Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить постановити рішення яким визнати недійсним заповіт [PERSON] 1936 р.н. на імя [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 279/2021 . В обґрунтування поданого позову покликається на те, що [INFO] помер його дядько [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] [INFO] , яка була дружиною його дядька. Після їх смерті відкрилась спадщина на належний їм будинок [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк після смерті дружини його дядька він звернувся до Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва на спадкове майно у порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, проте йому було відмовлено у прийнятті заяви , оскільки21.09.2021 надійшла заява до Миколаївської державної нотаріальної контори про відкриття спадщини після смерті [PERSON] у порядку спадкування за заповітом та заведена спадкова справа № 278/2021 . З часом йому стало відомо, що [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , вважає, що такий складений та підписаний особою, яка внаслідок похилого віку не розуміла ,що підписує, крім того зазначив, що така неодноразово йому наголошувала , що спадкове майно після її смерті перейде до його сина [PERSON] , а тому просить позов задоволити ,визнати заповіт підписаний [PERSON] недійсним. Ухвалою суду від 29.10.2021 у справі відкрито провадження , призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні та залучено Миколаївську державну нотаріальну контору Західного управління юстиції (м. Львів) у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 20.01.2022 від відповідач [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі. Крім того заповіт складено у встановленому законом порядку та нотаріально посвідчений , а тому враховуючи абсолютну відсутність доказів, які б підтверджували правомірність вимог позивача вважає, шо позов безпідставний та задоволенню не підлягає. Ухвалою підготовчого засідання від 01.02.2022 у справі зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 447/4019/21. Ухвалою суду від 10.05.2022 провадження у справі поновлено та призначено до розгляду у підготовче засідання на 31.05.2022 Ухвалою підготовчого засідання від 23.06.2022 справу призначено до судового розгляду . Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. У надісланій на адресу суду22.06.2022 заяві просила у позові відмовити, крім того зазначила , що 23.02.2022 рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 447/4019/21 було відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, дане рішення набрало законної сили 31.03.2022. Третя особа Миколаївська державна нотаріальна контора Західного управління юстиції (м. Львів) яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , явку свого представника в судове засідання не забезпечили, у поданому клопотанні просили розгляд справи проводити без участі представника. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи на які сторно посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні,суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] за життя склала заповіт щодо спадкового майна, а саме будинку по [ADDRESS] , спадкування здійснювалося на підставі заповіту від 02.08.2012 в силу норм ст. 1254 ЦК України. Зазначений заповіт від 02.08.2012 , посвідчено державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області Сорокаліт О.Г., згідно з яким [PERSON] усе своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось , і взагалі все те,що буде належати їй на день смерті і нащо вона буде мати право за законом заповіла [PERSON] [INFO] . Як вбачається з вищезгаданого заповіту , такий записаний нотаріусом , зі слів [PERSON] , до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписано нею у присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено , дієздатність її перевірено. Згідно з довідкою № 514 від 24.05.2021 та № 607 від 04.06.2021. виданих Рудниківським старостинським округом Стрийського району Львівської області [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] з 15.03.2012 , займалась похованням [PERSON] яка померла [INFO] і до дня смерті вони постійно проживали та були зареєстровані разом і вели спільне господарство за вищевказаною адресою. Як вбачається з рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23.02.2022у справі № 447/4019/21, у позові [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин було відмовлено, оскільки позивачем не доведено факт того, що [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] є рідним братом [PERSON] [INFO] ,який помер [INFO] та є рідним дядьком [PERSON] , дане рішення набрало законної сили 31.03.2021 та сторонами не оспорювалось. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим суд враховує наступне. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, слід дійти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Г.В. Недомірко. З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд дійшов до висновку про неможливість з наведених позивачем підстав визнати даний заповіт недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed