивачу компенсацію за 143 календарні дні чергової щорічної відпустки; за несумлінне, безвідповідальне ставлення до обов`язків і невиконання умов контракту за посадою з [PERSON] при розрахунку вирахувати за період з 04.03.2020 року до дня звільнення доплату 0,5 ставки до окладу, яка встановлена позивачу згідно контракту, за складність, інтенсивність і досягнуті результати, які були неефективними; при розрахунку вирахувати із зарплати кошти за період з 18 по 31 травня, як помилково нараховані, які неможливо було встановити через умови дистанційної роботи працівників під час особливих умов карантину. У зв`язку із звільненням, на підставі наказу №177-к від 09 червня 2020 року, 11 червня 2020 року відповідач провів розрахунок із [PERSON] , виплативши останній суму у розмірі 30 746, 03 грн. Відповідач у листі № 01/1 від 05.01.2021року зазначив, що з позивачкою було проведено повний розрахунок у день звільнення, 11.06.2020 року виплачено 30 746,03 грн. - враховуючи компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та зняття доплати 0,5 ставки до окладу за складність та досягнуті результати. Також зазначено, що з 07.03.2020 року по 18.05.2020 року на позивачку було тимчасово покладено виконання обов`язків головного бухгалтера, на підставі наказу №88-к від 04.03.2020 року та відповідно до п.2.9. посадової інструкції. Також, згідно з листом з [PERSON] було знято доплату 0,5 ставки до окладу за складність та досягнуті результати, у зв`язку із відмовою [PERSON] складати та підписувати бухгалтерські звіти за І квартал та півріччя 2020 року. Окрім цього, в листі зазначено, що позивач відмовилась від виконання функціональних обов`язків головного бухгалтера інституту, зокрема через не підписання акту передачі справ від 06.03.2020 року, фактично не виконувала обов`язків головного бухгалтера. [PERSON] вважає, що наказ №177-к від 09.06.2020 року є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що відповідач незаконно не встановив та не виплатив жодної доплати позивачу за тимчасове виконання обов`язків головного бухгалтера. Тому просила позовні вимоги задовольнити. Окрім цього, 07.05.2021 року до суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог. З даної заяви вбачається, що позивачка просить: визнати незаконним та скасувати наказ №177-к від 09.06.2020 року ректора Львівського інституту економіки і туризму; зобов`язати Львівський інститут економіки і туризму внести зміни до трудової книжки [PERSON] , зазначивши дату звільнення «09.06.2020 року»; стягнути з Львівського інституту економіки і туризму на користь [PERSON] ; заборгованість із виплати доплати 50 % посадового окладу заступника головного бухгалтера за суміщення професії головного бухгалтера за період з 07.03.2020 року по 09.06.2020 року у розмірі 11 364, 26 грн.; заборгованість із виплати заробітної плати за період із 19 травня 2020 року по 09.06.2020 року у розмірі 6 856, 51 грн.; заборгованість із виплати надбавки 50 % до посадового окладу за складність і напруженість у роботі за період з 04.03.2020 року по 18.05.2020 року у розмірі 10 781, 02 грн.; компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 7 723, 88 грн.; середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з 10.06.2020 року по день постановления рішення суду, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 742,30 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 25.08.2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 29.03.2021 року [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог. 07.05.2021 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. 12.10.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про залучення до участі у справі процесуального правонаступника відповідача. 09.12.2021 року та 30.12.2021 року представник відповідача подав до суду додаткові письмові пояснення. 10.01.2022 року представник позивача скерував до суду заперечення на додаткові пояснення відповідача. 11.02.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення щодо внесення змін до трудової книжки [PERSON] від представника відповідача. 15.02.2022 року представник позивача подав до суду заперечення на додаткові пояснення представника відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги до нового відповідача, заміненого внаслідок реорганізаціїЛьвівського інституту економіки і туризму, Львівського національного університету імені Івана Франка, підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог, просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка в останнє судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. В попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічно висловлені у позовній заяві та доповненнях. Представник відповідача в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Крім того, зазначив, що [PERSON] не зверталась до ліквідаційної комісії з приводу виплати. Позивачка є звільненою з роботи з 18.05.2020 року, за власним бажанням. Якщо змінюється дата звільнення, заборгованість не стягується. Позивачка не поновлюється на роботі, оскільки працює в іншій установі з серпня 2021 року. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки наказ №177-к від 09.06.2020 року є законним, з позивачкою проведено розрахунок належним чином, у відповідача перед [PERSON] відсутня будь-яка заборгованість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задовленні позову слід відмовити виходячи з такого. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Украйни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] , працювала з 15 вересня 1998 року у Львівському інституті економіки і туризму на посаді бухгалтера, з 14.10.2002 р. - на посаді заступника головного бухгалтера, що вбачається з трудової книжки на ім`я [PERSON] , [INFO] /Том 1, а. с. 4/. Згідно з наказом ректора Львівського інституту економіки і туризму [PERSON] №107 від 18.03.2020 року на виконання наказу МОН України №406 від 16.03.2020 р. та раніше прийнятих законодавчих вимог від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19» і ухвал, наказів, розпоряджень ректора з цієї небезпечної проблеми, наказано керівникам структурних підрозділів забезпечити неухильне виконання раніше доведених вимог законів і норм з профілактики та непоширення цієї інфекції та пандемії коронавірусу СОVID-19. Через профілактичні заходи забезпечити режим підвищеної готовності на об`єкті ЛІЕТ у випадку запровадження надзвичайних заходів. На період визначеного карантину: припинити відрядження працівників і студентів інституту; всі види наукової, освітньо-професійної діяльності викладачів і студентів проводити у віртуальній та дистанційній формі, в окремих випадках ущільнити графік освітнього процесу, передбачити ефективну організаційно-педагогічну, методичну та наукову діяльність; скасувати або відтермінувати проведення запланованих нарад із залученням не більше десяти осіб одночасно; призупинити проведення всіма керівниками структурних підрозділів інституту особистого прийому громадян; відповідальним за опрацювання кореспонденції, що надходить до ЛІЕТ, визначено [PERSON] - секретаря-референта. На період карантину завідувачам кафедр працювати з викладачами і студентами дистанційно. Вести персональний контроль за ефективне виконання навчальних планів і програм та графіку навчального процесу. На час запровадження гнучкого (дистанційного) режиму роботи бухгалтерії вчасно нараховувати і виплачувати заробітну плату працівникам інституту в повному обсязі. На період оголошеного карантину тимчасово припинити прийом, звільнення працівників (крім невідкладних соціальних причин). На період карантину комендантам, завідувачам гуртожитків, вахтерам забезпечити пропуск у приміщення будівель інституту громадян тільки через одноразові перепустки чи письмові дозволи керівників структурних підрозділів, аж по вертикалі до ректора / Том 1, а. с. 22-23/. Відповідно до наказу ректора Львівського інституту економіки і туризму [PERSON] №88-к від 04.03.2020 року [PERSON] , головного бухгалтера, звільнено 06.03.2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Обов`язки головного бухгалтера тимчасово покладено на [PERSON] , заступника головного бухгалтера / Том 1, а. с. 5/. Згідно з заявою, адресованою на ім`я ректора Львівського інституту економіки і туризму [PERSON] від 27.04.2020 року, [PERSON] просила звільнити її з роботи з 18.05.2020 року за власним бажанням / Том 1, а. с. 6/. Відповідно до акту складеного працівниками Львівського інституту економіки і туризму, а саме: проректором з ЕАГД [PERSON] , начальником ВКіПЗ [PERSON] , [PERSON] - від 04.06.2020 року вбачається, що 02, 03, 04 червня 2020 року заступник головного бухгалтера [PERSON] була відсутня на роботі та не виконувала своїх посадових обов`язків. Будь-яких виправдних документів не надала / Том 1, а. с. 24/. Згідно з наказом ректора Львівського інституту економіки і туризму [PERSON] №177-к від 09.06.2020 року посада головного бухгалтера і його заступника відноситься за функціональними обов`язками до стратегічних, підвищеної професійної відповідальності, серед того персоналу, що забезпечує умови функціонування і життєзабезпечення установи, в даному випадку Львівського інституту економіки і туризму, особливо це підсилюють умови запровадження в Україні згідно постанов Кабінету Міністрів України з 12 березня по 22 червня 2020 року карантину. Відповідно вони були запроваджені наказами МОН України і наказами ректора за гнучкими умовами дистанційної праці і навчання, зокрема наказом ректора №107 від 18 березня 2020 року, §5 - на період карантину тимчасово припинити прийом і звільнення працівників (крім невідкладних соціальних причин). Крім цього, наклався ще процес оптимізації ЛІЕТ (реорганізація) у склад Львівського національного університету імені Івана Франка. Але [PERSON] знехтувала цими особливими умовами і після умовляння ректора працювати в цей особливий період подала заяву на звільнення від займаної посади з 18.05.2020 року за власним бажанням, самоусунулася від функціональних обов`язків (самозвільнилася). Враховуючи несвідомі обставини, які склалися, і неможливості контролю трудової діяльності, яку можна було припустити дистанційною, наказано внести зміни до наказу №88-к від 04 березня 2020 року такого змісту: з [PERSON] зняти обов`язки тимчасового виконання обов`язків головного бухгалтера інституту, які були проігноровані. [PERSON] звільнити від обов`язків заступника головного бухгалтера з 18 травня 2020 року, за її ініціативою розірвати трудовий договір (за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України). Виплатити компенсацію за 143 календарні дні чергової щорічної відпустки. З [PERSON] при розрахунку вирахувати із зарплати кошти за період по 31 травня, як помилково нараховані, які неможливо було встановити за умов дистанційної роботи працівників під час особливих умов карантину. За несумлінне, безвідповідальне ставлення до обов`язків і невиконання умов контракту за посадою з [PERSON] при розрахунку вирахувати кошти період з 04 березня 2020 року до дня звільнення доплату 0,5 ставки до окладу згідно з умовами контракту, які встановлюються успішним працівниками за складність, інтенсивність праці і досягнуті результати, які були неефективними / Том 1, а. с. 7/. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 02.09.2020 року №1098 наказано реорганізувати Львівський інститут економіки і туризму шляхом приєднання його до Львівського національного університету імені Івана Франка. Установлено, що Львівський національний університет імені Івана Франка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Львівського інституту економіки і туризму; використовує у своїй діяльності ліцензії на надання освітніх послуг, видані Львівському інституту економіки і туризму до переоформлення ліцензій в установленому законодавством порядку /Том 1, а. с. 192-195/. Згідно з довідкою від 08.12.2020 року №25/341 виданою Львівським інститутом економіки і туризму вбачається, що [PERSON] , згідно наказу ЛІЕТ від 09.06.2020 року №177-к «Про звільнення працівника бухгалтерії» здійснена грошова виплата в повному обсязі згідно платіжного доручення від 10.06.2020 року №268 у розмірі 30746, 03 грн. /Том 2, а. с. 16/. Окрім цього в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що вона є колишньою співробітницею [PERSON] . Підтвердила, що позивачка з березня 2020 року по травень 2020 року виконувала обов`язки головного бухгалтера. Затверджувала всі форми звітності. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що вона є колишньою співробітницею позивачки. [PERSON] у період з березня 2020 року по травень 2020 року виконувала обов`язки передбачені двома окремими посадами, а саме: головного бухгалтера та заступника головного бухгалтера. Позивачка виконувала і підписувала звітність. Свідок [PERSON] , яка працює у відділі кадрів у Львівському національному університеті імені Івана Франка пояснила суду, що позивачка подала заяву про звільнення. Наказу про звільнення ще не було, однак [PERSON] не виходила на роботу. Свідок зазначила, що позивачка з 17.05.2020 року по 04.06.2020 року не виходила на роботу, тому 04.06.2020 року було складено акт. У квітні-травні 2020 року [PERSON] подавала заяву про звільнення, але директор не приймав. Звільнено позивачку 09.06.2020 року за власним бажанням з 18.05.2020 року. Суміщення посад в даному випадку не було, бо позивачка виконувала обов`язки головного бухгалтера 18.03.2020 року, будучи заступником головного бухгалтера. Треба було призначати в. о. головного бухгалтера. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] заявила про те, що не буде виконувати обов`язки головного бухгалтера, оскільки буде звільнятись. Свідок у відповідь сказав позивачці, що не може її звільнити. [PERSON] пригрозила, що викличе перевірку. Свідок [PERSON] пояснив, що був змушений звільнити позивачку в травні, хоча було дуже складно. Замість здійснення оптимізації Львівський інститут економіки і туризмуліквідували. Звіти [PERSON] як ректор робив за допомогою сторонніх бухгалтерів, які погоджувались допомогти у їх здачі. Свідок [PERSON] пояснив, що він розпорядився бути [PERSON] на робочому місці, але вона не виходила на роботу. Для здачі звіту він наймав людей зі сторони, а [PERSON] звіту не готувала, як і не виконувала інших функцій. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до таких висновків. Виходячи із названих засад, показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє, оскільки вони надані особами, звільненими із займаних посад у відповідача, такими, що не контактували безпосередньо з позивачкою на робочому місці у спірний період, а тому є загальними, неконкретними, спростовуються іншими об`єктивними доказами у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Статтею 21 КзпП України передбачено, що трудовий договір є угода між Працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КзпП України. Згідно зі ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом наведеної правової норми право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки. При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення не за угодою сторін, а за власним бажанням, то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Тобто обов`язок попередити адміністрацію про звільнення за два тижні покладено на -працівника, проте законодавець не забороняє, а навіть зобов`язує роботодавця звільнити та працівника раніше цього строку, якщо це зумовлено неможливістю продовжити роботу. У заяві про звільнення позивачка чітко вказала на дату звільнення. Відповідач звільнив позивача відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, згідно її волі, та клопотання, у визначений позивачкою день . Днем звільнення вважається останній день роботи. Отже наказ про припинення -трудового договору, повинен вказувати на останній день роботи працівника, який одночасно є і днем звільнення. Позивачка звільненена з займаної посади 18.05.2020 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після видачі наказу про звільнення позивачка не виходила на роботу, будь-яких доказів з приводу відкликання заяви про звільнення суду не надано, позивачка на роботу, на займаній посаді не поновлюється. Під час розгляду справи встановлено, що у період з 18.05.2020 року по 09.06.2020 року [PERSON] була відсутня на роботі, а тому заробітна плата за цей період нарахуванню та виплаті не підлягає. 04.06.2020року було складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] про те, що остання була відсутня на роботі продовж 02,03,04 червня 2020 року, та не виконувала свої посадові обов`язки. Начальником відділу кадрів та правового забезпечення було надіслано повідомлення №26.1./155 від 04.06.2020 року, в якому останній хотів з`ясувати, чому позивач самоусунулась від виконання обов`язків заступника головного бухгалтера, однак відповіді не отримано. Суд вважає, що запис в трудовій книжці [PERSON] про те, що датою звільнення позивачки є 18.05.2020 р., є правильним, оскільки волевиявлення позивачки було чітким, зрозумілим, адже вона просила звільнити її 18.05.2020 року з роботи за власним бажанням, даного клопотання не змінювала, а наказ №177-к від 09.06.2020 року є законним та обґрунтованим, і тому не підлягає скасуванню. Щодо вимоги позивачки про стягнення заборгованості із виплати доплати 50% посадового окладу за суміщення професії головного бухгалтера за період з 07.03.2020 року по 09.06.2020 року, суд враховує таке. Питання суміщення регулюються постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 4 грудня 1981 року № 1145 та інструкцією про порядок та умови суміщення професій (посад), затвердженою постановою Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР та ВЦРПС від 14 травня 1982 року № 53-ВЛ, які продовжують діяти відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12 вересня 1991 року № 1545-XIІ. Обидва нормативно правових акти встановлюють, що суміщення професій (посад) допускається за згоди працівника. Суміщення професій (посад) - це виконання працівником поряд із своєю основною роботою, зумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) в межах робочого часу за основною роботою на одному і тому самому підприємстві, установі, організації. Суміщення посад може бути встановлено за заявою працівника або на підставі прийнятого роботодавцем рішення. Якщо посадовою інструкцією передбачене виконання обов`язків іншого працівника на час його відсутності, то такі обов`язки належать до його трудової функції і виконуються без видання окремого наказу та без доплати. Виконання обов`язків головного бухгалтера передбачено п. 2.9 посадової інструкції заступника головного бухгалтера та входить до посадових обов`язків заступника головного бухгалтера. Враховуючи викладене, виконання обов`язків головного бухгалтера її заступником не є суміщенням професій (посад). Наказом №88-к від 04 березня 2020 року тимчасово покладено обов`язки головного бухгалтера на [PERSON] . Параграфом № 3 згаданого наказу створено комісію з передачі справ головного бухгалтера. Однак, 06 березня 2020 року складено акт про передачу справ головним бухгалтером, який позивачка відмовилась підписувати, цим самим відмовившись від прийняття справ головного бухгалтера. Таким чином, факту прийняття справ головного бухгалтера не відбулось, а однією із умов суміщення професій (посад) є згода працівника виконувати додаткові обов`язки в порядку суміщення професій (посад), виконання обов`язків головного бухгалтера її заступником у даній ситуації не є суміщенням професій (посад). Окрім цього, посадовою інструкцією заступника головного бухгалтера передбачено, що на заступника головного бухгалтера переходять всі права і обов`язки головного бухгалтера під час відсутності останнього (відрядження, відпустка, хвороба, тощо). Посадовою інструкцією не визначено вичерпного переліку випадків, за яких права та обов`язки головного бухгалтера переходять до його заступника. Таким чином, враховуючи наведене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконувала обов`язків за сумісництвом, а тому відповідно вимоги про стягнення на її користь доплати 50% посадового окладу заступника головного бухгалтера за суміщення професії головного бухгалтера за період з 07.03.2020 року по 09.06.2020 року та заборгованості із виплати надбавки 50% до посадового окладу за складність і напруженість у роботі за період з 04.03.2020 року по 18.05.2020 року не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ч.1 ст.117 КЗпПУ повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 та ч.2 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами застосування частини першої статті 117 КзпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 від вбачається, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). З матеріалів справи вбачається, що з позивачці виплачено всі кошти, які підлягали до виплати їй при звільненні, а тому у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки слід відмовити за безпідставністю вимог, оскільки підстави для застосування ст. 117 КЗпП відсутні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed