Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі на даний час зареєстрована як за місцем проживання [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача. З липня 2020 року [PERSON] не проживає за адресою свого зареєстрованого місця проживання. Відповідач добровільно змінила своє місце проживання та на даний час її місце проживання невідоме. Відповідач в квартирі не проживає та не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, її особистих речей в квартирі немає. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.23-24). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання позивача про виклик свідків (а.с.33). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.34). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. Про поважні причини, які перешкодили їй з`явитися у судове засідання, суд не повідомила. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частини квартири є [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2021 року (а.с.7-8). В даній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11) та копією паспорта громадянки України, виданої на ім`я [PERSON] , з відміткою про реєстрацію місця проживання (а.с.12). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються гл.31 «Загальні положення про право власності» та гл.32 «Право користування чужим майном» ЦК України. V. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 та ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положенням ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За змістом глави 32\~ЦК України сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 (провадження №14-64цс20). VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знайомий з сім`єю [PERSON] протягом 48 років. Свідку відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Свідок часто буває в гостях у позивача. Відразу після розірвання шлюбу [PERSON] припинила проживати за адресою: [ADDRESS] та понад два з половиною роки не проживає за цією адресою. Зі слів спільних знайомих свідку відомо, що [PERSON] проживає у своїх батьків на Рівненщині. Таким чином встановлено, що на даний час [PERSON] не пов`язана спільним побутом з позивачем, після розірвання шлюбу з ним вибула із зазначеного жилого приміщення. Незважаючи на це, відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірній квартирі. З огляду на це, суд вважає за допустиме визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved