Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

03.03.2022 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка у приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук Світлани Іванівни зареєстрована спадкова справа у спадковому реєстрі та відкрилася спадщина на спадкове майно, яке знаходиться по [ADDRESS] . При житті чоловік належно не розпорядився своїм майном та не залишив заповітного розпорядження. Спадкове майно складається з житлового будинку загальною площею 86,8 м2, житловою площею 52,2 м2 та господарських будівель і споруд: літньої кухні, вбиральні, криниці. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук С.І. з проханням оформити спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] та видати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача - Кутської селищної ради Івано-Франківської області - до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у його відсутності, заперечень щодо заявлених позовних вимог не висловив. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, що відповідає ч.13 ст.7 ЦПК України. За правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.06.1986 року [PERSON] , [INFO] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.18). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2010 року [PERSON] помер [INFO] в м.Вижниця Чернівецької області (а.с.7). Згідно довідки Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №228 від 11.02.2022 року [PERSON] , який помер [INFO] , належав незавершений житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.15). Право власності на цей будинок не зареєстровано, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів №69224 від 21.07.2021 року (а.с.6). Постановою від 08.02.2022 року №32/02-31 нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.4). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується листом приватного нотаріуса Фединчук С.І. від 14.04.2022 року №51/01-16 (а.с.41). Позивач набула у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] на присадибну земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №68442279 від 08.02.2022 року (а.с.29), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7117364422021 від 30.11.2021 року (а.с.30-32), копією свідо3цтва про право на спадщину за законом №201 від 08.02.2022 року (а.с.33) та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.34-35). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України). Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснив реєстрацію свого права власності на спадковий будинок, 1991 року забудови, побудований на відведеній для цієї мети земельній ділянці, після його смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцю господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261, 1268, 1275 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved