Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де треті особи - Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2017 року, який розірвано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 12.11.2019. Від шлюбу народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . З часу припинення шлюбних стосунків, 01 січня 2019 року, відповідач проживає окремо і батьківські обов`язки щодо дитини не виконує, не піклується про неї, коштів на утримання не надає, не цікавиться її успіхами, не піклується про її духовний та фізичний розвиток. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, були випадки зловживання наркотичними засобами, що може негативно впливати на виховання дитини. Враховуючи вимоги СК України, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати по справі - судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 908,00 грн. та 4500 грн. відповідно (а.с.1-4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року справу прийнято до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, доручено Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Ухвалою суду від 03.03.2021 до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради (а.с.34). Ухвалою суду від 10 червня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду (а.с.143). Ухвалою суду від 15 липня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де треті особи - Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав зупинено до вирішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи №202/3444/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини (а.с.154). Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року поновлено провадження у справі (а.с.166). 27 червня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням судового рішення. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лосєв Ю.С. позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених в позові та наданих письмових доказів. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, підтримав наданий відзив на позов, пояснивши, що три роки вони з позивачем не живуть разом і остання не дає йому спілкуватися з дитиною. Крім того, натякала, що він не є батьком спільної дитини, у зв`язку із чим він звернувся до суду із позовом про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Після того, як він дізнався про рішення суду про стягнення з нього аліментів, того, що він є батьком спільної дитини сторін, то аліменти ним сплачуються регулярно. Що стосується зловживання ним алкогольних та наркотичних засобів, то це неправда, оскільки він 11 років займається спортом, веде активний спосіб життя. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.101-102). Представник відповідача адвокат Землянська К.В. позов не визнала в повному обсязі, пояснивши, що доказів зловживання відповідачем [PERSON] алкогольними напоями та наркотичними засобами суду не надано, як і не надано доказів плохого ставлення батька до своєї дитини. Наразі відповідач сплачує аліменти, проте позивач не надає батькові можливості спілкуватися з дитиною. Просила суд врахувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і можливо лише за встановлення наявності винної поведінки відповідача, що в судовому засіданні встановлено не було. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та Органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради до суду надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності та вирішення позову відповідно до закону та в інтересах дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 29 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2019, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду (а.с.13, 17-18). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-268 від 24 травня 2021 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1993 року народження, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.113-117). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім зазначено, суд також бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] з підстав ухилення від виконання ним своїх обов`язків по вихованню дитини та зазначає про зловживання відповідача алкогольними напоями та наркотичними засобами. Водночас, п.4 ч.1 ст.164 СК України передбачає, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Проте, стороною позивача таких доказів суду не надано. Крім того, суду не надано переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] негативно впливає на виховання спільної дитини сторін. Заперечуючи проти позовних вимог, [PERSON] зазначав, що він має бажання брати участь у вихованні своєї дитини і брав би таку участь, якщо б позивач не зазначала, що дитина не його і надавала би можливість спілкуватися з дитиною. Крім того, судом також було допитано свідків. Що стосується свідків [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , та свідка [PERSON] , який є батьком позивача [PERSON] , то суд вважає їх зацікавленими особами, а тому не бере до уваги їх покази. Допита в судовому засіданні свідок [PERSON] факти негативного впливу [PERSON] на виховання доньки [PERSON] не зазначила. Що стосується наданих до суду пояснень, наданих адвокату [PERSON] , - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то дані пояснення не є показами свідків в розумінні норм ЦПК України. На спростування доводів позивача відповідачем надано квитанції про сплату ним аліментів на утримання спільної дитини. Крім того, надано характеристику з місця проживання, відповідно до якої [PERSON] характеризується позитивно. Посилання сторони позивача на те, що відповідач є сімейним кривдником спростовуються відповіддю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 16.06.2022. Крім того, постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року, залишеної без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2021, на підставі п) 1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.183-1 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Відповідно вимог ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч. 1, ч. 2. ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-268 від 24 травня 2021 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1993 року народження, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.113-117). Водночас, судом не приймається зазначений висновок, як підстава для позбавлення батьківських прав, як такий, що суперечить іншим доказам, а зміст висновку недостатньо аргументований. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, оскарження відповідачем рішення про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини (висновок ВС, який викладений в постанові № 753/2025/19 від 06.05.2020). За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи відносини, що склалися між батьками дитини, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, доказів того, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом, суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача. Крім того, у відзиві відповідачем [PERSON] зазначено про стягнення на його користь з позивача витрат на правову допомогу, проте доказів понесення таких витрат і їх розмір, суду не надано.

Outcome: dismissed