Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, внаслідок невиконання умов кредитного договору без номера від 27.04.2010 має заборгованість перед позивачем на загальну суму 21215,35 грн, яку просять стягнути. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що [PERSON] 27.04.2010 року підписала заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, який в подальшому збільшився до 1000,00 гривень. Позивач надав [PERSON] кредит, а саме можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором у неї станом на 31.07.2021 року виникла заборгованість у розмірі 21215,35 гривень, з яких: 996,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20069,24 грн - заборгованість за простроченими відсотками та 150,00 грн заборгованість за пенею. Враховуючи наведене, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Крім того позивач просить стягнути на його користь з відповідача 2102,00 грн сплаченого судового збору. 28.09.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Чутівського районного суду Полтавської області, [PERSON] від 09.05.2022 справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. 23.11.2021 від представника відповідача, адвоката Новицького В.В. до суду надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності. Заява мотивована тим, що строк дії договору між сторонами закінчився у березні 2014 року, у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки. Оскільки нова картка відповідачу не видавалася, кредитний ліміт не збільшувався, адвокат вважає, що позивач пропустив строк подачі позову до суду, оскільки такий закінчився у квітні 2017 року. З урахуванням наведеного сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~14.12.2021 представником позивача подано заперечення за клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, в якому зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua,є публічною офертою та містять умови та правила надання банку послуг його клієнту. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розташованих на сайті банку, Тарифи банку разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), тим самим відповідач визнав заборгованість за договором та погоджувався із умовами договору. Щодо застосування строку позовної давності представник позивача зазначає, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Представник позивача вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки строк дії випущеної картки до останнього дня 03.2014 року. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 633\~ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, представником відповідача заявлено вимогу про застосування наслідків позовної давності у справі. Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 261 і 267\~ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і\~про це зробила заяву інша сторона спору,\~суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18). Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 27.04.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно умов договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у сумі 1000,00 грн (а.с.14,16). У заяві зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте, наданий до суду позивачем, Витяг з умов і Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 06.03.2010р за №СП-2010р.-256 викладений російською мовою, не містить особистого підпису відповідача про ознайомлення з цими правилами (а.с.18-43). 27.04.2010 відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с.17). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] , вбачається, що 27.04.2010 року відповідачу встановлено кредитний ліміт на суму 1000,00 грн., а 06.11.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с.14). Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] 27.04.2010 було надано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 03/14 (а.с.15). Як стверджує позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов вищевказаного договору, у [PERSON] станом на 31.07.2021 року утворилась заборгованість, що становить 21215,35 гривень, з яких: з яких: 996,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20069,24 грн - заборгованість за простроченими відсотками та 150,00 грн заборгованість за пенею (а.с.4-10). По даному договору відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого кредитного ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданного кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] отримала від позивача кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , згідно кредитного договору б/н від 27.04.2010, зі строком дії до останнього дня березня 2014 року (а.с.15-17). Як встановлено судом, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань щодо погашення основного боргу, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення основої суми боргу в сумі 996,11 грн є обгрунтованими та доведеними, оскільки це підтверджено матеріалами справи (а.с.4-10). Відповідно до кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно із ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014 р. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору не визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту спливу останнього дня місяця дії картки. Таким чином, визначений ст.\~257\~ЦК України,\~трирічний строк позовної давності за вимогами щодо стягнення тіла кредиту, що випливають з умов договору б/н від 27.04.2010 року, закінчився останнього дня березня 2014. З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Чутівського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Разом з тим, за період з квітня 2014 року по 2021 рік АТ КБ «ПриватБанк» не зверталося до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до наданої банком виписки по картковому рахунку і відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.04.2010 року відповідачем не здійснювалися будь-які оплати з 01.04.2010 року, тобто після закінчення дії строку кредитування (а.с.11-13). Суд також зауважує, що оскільки позивачем не надано суду доказів здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості по кредиту, що могло б свідчити про визнання ним свого боргу, а тому відповідно до\~статті 264 ЦК України,\~ не вбачає підстав для переривання перебігу позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ятастатті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з ч. 1ст.\~259\~ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У заяві позичальника від 27.04.2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Разом з тим у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю із збільшеним строком, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Відповідно до пункту 1.1.7.31 зазначених Умов і Правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, про що зазначив ВС у Постанові від 09.06.2021 у справі №357/4940/17-ц На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 січня 2015 року у справі за № 6-1926 цс15. При цьому суд керується висновками, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) де зазначено, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Позивачем не надано суду доказів, що між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про збільшення позовної давності, а тому підлягає застосування загальний строк позовної давності у три роки, передбачений ст.257\~ЦК України щодо заборгованості та спеціальний, передбачений ч.2 ст.\~258\~ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд відхиляє аргументи представника позивача, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, в яких збільшено позовну давність, а отже погодився на збільшення позовної давності, з огляду на те, що в анкеті заяві строку позовної давності не зазначено, не зазначено в якій редакції Умови та Правила надання послуг діяли на дату підписання анкети-заяви, підпису відповідача під Умовами та Правилами надання банківських послуг не має. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності, передбачений чинним законодавством, позивачем пропущений, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу. При вирішенні питання щодо стягнення із відповідача нарахованих процентів та пені суд керується висновками, що зазначені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12). Так, Верховний суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після останнього дня березня 2014 року позивач не міг такі проценти нараховувати. \~ \~ \~ \~Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Судом встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, не знайшли своє підтвердження, не є достовірними та обґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами. На підставі викладеного, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.04.2010 р. необхідно відмовити повністю за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed