Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював у Державному підприємстві «Укрводсервіс» на посаді генерального директора в період з 07.04.2020 по 12.10.2020. З 07.04.2020 до 17.05.2020 він виконував обов`язки Генерального директора, а з 18.05.2020 вступив на посаду Генерального директора на підставі Наказу Державного агентства водних ресурсів № 124-ос та укладеного Контракту № 16 від 15.05.2020. Згідно п. 17 Контракту визначено посадовий оклад у розмірі 30000 гривень на місяць. 12.10.2020 позивача було звільнено за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Про це було видано наказ Державного агентства водних ресурсів № 242-ос від 12.10.2020. 13.10.2020 відповідачем позивачу було видано довідку про заробітну плату № 7 від 13.10.2020. Згідно довідки у період з квітня по жовтень 2020 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 183259,38 грн. Згідно банківських виписок [PERSON] фактично сплачено станом на 27.07.2021 67603,50 грн. Станом на день подання даної позовної заяви сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 115 655,88 грн. Вважає дії відповідача щодо невиплати йому заробітної плати незаконними. Крім того, позивачем був зроблений розрахунок його середнього заробітку за весь час затримки, який становить 267 273,44 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь 393 107,04 грн, з яких 125 833,60 грн - невиплачена заробітна плата з урахуванням індексу зростання споживчих цін, а 267 273,44 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У подальшому позивачем подавались заяви про збільшення позовних вимог, згідно з якими остаточними позовними вимогами позивача є стягнення з відповідача на його користь 517 878,08 грн - невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу зростання споживчих цін та 436 364,80 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою від 20.08.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі з призначенням підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження. Від відповідача ДП «Укрводсервіс» надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача він не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на відзив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримає, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Журавльов М.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, відповідно до вимог закону подав до суду заяву про розгляд позовної заяви за його відсутності, позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволені. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Укрводсервіс» з 07.04.2020 по 12.10.2020. Трудові відносини припинились 12.10.2020 за угодою сторін згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] та копією наказу № 242-ос від 12.10.2020. Згідно із довідкою № 7 від 13.10.2020, виданою Державним підприємством «Укрводсервіс» про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, загальний розмір заробітної плати на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становить 183 259, 38 грн. Згідно банківських виписок АТ КБ «ПриватБанк» на картковий рахунок [PERSON] фактично виплачена заробітна плата у розмірі 67 603,50 грн. Отже, з наведеного вище судом достовірно встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розрахунків по виплаті заробітної плати позивачу після звільнення. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із загальної довідки про розрахунки по заробітній платі [PERSON] № 2/1-218 від 16.12.2021 з урахуванням утриманих податків та зборів загальна сума, яка підлягала виплаті [PERSON] за весь час роботи на ДП «Укрводсервіс» становила 147 523 грн. 80 коп., з яких фактично виплачено [PERSON] 72 603 грн 50 коп. Залишок невиплаченої заробітної плати - 74 920 грн. 30 коп. Згідно копії заяви [PERSON] від 28.09.2021, адресованої на ім`я генерального директора ДП «Укрводсервіс» Засоби М., [PERSON] просить нараховану йому заробітну плату у сумі 74 920,30 грн не виплачувати йому, а зарахувати як безповоротну фінансову допомогу ДП «Укрводсервіс». Наказом генерального директора ДП «Укрводсервіс» Засоба М.В. № 28/09-1 від 28.09.2021 зобов`язано бухгалтерію віднести на доходи (інші доходи - безповоротна матеріальна допомога) нараховану заробітну плату генеральному директору [PERSON] (період червень-жовтень 2020 року) в сумі 74 920,30 грн. Згідно вищевказаної загальної довідки про розрахунки по заробітній платі [PERSON] № 2/1-218 від 16.12.2021, відповідно до заяви [PERSON] та наказу від 28.09.2021 № 28/09-1 невиплачену зарплату в розмірі 74 920,30 грн. віднесено до складу доходів підприємства на 746 рахунок «Інші доходи». Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних) (підпункт 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Отже поняття безповоротної фінансової допомоги охоплює ситуації, коли кошти на безоплатній основі переходять від однієї особи до іншої. При чому це може відбуватися як унаслідок списання певного зобов`язання щодо сплати коштів, чи фактичної відмови від його стягнення. Визначальним критерієм безповоротної фінансової допомоги є те, що це кошти, які передані платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів. Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що для віднесення грошових коштів до сум безповоротної фінансової допомоги повинні бути наявні певні умови: укладені договори дарування, інші договори, за якими не передбачається грошова або інша компенсація такої допомоги чи її повернення, або без укладення таких договорів. Тобто, з точки зору чинного законодавства відсутність договору про надання безповоротної фінансової допомоги не заважає визнати певну суму коштів, передану іншому платникові податків, безповоротною фінансовою допомогою. У Цивільному кодексі України немає прямих вимог щодо форми та змісту договору про надання безповоротної фінансової допомоги. Так у постанові Верховного суду від 27.03.2018 по справі № 904/6639/17 зроблено висновок, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за своєю суттю заява [PERSON] від 28.09.2021 є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із здійсненням правочину, тобто наданням та отриманням коштів у якості безповоротної фінансової допомоги позивачем відповідачу. Оскільки позивач добровільно та розуміючи значення своїх дій, вчинив правочин та надав безповоротну фінансову допомогу відповідачу, чим відмовився від права вимоги невиплаченої заробітної плати, то відсутній факт порушення прав та інтересів позивача, а відтак, заборгованості з невиплаченої заробітної плати у відповідача перед позивачем не існує. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки як вже було встановлено у судовому засіданні факту порушення трудового законодавства відповідачем щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством або контрактом, не було. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги позивача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed