Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий виклад обставин справи: \~ \~ \~ \~13.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, утриманих з нього за рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожного із дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 10.10.2015 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12.04.2021 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Стверджує, що у нього, як платника аліментів, змінилося матеріальне становище, відтак, на його думку, наявні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів. Крім цього, позивач зазначає, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дружини у розмірі 1000,00 грн. Відтак, зважаючи на його скрутне матеріальне становище просить задовольнити позовні вимоги. Позиція учасників процесу: 18.02.2022 року представником [PERSON] [PERSON] подано відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що предметом доказування зі сторони позивача у справі про зменшення розміру аліментів є погіршення його матеріального стану, порівняно із моментом коли було винесено первісне рішення суду про стягнення аліментів. Водночас, позивач у цій судовій справі наводить протилежні аргументи, що є нелогічним, а отже, таким, що не заслуговує на увагу суду. Вважає твердження [PERSON] про відсутність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти неправдивими. Зокрема, позивач у серпні 2021 року оплатив аліменти на утримання дітей у розмірі 25\~733,33 грн.. Водночас, як вбачається із довідки про суми виплачених позивачу доходів за серпень 2021 року його дохід становив 466,67 грн., тощо. Вважає, що довідка про суми виплачених доходів [PERSON] не є достатнім доказом на підтвердження його матеріального стану, адже така довідка не відображає реальних обставин справи. Просить суд сприйняти критично факт невисокого заробітку позивача, як обставину, котра негативно характеризує його майнове становище. Вважає, що позивач намагається створити ілюзію відсутності у нього будь-яких фінансових надходжень, свідчать ні про що інше як про намагання приховати свої реальні доходи. Так, для прикладу у січні і лютому цього року відповідач оплатив аліменти на утримання відповідача та їх дітей, загальною сумою 10\~000 грн.. Вважає, що у разі задоволення позовних вимог [PERSON] , суд порушить принцип забезпечення як найкращих інтересів дитини. Так, розмір аліментів, який просить із нього стягувати позивач, аж ніяк не забезпечить гармонійного розвитку дітям. Стверджує, що позивач є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, не хворіє будь-якою хронічною хворобою, що заважає йому влаштуватися на більш оплачувану роботу та отримувати вищу заробітну плату, а на його утриманні немає будь-яких інших осіб. Вважає, що позивач має можливість організувати своє життя таким чином, аби оплачувати аліменти у розмірі, визначеному у первісному судовому рішенні, а відтак просить відмовити у задоволенні позову. 28.02.2022 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якої зазначає, що із запереченням відповідачки категорично не погоджується, аргументи про покращення його матеріального стану не відповідає дійсним обставинам, оскільки спростовується доводами, викладеними у позовній заяві, а саме: 31.08.2021 року через центр зайнятості він влаштувався на роботу у ТОВ «МОРЕДА-ТЕР» на посаду комірника. Його заробітна плата становила до 31.12.2021 року 6000,00 грн. в місяць, з 1 січня 2022 року 6500,00 грн.. Згідно з довідки від 09.12.2021р. його заробітна плата, яку він отримував станом на дату звернення з позовом за мінусом податків, становила 4830,00 у місяць. Так, згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 19.07.2021 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області з нього стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 4000,00 грн. в місяць. А відтак, його заробітної плати у 2021 році не вистачало на сплату аліментів на утримання дітей та дружини. Суб`єктивна оцінка відповідачкою його матеріальної можливості сплачувати аліменти, а саме її висновок щодо нібито неправдивості тверджень про відсутність можливостей сплачувати аліменти, є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами. Так, у серпні 2021 року він дійсно оплачував аліменти на утримання дітей на загальну суму 25\~733,33 грн., однак такі отримав у позику від сестри. У січні і лютому 2022 року він здійснював грошові перекази на рахунок позивачки, загальною сумою 10\~000,00 грн., які отримав також у позику від третьої особи. Зазначає, що відповідачка отримує щомісячно кошти, які сплачуються, як допомога при народженні дитини, на сина [PERSON] , у розмірі 41280 грн. Така виплата здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами (860 грн./місяць). Вважає, що у нього скрутне матеріальне становище, а відтак стягнуті аліменти згідно рішення суду підлягають зменшенню до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного із дітей. Позивач чи його представник в судове засідання не з`явились, однак адвокат Баранець О.А. подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а розгляд справи просить проводити без їх участі. Відповідачка чи її представник у судове засідання не з`явилися, однак адвокат Дячук С.І. подала заяву про розгляд даної справи у їх відсутності, згідно з якої просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю відповідачкою [PERSON] , яка несе витрати на їх утримання Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12.04.2021 року у цивільній справі №951/806/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено /а.с.13-15/. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19.07.2021 року у справі №951/806/20 рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12.04.2021 року в частині відмови в задоволені решти позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким з [PERSON] стягнути на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років /а.с.16-21/. Із довідки №мор00000001 від 09.12.2021 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «МОРЕДА-ТЕР», вбачається, що [PERSON] працює в даному товаристві на посаді комірника. Дохід за період з 01.09.2021р. по 30.11.2021р. склав 18\~000,00 грн. /а.с.9/. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 14.12.2021 року, вбачається, що [PERSON] за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року отримав дохід на загальну суду 8\~700,68 грн. /а.с.10-11/. Як вбачається із розписки від 26.07.2021 року, [PERSON] отримав (позичив) від [PERSON] 1000,00 євро та зобов`язався повернути такі до 26.07.2022 року /а.с.65-67/. 25.01.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останньому надано таку у розмірі 25 000,00 грн. на строк до 31.12.2022 року /а.с.68/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141\~СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. При цьому зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Однак, ця норма тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку вказаних у ній підстав. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанови Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19). Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 викладено висновок, суть якого зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Статтею 7 Закону України\~«Про державний бюджет України на 2022 рік»\~визначено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду. Позовні вимоги [PERSON] , про зменшення розміру стягнення аліментів ґрунтуються на зміні його матеріального становища. Позивач, як на підставу зменшення розміру аліментів, посилався на те, що він працює, однак отримує заробітну плату в розмірі мінімальної та вище оплачуваної роботи знайти йому не вдалося. Однак суд зазначає, що вказані підстави/факти не свідчать про суттєве погіршення матеріального стану позивача та не звільняють позивача від обов`язку належним чином утримувати своїх дітей та сплачувати аліменти, а також не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. При цьому, належних доказів того, що у позивача [PERSON] немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі стороною позивача не надано. Суд враховує ті обставини, що позивач має задовільний стан здоров`я, працездатний, інших утриманців не має, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд вважає, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18), постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження №61-10529св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Таким чином, суд звертає увагу, що розмір аліментів на малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має мінімальну заробітну плату і немає змоги знайти вище оплачувану роботу, не буде спрямовано на належне забезпечення синів та суперечитиме їх інтересам. При цьому,\~на виконання\~вимог статей\~12,\~81\~ЦПК України\~позивачем не\~надано суду\~жодних належних\~та допустимих\~доказів погіршення\~його майнового\~стану,\~не доведено\~суду,\~що його\~матеріальний стан\~змінився настільки,\~що унеможливлює\~виплату ним\~аліментів визначених\~рішенням Козівського\~районного суду\~Тернопільської області\~від 12.04.2021\~року,\~а його\~неможливість влаштуватися\~на більш\~оплачувану роботу\~та отримувати\~вищу заробітну\~плату не\~є підставою\~для зменшення\~визначеного судом\~розміру аліментів\~та не\~спростовує його\~обов`язку\~щодо утримання\~дітей. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, відтак, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові покладаються на позивача. З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем [PERSON] , - слід залишити за ним.

Outcome: dismissed