Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У травні 2022 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» звернулось до Машівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просили суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 51231,35 гривень та судові витрати у сумі 2481,00 гривень. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування вимог позову вказано, що 21 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Перший українським міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1001061507201, за умовами якого останній видано кредит у сумі 30000,00 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру про видачу кредиту. Відповідно положень статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним. Оскільки відповідачем не виконуються взяті кредитні зобов`язання, станом на 16 лютого 2022 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 51\~231, 35 гривень, з яких: 15\~000, 76 гривень заборгованість за кредитом, 2,86 гривень заборгованість за процентами, 21\~290,47 гривень заборгованість за комісією, 14\~937, 26 гривень штрафні санкції. Відтак, посилаючись на положення статей 549, 258, 259, 551 ЦК України та вимоги статті 5 Кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 51\~231, 35 гривень та витрати на сплату судового збору у сумі 2\~481,00 гривень. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12 травня 2022 року вказана справа надійшла в провадження судді Шинкарчука Я.А. На виконання положень частини шостої статті 187 ЦПК України 13 травня 2022 року судом направлено запит до Михайлівської об`єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, а 27 травня 2022 року за вих.№ 02-33-3/08 від 13.05.2022 отримана інформація відповідно до якої зареєстроване місце проживання (перебування) у встановленому порядку відповідача відповідає територіальній юрисдикції (підсудності) Машівського районного суду Полтавської області. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30 травня 2022 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В судове засідання призначене на 16 червня 2022 року відповідач не з`явилась. При цьому, 16 червня 2022 року від відповідача до канцелярії суду надійшла заява про відкладення судового засідання у даній справі, оскільки відповідач планує залучити адвоката для представництва її інтересів в суді. 28 червня 2022 року від адвоката Бульбах Наталії Миколаївни, яка представляє інтереси відповідача на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №322 від 23 червня 2022 року, надійшла заява, із проханням відкласти судове засідання через недостатність часу для підготовки позиції за даним позовом. Представник позивача Височина Євген Миколайович, який діє на підставі довіреності від 26 квітня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваль К.О. за реєстровим №583, повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився. Разом з тим, в тексті позовної заява ним зазначено, що він просить суд розглядати дану справу у відсутність представника банку. В судовому засіданні, яке призначене на 05 липня 2022 року, представник відповідача адвокат Бульбах Наталія Миколаївна вказала, що відповідачем позовні вимоги Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» у даній справі визнаються частково, а саме, в частині розміру заборгованості за кредитом у сумі 15\~000,76 гривень та заборгованості за процентами. Щодо іншої частини позовних вимог, а саме, заборгованості за комісією (21\~290,47 гривень) та штрафні санкції (14\~937, 26 гривень), відповідачем заперечується. Так, щодо стягнення розміру комісії відповідачем зазначається, що комісія за обслуговування кредитного договору при споживчому кредитування з огляду правову позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №641/11984/15-ц, є незаконною, а умови договору щодо її нарахування є нікчемними. Стосовно вимог про стягнення штрафних санкцій відповідач просить суд застосувати позовну давність, оскільки строк спеціальної позовної давності для стягнення неустойки (стаття 258 ЦК України) у один рік, скінчився 21.06.2021, тоді як договір укладено 21.06.2018 на строк 24 місяців. Фактичні обставини справи, встановлені судом 21 червня 2018 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № 1001061507201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 6 том 1). Відповідно до вказаної заяви, [PERSON] підписавши таку заяву беззаперечно підтвердила, що прийняла Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ», в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті публічної пропозиції, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. Отже, заява № 1001061507201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, є єдиним документом, які містять умови кредитного договору. Так, відповідно до умов заяви № 1001061507201 [PERSON] отримала споживчий кредит на суму 30\~000,00 гривень строком на 24 місяців із фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних та щомісячною сплатою комісії за обслуговування кредиту 3,99%. Згідно п. 5.1.6, п. 5.1.7 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 7-12 том 1), клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати банку вартість послуг, які надані банком за договором та інші платежі, відповідно до умов договору та встановлених тарифів. Сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в т.ч. простроченої заборгованості на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти в сумі 30 000,00 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру № TR.29250430.29822.8810 від 21 червня 2018 року (а.с. 14 том 1). У свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору про надання банківських послуг, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на16 лютого 2022 року складає 51\~231, 35 гривень, з яких: 15\~000, 76 гривень заборгованість за кредитом, 2,86 гривень заборгованість за процентами, 21\~290,47 гривень заборгованість за комісією, 14\~937, 26 гривень штрафні санкції, що підтверджується відповідним розрахунком та випискою особового рахунку, які містяться в матеріалах цивільної справи (а.с. 17-18 том 1). Згідно п. 5.9.4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 7-12 том 1), банк набуває право вимагати від клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а клієнт, відповідно, зобов`язаний виконати таку вимогу банку при порушенні зобов`язання з повернення споживчого кредиту та/або сплати процентів за користування споживчим кредитом/комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за для примусового стягнення відповідних сум. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступних висновків. З приводу вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Отже, виходячи із встановлених у справі обставин, кредитний договір недійсним не визнано, не розірвано, надання кредиту не є спірним, умови кредитного договору боржником виконувались до певного періоду, а тому вимоги позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за кредитом та процентами є обґрунтованими та підтверджуються зібраними у справі доказами. Отже, правові підстави для відмови у стягненні заборгованості по кредиту та процентам, та в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, яка складається із: 15\~000, 76 гривень заборгованість за кредитом, 2,86 гривень заборгованість за процентами. Стосовно вимог про стягнення заборгованості по комісії Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. Так, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Таким чином, комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. Згідно наданої суду Заяви №1001061507201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що вказаний кредитний договір є споживчим. За вказаними умовами договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 2447,13 гривень щомісячно та 2447,11 гривень останній платіж. Проте, сторона позивача не вказує, які саме послуги за вказану комісію надаються (будуть надаватися). Так само, сторона позивача не обґрунтовує такі послуги і в позовній заяві, обмежується лише зазначенням такої суми в розрахунках та позовних вимогах. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, належним чином не обґрунтовані та не доведені, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. Щодо стягнення із відповідача штрафних санкцій У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено статтею 611 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Позовні вимоги в мотивувальній частині містять зазначення того, що до складу заборгованості, розрахованої станом на 16 лютого 2022 року, входять штрафні санкції в сумі 14\~937, 26 гривень. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором №1001061507201 від 21.06.2018, який містить розділ «Нарахування пені за використання кредиту за Кредитним договором №1001061507201 від 21.06.2018, зі всіма змінами і доповненнями до нього, а також порядок Фактичного погашення нарахованої пені до 16.02.2022» (а.с. 18 том 1), в якому зазначено, що в період з 28.09.2020 по 28.09.2020 нараховано пеню у розмірі 15\~000,00 гривень, тоді як в підсумку відповідного розрахунку вже вказано, що неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 14\~937,26 гривень. Даний розрахунок не містить ані положень на підставі яких норм закону чи договору відбулося відповідне нарахування неустойки, ані положень про те які складові такої неустойки (чи то пеня, чи то штраф). З інших наявних в справі матеріалів неможливо встановити ані різновид неустойки (пеня, штраф), ані принцип нарахування грошових сум та чіткого періоду нарахування, ані визначитися з тим, яка ж сума і на яких підставах увійшла підлягає стягненню із відповідача як неустойка - 14\~937,26 гривень чи 15\~000,00 гривень. За таких обставин, судом встановлена недоведеністю підстав для стягнення із відповідача за Кредитним договором №1001061507201 від 21.06.2018 суми 14\~937,26 гривень як неустойки. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в даній частині через необґрунтованість, суд не застосовує наслідки спливу строку позовної давності, згідно із заявою представника відповідача. Висновок за результатами розгляду справи Суд дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення із відповідача заборгованості за кредитом у сумі 15000,76 гривень та заборгованості за процентами у сумі 2,86 гривень, тоді як в іншій частині позову, зокрема, в частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 21290,47 гривень та суми штрафних санкцій у розмірі 14937,26 гривень, слід відмовити виходячи із обґрунтування приведеного у рішенні. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України. Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, оскільки судом задоволено частково позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» (на суму 15\~003,62 гривень, що складає 29,29 % від загального розміру заявлених позовних вимог), з [PERSON] підлягає стягненню 726,68 гривень в рахунок виплат на сплату судового збору. Інших заяв про компенсацію судових витрат у даній справі до суду не надходили.

Outcome: partial