Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся виконавчий комітет Зорівської сільської ради Золотоніського району в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Зорівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що малолітніх [PERSON] та [PERSON] за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2019 відібрано у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, з 25.03.2019 діти перебувають у дитячому будинку сімейного типу. Відповідачі будь-якого зв`язку з дітьми не підтримують, дітей не відвідують, їх життям, фізичним та духовним розвитком не цікавляться, проживають окремо від них. За час відсутності дітей не створили умов для повернення дітей у сім`ю. Ухвалою суду від 28.01.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи. Ухвалою від 16.05.2022 закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до розгляду по суті. Позивач явку свого представника в судове засідання, призначене на 28.06.2022, не забезпечив, згідно з наявною в матеріалах справи заявою представник позивача просить задовольнити позов повністю на підставі наявних матеріалів справи, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно, зокрема через оголошення про виклик до суду, розміщеному на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Зорівської сільської ради Черкаської області у судове засідання також не прибув, надавши перед початком судового засідання заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 16.03.2015, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 16.01.2017. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2019 у справі № 695/3341/18 за позовом виконавчого комітету Лукашівської сільської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позов задоволено: у відповідачів відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення відповідачів батьківських прав, ухвалено стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей. Розпорядженнями Золотоніської районної державної адміністрації від 25.03.2019 № 75, 76 дітям - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпоряджень Золотоніської районної державної адміністрації від 17.04.2019 № 90 діти влаштовані на виховання та спільне проживання у дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] . На засіданні виконавчого комітету Зорівської сільської ради виконавчого комітету від 19.11.2021 за № 106 прийнято рішення «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ». Як зазначено у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Зорівської сільської ради від 05.08.2021 № 106 відповідачі не виконують належним чином свої батьківські обов`язки, періодично зловживають алкоголем, не створюють належних умов для проживання, виховання та навчання дітей. Діти перебувають в дитячому будинку сімейного типу. Місцеперебування відповідачів не відомо. За час проживання дітей дитячому будинку сімейного типу відповідачі не цікавились місцем перебування дітей та не виявляли бажання їх провідати чи повернути до себе в сім`ю. Згідно з довідкою виконавчого комітету Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 15.11.2021 № 300 гр. [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично на території с. Хрущівка не проживають. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Чулаківської сільської ради Садівського старостинського округу Скадовського району Херсонської області від 15.11.2021 № 10 гр. [PERSON] , [INFO] , у 2019тимчасово проживав без реєстрації у [ADDRESS] , на даний час його місце знаходження не відоме. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Згідно з статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачів щодо ухилення від участі у вихованні малолітніх дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері та батька, суд приходить висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітніх дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітніх дітей, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у сумі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved