Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СТ КАЙРОС» (далі - ТОВ «СТ КАЙРОС», відповідач) про стягнення заборгованості за договором підряду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 квітня 2018 року між [PERSON] (підрядник по договору) та ТзОВ «СТ КАЙРОС» (замовник по договору) укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач виконав роботи по вирощуванню насіння соняшника кондитерського загальною вагою 7200,5 тон, однак відповідач в порушення умов договору оплату за виконані роботи у встановлений договором строк - до 31.12.2018, не провів. Станом на жовтень 2021 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 152 754,33грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, згідно Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» позивачем заявлено до стягнення 27140,05грн. пені за період прострочення виконання грошового зобов`язання, та згідно ст.ст.536, 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 12655,59грн. та інфляційні збитки в розмірі 24914,23гривень. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.10.2021 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.16). 23.10.2021 позивачем подано заяву (Вх.№2657/21-Вх.), якою просить викликати в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.20). На виконання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи) від 08.11.2021 (Вх.№2805/21-Вх.), дані директора ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON] , який зареєстрований в системі «Електронний Суд», внесено до додаткових відомостей про учасника справи та надано йому доступу до ознайомлення з матеріалами електронної справи. Також в даній заяві зазначена офіційна електронна пошта представника відповідача [PERSON] ( [INFO] ) - а.с.26. Відтак, наступне направлення процесуальних документів (ухвал суду та судових повісток) здійснювалось через систему «Д-3» шляхом направлення на електронну адресу представника відповідача - директора ТОВ «СТ Кайрос» [PERSON] 15.11.2021 на адресу суду надійшов відзив від 08.11.2021 №08-11-2021 на позовну заяву (Вх.№2925/21-Вх.), яким відповідач позовні вимоги заперечує та просить в позові відмови, посилаючись на наступні підстави: - відповідач визнає факт укладення у 2018 році між сторонами у справі договору підряду на вирощування соняшника кондитерського, однак, зазначає про відсутність у нього оригіналу такого договору, який було втрачено при обміні документами між сторонами. При цьому, визнаючи та посилаючись на умови договору в частині визначення якості, ціни, порядку прийняття та розрахунків за вирощену продукцію, заперечує умову договору, якою встановлено строк розрахунків відповідача за отриману продукцію до 31.12.2018 року, тому вважає, що строк оплати за продукцію сторонами не узгоджений, відтак, за відсутності вимоги позивача про оплату продукції, вважає подання позову передчасним. При цьому, зазначає, що якщо вважати, що продукція підлягає оплаті негайно після прийняття 02.10.2018 року, то позов подано позивачем до суду 19.10.2021 року після спливу трьох річної позовної давності, визначеної ст.257 ЦК України, тому просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача; - відповідно до договору підряду позивач взяв на себе зобов`язання виростити насіння соняшника кондитерського, яке мало відповідати визначеним в договорі якісним показникам, при цьому, у випадку невідповідності такого насіння будь-якому з показників, відповідач згідно договору мав право відмовитись від прийняття такої продукції. Окрім того, умовами договору в обов`язковому порядку передбачена необхідність погодження сторонами ціни, за якою продукція могла бути викуплена відповідачем, а також передбачено, що у випадку недосягнення сторонами згоди щодо ціни, то такою ціною повинна вважатись середня ціна аналогічного товару, відтак, сторонами в передбаченому договором порядку не було узгоджено ціни продукції, тому вимоги про стягнення основного боргу, пені та 3% річних, інфляційних втрат є недоведеними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами; - позивачем не надано належних та допустимих доказів прийняття відповідачем у власність продукції в рахунок належного виконання позивачем зобов`язань за договором, оскільки долучений позивачем до матеріалів справи акт приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 не містять ПІБ особи, яка від імені ТОВ «КАЙРОС» прийняла продукцію, печатки ТОВ «КАЙРОС», до актів не долучено довіреності чи іншого документа, який би надавав повноваження представнику на підписання таких актів без використання печатки підприємства, акт не містить інформації щодо передачі саме кондитерського соняшника. Також звертає увагу суду, що у вказаному акті у графі «прийняв» стоїть підпис позивача, а в графі «передав» - підпис невідомої особи, відтак, зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи належного доказу, який би підтверджував факт виконання ним умов договору та на підставі якого обрахована сума заборгованості, заявлена до стягнення; - умови договору розрізняють доставку продукції на склад відповідача з метою проведення досліджень на предмет відповідності якісним показникам для вирішення питання щодо подальшого прийняття продукції у власність, узгодження її ціни або відмови від продукції, від прийняття продукції вже безпосередньо у власність відповідачем на умовах договору. Будь-яких узгоджень щодо вартості неліквідної продукції сторони шляхом переговорів не досягли. Згідно цінової довідки №СИО-в від 17.02.2021 року Одеської торгово-промислової палати України про закупівельні ціни в гривнях України за 1 тону на жовтень 2018 року на насіння соняшника врожаю 2018 року з ПДВ - 9700-10200грн. при умові постачання ЕХW, а оскільки позивач не є платником ПДВ, відтак, ціна на насіння соняшника складала 8083,33-8500грн. за 1 тону; - умовами договору визначено валютою зобов`язання за договором гривню, однак, позивач безпідставно прив`язує сплату продукції до долара США з посиланням на акт приймання-передачі від 02.10.2018 року, у якому ціна визначена в «у.е», тобто «умовних одиницях», яке не має законодавчо визначеного поняття; - позивачем не доведено до відома відповідачу своїх банківських реквізитів, що відстрочує виконання зобов`язань відповідача в частині оплати заборгованості та виключає стягнення з відповідача процентів та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань, тощо (а.с.34-45). 18.11.2021 позивачем подано відповідь на відзив (Вх.№2971/21-Вх.), у якій позивач зазначив, що підписанням представником відповідача актів приймання-передачі насіння соняшника, та листом ТОВ «СТ КАЙРОС» за вих.№12/11 від 30.12.2018 року, відповідач підтвердив факт отримання продукції в кількості 7200,5 тон. Щодо неприйняття продукції у власність відповідача та непогодження ціни продукції між сторонами, то позивач зазначає, що продукція була отримана відповідачем у жовтні 2018 року з визначенням кількісних, якісних та вартісних показників, а відповідач не звернувся у строки, визначені договором щодо некондиційності прийнятого насіння (до 05.10.2018 року) чи погодження вартості такого соняшника (до 31.12.2018 року). Щодо визначення в акті вартості відвантаженої продукції в «у.е.», то зазначив, що під умовними одиницями сторонами визначено долари США як найбільш розповсюдженої та застосованої іноземної валюти, при цьому послався на ухвалу ВСУ від 18.02.2009року у справі №6-24458св08. До вказаної відповіді долучено цінову довідку №СИО-в №000120 від 17.05.2021 року Одеської торгово-промислової палати України про закупівельні ціни в гривнях України за 1 тону на вересень-листопад 2018 року на насіння кондитерського соняшника врожаю 2018 року з ПДВ - 18000-33000грн. при умові постачання самовивіз (а.с.50-53). Ухвалою суду від 18.11.2021 задоволено клопотання позивача (Вх.2975/21-Вх. від 18.11.2021) про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із необхідністю подання додаткових доказів по справі. Явку представника відповідача в наступне підготовче судове засідання визнано обов`язковою (а.с.58). 26.11.2021 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (Вх.№3048/21-Вх.), зміст якого фактично дублює відзив на позовну заяву. Окрім того, відповідач заперечує, що ним було отримано від позивача саме соняшник кондитерський, відтак, вважає, що цінова довідка, долучена позивачем, не заслуговує на увагу (а.с.63-64). 29.11.2021 позивачем подано додаткові пояснення по справі (Вх.3057 від 29.11.2021) якими позивач зазначає, що продукція була отримана відповідачем у жовтні 2018 року під час збору врожаю з врахуванням якісних та кількісних показників, відвантажена на транспорт відповідача насипом одночасно від кількох підрядників, та доставлена на склади відповідача. Претензії щодо якості чи некондиційності отриманої продукції озвучені позивачем листом від грудня 2018 року, який відправлено на адресу позивача в лютому 2019 року, відповідно до якого відповідач пропонує або погодити нову ціну насіння соняшника або забрати насіння соняшника зі складу відповідача, одночасно оплативши всі затрати відповідача на транспортування та зберігання насіння соняшника. При цьому позивач зазначає, що така претензія щодо якості та ціни отриманої продукції направлена відповідачем поза межами строків, встановлених договором підряду, а також зазначає, що невідомо в яких умовах зберігалась продукція впродовж жовтня 2018 - лютого 2019 (з якими показниками вологості, провітрюваності, з наявністю чи відсутністю гризунів та інших шкідників) та яка саме продукція бралась відповідачем на дослідження, зважаючи, що продукція на полі під час збору врожаю навантажувалась в один автомобіль насипом від кількох виробників; тощо (а.с.72-74). Ухвалою суду від 29.11.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування від ТОВ «СТ КАЙРОС» оригіналу договору на вирощування соняшника кондитерського, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «СТ КАЙРОС». Розгляд підготовчого засідання відкладено (а.с.77). 14.12.2021 на адресу суду представником відповідача - керівником [PERSON] надіслано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача в порядку письмового провадження (а.с.80-82). 15.12.2021 на адресу суду надійшла відповідь відповідача на виконання ухвали суду від 29.11.2021 року (Вх.№3219/21-Вх.) про відсутність оригіналу договору, укладеного між сторонами у даній справі із зазначенням про можливість його втрати під час підписання сторонами або обміну підписаними екземплярами між сторонами (а.с.82). Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 22.12.2021 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.85). Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 17.01.2022 року дану цивільну справу передано на розгляд Малиновського районного суду міста Одеси за місцезнаходженням відповідача (а.с.90-91). Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.02.2022 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , встановлено факт наявності між сторонами договірних відносин та можливість розгляду справи за місцем виконання договору, тому ухвалу Чернівецького районного суду від 17.01.2022 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.114-115). Ухвалою суду від 29.03.2022 продовжено судовий розгляд та призначено справу до розгляду (а.с.121). Розгляд справи відкладався ухвалами суду від 14.04.2022, 12.05.2022, 27.05.2022 з підстав, зазначених у даних ухвалах, зокрема, за клопотанням представників сторін (а.с.128, 139, 167). Відповідач явку представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, в заяві від 04.05.2022 (Вх.№774/22-Вх.) директор відповідача [PERSON] просить відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану (а.с.133). Ухвалою суду від 12.05.2022 розгляд справи відкладено та роз`яснено відповідачу право на участь в засіданні директора відповідача чи іншого представника відповідача в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних, або на право розгляду справи без участі представника відповідача (а.с.139). 15.05.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, яке мотивоване неможливістю забезпечити участь представника в судовому засіданні Чернівецького районного суду Вінницької області, відсутністю технічних пристроїв, які б давали можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції особисто у директора товариства, а також неможливість залучення іншого представника для участі в судовому засіданні у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів, оскільки коштів у товариства немає, рахунки товариства арештовані виконавчою службою. До вказаного клопотання долучено результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 14.05.2022 року, з яких вбачається інформація про те, що по боржнику ТОВ «СТ КАЙРОС» на момент формування вказаного документа відкрито ряд виконавчих проваджень, однак, факт накладення арешту на рахунки не відображено. Позивач та її представник заперечили щодо відкладення розгляду справи, зазначаючи, що позивачем вже вдруге забезпечено явку свідків в судове засідання, тому просили в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити і провести розгляд справи, який розпочати з допиту свідків. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, протокольною ухвалою від 18.05.2022 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, ухвалою суду від 12.05.2022 відповідачу було роз`яснено право на участь в судовому засіданні керівника відповідача чи іншого представника відповідача в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних, або на право розгляду справи без участі представника відповідача, однак, відповідач не скористався правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із найбільш наближеним до місця його реєстрації чи перебування районним судом міста Одеси, необгрунтував неможливість явки представника до районного суду міста Одеси. Враховуючи, що суди в Україні на неокупованих територіях під час воєнного стану працюють в штатному режимі, місто Одеса не перебуває під окупацією, а також зважаючи на ту обставину, що матеріали справи містять заяву представника відповідача про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.80), суд оцінює клопотання директора відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану як зловживання своїми процесуальними правами. Окрім того, враховуючи, що всі доводи та заперечення відповідача викладені в письмових відзиві та запереченні на відповідь на відзив, а позивачем вже вдруге забезпечено явку свідків в судове засідання для допиту, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі представника відповідача. Факт повідомлення представника відповідача - директора ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON] про відкладення розгляду справи та дати судових засідань шляхом направлення на офіційну електронну пошту судової документації підтверджується доданими до матеріалів справи довідками про доставку електронних листів (а.с.140,161,169). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Надали відповідні пояснення по позовній заяві, а також по відповіді на відзив на позов. Зокрема, зазначили, що позивачем належним чином виконувались умови договору, технологічний процес вирощування кондитерського соняшника контролювався представником відповідача [PERSON] , з яким і проводились розрахунки за насіння, техніку, посів, культивацію, збір врожаю, тощо. Вирощена нею продукція була прийнята представниками відповідача по кількості та якості на місці збору урожаю на полі по акту приймання-передачі, в якому і було погоджено вартість такого насіння з врахуванням якісних та кількісних характеристик, ціна в акті приймання-передачі визначена в умовних одиницях як долари США, оскільки саме така валюта використовувалась при попередніх розрахунках по виконанню умов договору. При цьому зазначає, що їй незрозумілими є претензії відповідача щодо встановлення нижчої вартості продукції чи вимоги забрати насіння соняшника зі складу відповідача, оскільки невідомими залишалися обставини в яких умовах зберігалася продукція впродовж чотирьох місяців з моменту відвантаження продукції до моменту отримання листа від ТзОВ СТ КАЙРОС», з якими показниками вологості, провітрюваності, з наявністю чи відсутністю гризунів та інших шкідників, більш того, на полі під час збору врожаю продукція різних підрядників навантажувалась в один автомобіль насипом, тощо. Щодо підписів в акті приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 року в графах «відвантажив», «прийняв», то зазначила, що такий акт їй було надано представником відповідача з підписом в графі «відвантажив», відтак, вона свій підпис проставила у графі «прийняв». Також звертає увагу суду на лист ТзОВ «СТ КАЙРОС», яким відповідач визнав факт отримання ним продукції від [PERSON] . На запитання суду чи надсилалось нею відповідь на лист ТОВ «СТ КАЙРОС» чи вимога щодо проведення оплати за отриману продукцію, позивач дала негативну відповідь, зазначивши, що мала тільки декілька телефонних розмов з діючим на той час директором ТОВ «КАЙРОС» [PERSON] , який обіцяв розрахуватись за продукцію протягом двох років. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до позовних вимог позивача, то представник відповідача зазначила, що вважає, що строк остаточного розрахунку за отриману продукцію було визначено договором до 31.12.2018 року, відтак, на момент звернення з позовом такий строк позивачем не пропущено. Разом з цим зазначила, що якщо брати до уваги відсутність оригіналу договору підряду, укладеного сторонами, та застосовувати норми Цивільного кодексу України щодо обов`язку проведення розрахунків за отриману продукцію після прийняття товару відповідачем, то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у зв`язку із звернення з позовом під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, відтак, зважаючи, що карантин в Україні введено з березня 2020 року і такий триває на момент розгляду даної справи, тому підстав для застосування позовної давності до позовних вимог немає. 02.06.2022 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] (Вх.№977/22-Вх.), якими зазначається, що в судовому засіданні 18 травня 2022 року було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які на підтвердження своїх показів надали для огляду суду договори підряду на вирощування соняшника укладені з ТОВ «СТ Кайрос» у той самий період, що і [PERSON] . Факт типовості вказаних договорів також підтвердились показами [PERSON] , який зазначив, що з усіма підрядниками укладалися однотипні договори з аналогічними умовами. Також з показів свідка [PERSON] встановлено, що без укладання договорів з підрядником (власниками чи орендарями земельних ділянок) посів соняшника кондитерського не проводився, що також можна вважати як підтвердження укладення договору між [PERSON] та ТОВ «СТ КАЙРОС». Також зазначила, що враховуючи відсутність підписаного сторонами договору та невизначеність строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті отриманого за актом прийому-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 на суму 5414,9 долари США, що еквівалентно 152754,33 грн., в даному випадку вступає в дію правило ч.2 ст.530 ЦК України, якою передбачено можливість виникнення обов`язку негайного виконання, зокрема, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. До вказаної заяви представником позивача долучено копії договорів підряду та атів приймання-передачі по підрядниках [PERSON] та [PERSON] (а.с.170-181). Заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та її представника, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Навесні 2018 році між [PERSON] (підрядник по договору) та ТзОВ «СТ КАЙРОС» (замовник по договору) укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню на 2018 рік на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського (продукція за договором), а замовник (відповідач) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи (продукцію). При підписані договору відповідач не повернув позивачу його примірник договору. Вимога суду про надання оригіналу договору підряду, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «СТ КАЙРОС» відповідачем не виконана з посиланням на відсутність такого договору у товариства та можливість втрати двох примірників договору під час підписання сторонами або обміну підписаними екземплярами між сторонами (а.с.82). На виконання договірних зобов`язань позивач на підставі акту прийому-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 передав відповідачу насіння соняшника «загальною» - 7310, «фактичною» - 7200,5, «чистою» вагою 6624,4 тонн на загальну суму 5414,9«у.е.» (а.с.7). Факт отримання продукції від [PERSON] визнається листом за вих.№12/11 від 30.12.2018 року ТОВ «СТ КАЙРОС», у якому також зазначається, що вирощена за договором продукція не відповідає узгодженим якісним характеристикам при укладенні договору, на підставі чого запропоновано встановити вартість вирощеної продукції в розмірі 8000грн. за 1 тонну продукції, а у випадку незгоди на встановлення запропонованої вартості просить протягом 10 днів вивезти продукцію зі складу ТОВ «СТ КАЙРОС», розрахуватись з компанією за послуги комбайна та перевізника (а.с.10-11). Як зазначив позивач у своїх поясненнях, відповідь на вказаний лист ним не надано, запропоновану ціну не погоджено, продукцію зі складу відповідача не вивезено. Станом на жовтень 2021 року відповідач розрахунок за отриману продукцію по договору підряду не провів, що стало підставою для звернення з даним позовом. Як вбачається з позовних вимог, позивачем проведено обрахунок заборгованості 5414,9ум.од., де умовні одиниці визначені як долари США, оскільки на підставі саме такої валюти проводились попередні розрахунки між сторонами по вказаному договору, відтак, заявлено до стягнення 152754,33грн. заборгованості, обчисленої по курсу НБУ станом на 02.10.2018 року. Також позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 12655,59грн., інфляційних збитків в розмірі 24914,23грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 27140,05грн. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що як і [PERSON] в 2018 році уклав з ТОВ «КАЙРОС» договір підряду на вирощування соняшника кондитерського. Також зазначає, що був свідком засівання та збору врожаю ТОВ «СТ КАЙРОС» в [PERSON] , оскільки за умовами договору всі технологічні процеси відбувались за участю представників ТОВ «КАЙРОС» та їхньою технікою, тому всі підрядники, які мали укладені договори з ТОВ «КАЙРОС» знали в кого коли засівають чи збирають вражай. Зазначив, що за два роки його співпраці з ТОВ «КАЙРОС», постійним і єдиним відомим йому представником товариства був [PERSON] , який представлявся агрономом товариства, передавав документи від відповідача, привозив насіння, приганяв техніку, контролював технологію вирощування, отримував кошти за послуги і передавав кошти від товариства. Ніяких контактів з іншими представниками відповідача під час виконання умов договору підряду не мав, тому у нього не було сумнівів у повноважності вказаного представника. Вказував, що був свідком процесу збору врожаю технікою та представниками ТОВ «КАЙРОС» в [PERSON] - агрономом ТОВ «КАЙРОС» [PERSON] , представником по імені Борис (прізвище йому невідоме), лаборантом. Зокрема, зазначив, що на полі після збору врожаю у [PERSON] представниками ТОВ «КАЙРОС» проводилась перевірка кількісно-якісних показників насіння соняшника (волога, засміченість, величина насіння, тощо), після чого складався акт приймання-передачі, в якому записувались дані і погоджувалась ціна з врахуванням якісних показників насіння, після чого зібраний урожай насипався в один великотонажний автомобіль від декількох підрядників. Вказав, що погоджена в акті приймання-передачі ціна вирощеного насіння кондитерського соняшника встановлювалась в доларах США на момент підписання актів. Також зазначив про типовість укладених у 2018 році договорів підряду між ТОВ «СТ КАЙРОС» та іншими підрядниками. На підтвердження наданих показів надав суду для огляду оригінал договору підряду насіння соняшника від 09.04.2018 року та додатків до нього (рекомендації до вирощування соняшника кондитерських сортів, площа посіву) та акти приймання-передачі насіння соняшника від 28.09.2018, 01.10.2018, 02.10.2018, в яких визначено: замовником ТОВ «СТ Кайрос», марка, номер «DAF АВ 9784СА», ціна визначена в «у.е», визначено показники «тара, брутто, фактична вага, вологість, сорність, фракція, натура», визначено чисту вагу, фактичну вагу» та відповідно до формули обраховану «ціну за 1кг 3,8+, та ціну за 1кг 3.2-3.8» . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що у 2018 році співпрацював з ТОВ «СТ КАЙРОС» і як представник товариства надавав типові договори підряду на підпис всім підрядникам з однаковими умовами, оскільки такі договори особисто роздруковував і надавав підрядникам. [PERSON] у 2018 році підписала договір підряду на вирощування насіння соняшника кондитерського з ТОВ «СТ Кайрос» і даний договір [PERSON] передавав ТОВ «СТ КАЙРОС» на підпис директору. На виконання вказаного договору [PERSON] вирощувала для ТОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника кондитерського, оскільки без укладеного договору посів соняшника кондитерського не проводився. Всі процеси, крім обробітку землі, по вирощуванню та збору насіння соняшника кондитерського організовував [PERSON] від імені ТОВ «СТ КАЙРОС». Представники з Одеси від імені «СТ Кайрос» (прізвища не пам`ятає) на місці збирання врожаю здійснювали лабораторні обміри якісних показників по кожному підряднику і на підставі цих показників визначалась ціна продукції. Грошовою одиницею «у.е.» в актах приймання-передачі насіння соняшника були долари США. Зазначив, що був свідком як техніка та представники ТОВ «СТ КАЙРОС» здійснювали збір врожаю в [PERSON] - соняшнику кондитерського. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він і [PERSON] є сусідами, погодились на умови ТОВ «СТ КАЙРОС» щодо вирощування насіння соняшника кондитерського і підписали договори у 2018 році. [PERSON] та [PERSON] порадили ТОВ «СТ КАЙРОС» як надійного замовника, оскільки перебували в договірних відносинах з ними у 2017 році. Договори підписали [PERSON] та [PERSON] , однак їхні примірники договору їм не повернули, тільки у 2019 році на вимогу [PERSON] його примірник договору повернув [PERSON] . Був свідком як представники ТОВ «СТ КАЙРОС» збирали в [PERSON] насіння соняшника кондитерського. Вирощуванням і збором врожаю займався представник ТОВ «СТ КАЙРОС» - [PERSON], якого представив йому директор ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON] як агронома і представника товариства, який слідкував за технологічними процесами, організовував їх і проводив розрахунки між ТОВ «СТ КАЙРОС» та підрядниками. Посів, передача посівного матеріалу, збір врожаю, організацією техніки здійснювало ТОВ «СТ КАЙРОС» через представника [PERSON] . Кількісні та якісні показники визначались в кожного підрядника окремо одразу після збирання врожаю шляхом зважування та взяття зразків насіння соняшника з бункера комбайна на полі і проведення відповідних досліджень (вологість, наповненість, розмір), і на підставі таких показників визначалась ціна продукції, що відображалось в актах прийому-передачі насіння соняшника. Зазначив, що в актах прийому-передачі вказувався обрахунок ціни «у.е.» в доларах США, а також, що саме прив`язка до долара США використовувалась сторонами під час розрахунку за попередні послуги ТОВ «СТ КАЙРОС». На підтвердження наданих показів надав суду для огляду оригінал договору підряду насіння соняшника від 14.04.2018 року та додатків до нього (рекомендації до вирощування соняшника кондитерських сортів, площа посіву) та акта приймання-передачі насіння соняшника від 28.09.2018, в якому визначено замовником ТОВ «Кайрос», марка, номер «DAF», ціна визначена в «у.е», визначено показники «тара, брутто, фактична вага, вологість, сорність, фракція, натура», визначено чисту вагу, фактичну вагу» та відповідно до формули обраховану «ціну за 1кг 3,8+, та ціну за 1кг 3.2-3.8» . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що з 2017 року співпрацював з ТОВ «СТ КАЙРОС», як і [PERSON] у 2018 році вирощував для ТОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника кондитерського. Був свідком збирання вирощеного [PERSON] та іншими підрядниками насіння соняшника кондитерського комбайном та представниками ТОВ «СТ КАЙРОС». Представник ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON] надавав для підпису документи від товариства, слідкував за технологією вирощування насіння соняшника кондитерського, проводив розрахунки за надані товариством послуги, насіння соняшника кондитерського між ним та ТОВ «СТ КАЙРОС» та приймав вирощену продукцію від імені відповідача. При цьому зазначив, що всі технологічні процеси по виконанню договору підряду проводились за погодженням та під наглядом представника ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON], який на підтвердження своїх повноважень надав візитку, в якій він збув зазначений агрономом ТОВ «СТ КАЙРОС». При прийнятті продукції представниками ТОВ «СТ КАЙРОС» ( [PERSON] та ще двома особами) після збору врожаю на полі підрядників здійснювалась оцінка кількісних та якісних характеристик продукції, яка вплинула на вартість продукції, що відобразилось в актах приймання-передачі насіння соняшника. В актах приймання-передачі насіння соняшника умовні одиниці визначено у валюті долар США. Збір врожаю здійснювався комбайном ТОВ «СТ «КАЙРОС», завантаження вирощеного насіння соняшника здійснювалось в машину ТОВ «СТ КАЙРОС», яка вже приїхала з іншого поля і в яку вже було загружено насіння інших підрядників. Зазначив, що в подальшому ТОВ «СТ КАЙРОС» також відмовилось оплачувати вартість вирощеного ним та переданого ТОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника кондитерського, оскільки таке насіння не відповідає якісним показникам, які зазначені в договорі. Договір укладений між [PERSON] та ТОВ «СТ Кайрос» йому також не повернули. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Надаючи оцінку доказам у даній справі, суд бере до уваги лише ті докази, які стосуються предмета та підстав даного позову, тобто, якими підтверджується наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. За змістом статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Як встановлено судом та визнається сторонами у справі, між [PERSON] та ТОВ «СТ КАЙРОС» було укладено договір підряду у формі єдиного документу, однак, такий було втрачено під час обміну сторонами підписаними примірниками. Приймаючи до уваги відсутність у сторін оригіналу договору підряду на вирощування насіння соняшника, укладеного у 2018 році між [PERSON] та ТОВ «СТ КАЙРОС», однак, зважаючи, що сторони визнають як факт укладення/ підписання такого договору, так і факт існування між ними договірних відносин по виконанню такого договору підряду, суд бере до уваги при вирішенні даного спору лише подані позивачем документи в якості доказів у справі - акт приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 та лист ТОВ «СТ «КАЙРОС» №12/11 від 30.12.2018року, направлений позивачу 08.02.2019року, яким відповідачем визнано наявність договірних відносин щодо виконання договору підряду з вирощування насіння соняшника кондитерського та визнано факт отримання від позивача насіння соняшника. Разом з цим, враховуючи відсутність договору підряду в матеріалах справи та зважаючи на часткове невизнання відповідачем умов договору підряду, зокрема, в частині визначення строків оплати за отриману продукцію до 31.12.2018 року, суд не приймає до уваги долучені позивачем договори підряду, укладені між іншими підрядниками, як типові договори з однорідними умовами, та при розгляді даного спору керується вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Отже, показами свідків та матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було укладено договір підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з показів свідків, позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню на 2018 рік на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського (продукція за договором), а замовник (відповідач) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи (продукцію). Дана обставина не заперечується сторонами та визнана ними під час розгляду справи, зокрема, у позовній заяві, відзиві на позов, запереченнях на відзив тадодаткових поясненнях. На виконання договірних зобов`язань позивач на підставі акта прийому-передачі насіння соняшника передав, а відповідач прийняв насіння соняшника загальною «чистою» вагою 6624,4 тон на загальну суму 5414,9 ум.од. (а.с.7). Вказаний акт містить заповнені графи «клієнт Насіковська 6га», «замовник ТОВ «Кайрос», «послуги комбайна 6гах1500=9000грн.», дата «02.10.2018р», регіон «Вінниця», «марка, державний номер [NUMBER] », а також визначено вагу тари «31640», масу брутто «38950», фактичну вагу з вирахуванням відсотків по вологості «7310-1,5%=7200,5», а також показники вологості, засміченості, фракції (3,8%, 3,2-3,8%) та натури. При цьому, суд зазначає, що у вказаному акті є невідповідність якісних показників вологості (-1,5%), однак, вказана невідповідність по показниках якості обрахована при визначення фактичної ваги прийнятого насіння соняшника, а також при визначенні «чистої» ваги соняшника враховані інші якісні показники насіння, а відтак, вплинула на визначення вартості 1 тони насіння соняшника, що відображено у акті. Як вбачається з вказаного акту, при прийнятті продукції та визначенні її вартості враховувалась чиста вага, яка обрахована за формулою: фактична вага мінус засміченість %, мінус вологість %, а вартість отриманої продукції визначалась за формулою: Ц=Т(%)+Н(%), де Ц-ціна 1 т насіння, Т-вартість товарного насіння (3,8+), Н-вартість нетоварного насіння (3.2-3.8). Факт отримання продукції від [PERSON] замовником підтверджується листом ТОВ «СТ КАЙРОС» за вих.№12/11 від 30.12.2018 року (а.с.11) та відзивом на позовну заяву. Разом з цим, відповідачем заперечується факт підписання актів приймання-передачі насіння соняшника повноважною особою та факт погодження вартості прийнятого насіння соняшника по вказаних актах приймання-передачі продукції. Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні акта приймання-передачі, з показань свідків та пояснень позивача, під час приймання-передачі кожної партії насіння соняшника та підписання відповідних актів, сторонами узгоджено ціну зданої позивачем та прийнятої відповідачем продукції з врахуванням якісних та кількісних показників насіння соняшника. При цьому суд зазначає, що у випадку невідповідності насіння соняшника будь-якому з показників, визначених умовами договору чи вимогам чинного законодавства, відповідач мав право відмовитись від прийняття такої продукції, однак, відповідачем продукція була прийнята, завантажена на власний транспорт, доставлена на склад відповідача, що не заперечується відповідачем. Відтак, суд зазначає, що даним актом та листом підтверджується факт прийняття відповідачем насіння соняшника кондитерського (продукції) по кількості та якості, а також погодження ціни прийнятого соняшника, про що свідчить підпис представника відповідача у акті прийому-передачі. При цьому суд критично ставиться до тверджень ТзОВ «СТ КАЙРОС» щодо визначення некондиційності продукції та неузгодження ціни отриманої продукції, оскільки приймання-передача продукції здійснена по акту приймання-передачі продукції представником відповідача на полі, при прийнятті продукції представником відповідача проведено відповідні заміри по якісних та кількісних характеристиках насіння соняшника, такі якісні та кількісні характеристики покладено в основу обчислення вартості отриманого соняшника. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні з показів свідків, пояснень позивача, приймання та завантаження відповідачем насіння соняшника кондитерського відбувалось в один день (02.10.2018) в декількох підрядників на один транспортний засіб, відтак, доводи відповідача про те, що в контексті умов договору необхідно розрізняти доставку продукції на склад відповідача з метою проведення досліджень на предмет відповідності якісним показникам для вирішення питання щодо подальшого прийняття продукції у власність, узгодження її ціни або відмови від продукції, тощо, від прийняття продукції вже безпосередньо у власність відповідачем на умовах договору, суперечить вимогам ст.ст.632, 691 ЦК України, відповідно до яких приймання-передача продукції здійснювалась на полі під час збирання врожаю, при цьому у кожній партії соняшнику замовником (відповідачем) визначається якісні показники, на підставі яких визначено ціну продукції. Доказів проведення повторного дослідження якісних характеристик насіння соняшника кондитерського, отриманого від [PERSON] , та його невідповідність вимогам умов договору чи чинного законодавства матеріали справи не містять, натомість відповідач зазначає лише про некондиційність отриманого насіння, що відображено у акті приймання-передачі від 02.10.2018. Однак, дані показники були відомі представнику відповідача на момент прийняття продукції та визначення її вартості, відтак, посилання відповідача на ту обставину, що вже після відвантаження продукції на склад відповідача стало відомо про некондиційність насіння, що вплинуло на його вартість не заслуговують на увагу. Що стосується доводів відповідача щодо підпису в актах неповноважного представника відповідача, то суд зазначає, що згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що акти приймання-передачі насіння соняшника від імені ТОВ «КАЙРОС» підписувались [PERSON] чи особою, яка проводила лабораторні дослідження зібраного соняшника. З показів допитаних в судовому засіданні свідків судом також встановлено, що вказана особа [PERSON] надавала позивачу та допитаним свідках договори підряду для підпису, здійснювала поставку насіння, координувала процес посіву, вирощування та збирання соняшника, підписувала інші акти приймання-передачі виконаних робіт по укладеному між сторонами договору підряду, приймала розрахунок від підрядників за виконані ТОВ «КАЙРОС» роботи чи поставлені товари, відтак, у позивача не виникало сумнівів у наявності повноважень у вказаних осіб на представництво інтересів відповідача, зокрема, в частині прийняття вирощеної продукції чи/та підписання актів приймання-передачі насіння соняшника. Листом ТОВ «СТ КАЙРОС» №12/11 від 30.12.2018року за підписом директора [PERSON], який скріплений печаткою товариства, відповідач підтвердив факт отримання від [PERSON] продукції по договору - насіння соняшника кондитерського, тобто відбулось наступне визнання юридичною особою правочину щодо приймання-передачі насіння соняшника від [PERSON] . Іншого акту приймання-передачі продукції від позивача до ТОВ «СТ КАЙРОС» відповідачем до матеріалів справи не долучено. Разом з цим, суд зазначає, що визнання відповідачем факту отримання від позивача насіння соняшника по кількості та якості, які визначені в актах, однак, одночасне невизнання факту підписання актів повноважною особою та заперечення щодо обрахованої по формулі в актах ціни отриманого соняшника суперечить засадам розумності та справедливості. Окрім того, суд критично оцінює доводи відповідача в тій частині, що позивачу листом від 30.12.2018 року було запропоновано встановити справедливу ціну за некондиційну продукцію в розмірі 8000грн. за 1 тону, яка визначена з урахуванням середніх цін за аналогічну продукцію, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено цінову довідку від 17.02.2021 Одеської регіональної Торгово-промислової палати про середні ціни на аналогічну продукцію у відповідний період - 2018рік (а.с.166, том ІІ), оскільки вказана довідка містить інформацію про закупівельну ціну насіння соняшника, однак, як вбачається з умов договору, результатом виконаних робіт підрядника є вирощене насіння соняшника кондитерського, тобто сорту насіння соняшника, вирощування якого проводиться за спеціальною технологією, та вартість якого є значно вищою, що підтверджується ціновими довідками Одеської регіональної торгово-промислової палати №СИО-в№00022 від 17.02.2021 та №СИО-в№000120 від 17.05.2021 (а.с.43,53). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи відсутність підписаного сторонами договору та невизначеність строку виконання зобов'язання відповідачем по оплаті отриманого за актом приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 року, в даному випадку вступає в дію ч.2 ст.530 ЦК України щодо негайного виконання обов'язку по оплаті отриманої продукції, який випливає з актів цивільного законодавства, зокрема, ч.1 ст.692, ч.1 ст.854 ЦК України, незалежно від того, чи пред'явив кредитор пов'язану з цим вимогу. Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Отже, з урахуванням положень ч.2 ст.530 ЦК України та ч.1 ст.692, ч.1 ст.854 ЦК України, відповідач повинен був оплатити вартість отриманої продукції після її прийняття - 02.10.2018 року, відтак, станом на момент звернення з позовом строк виконання відповідачем грошових зобов`язань по оплаті отриманої продукції настав. Що стосується доводів відповідача, якими він визнає можливість визначення строків розрахунків за договором підряду датою здійснення приймання-передачі продукції 02.10.2018 року, при цьому зазначаючи, що позивач звернулась до суду з позовом 19.10.2021 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, на підставі чого просить застосувати такий строк і відмовити в позові, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 2-5 ст. 267 ЦК України). Згідно частини 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами та доповненнями, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029). Зважаючи, що позивач звернулась до суду з даним позовом 19.10.2021 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який введено з березня 2020 року і такий триває на момент розгляду даної справи, строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, відтак, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог немає. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вказує позивач, станом на 01.01.2019 та на день звернення до суду заборгованість відповідача по договору підряду не сплачена і становить 5414,9долари США, що еквівалентно 152754,33гривень. Факт зазначення сторонами ціни в акті приймання-передачі насіння соняшника як «у.е.» обраховувалась по відношенню до вартості долара на день підписання актів, підтверджена показаннями свідків. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Перевіривши розрахунок ціни позову, судом встановлено, що розрахунок позивача 5414,9доларів США обраховано по курсу 1 долар США еквівалентно 28,21гривень, зважаючи на курс долара США по відношенню до гривні України станом на момент приймання-передачі продукції 02.10.2018 становив 28,2127грн., тобто, у вказаний період вартість 1 долара США була вищою, ніж той розмір, який покладено позивачем в основу обрахунку заборгованості по договору, відтак, враховуючи, розмір позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості та право позивача самостійно визначати розмір заявленої до стягнення суми позовних вимог суд вважає дану позовну вимогу обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. У даному випадку суд виходить з того, що за приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 152754,33грн. підлягають задоволенню. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24914,23грн. та 12655,59грн. відповідно, за період 01.01.2019 по 05.10.2021 роки. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних збитків та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Враховуючи, що судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт, вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на нормах закону. При перевірці розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних збитків та 3 % річних судом встановлено, що позивачем при обрахунку інфляційних збитків не враховано показники дефляції за спірний період, а в частині 3% річних занижено нараховану суму на 12,56грн., відтак, ураховуючи межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення 3 % річних за період з 01.01.2019 по 05.10.2021 в сумі 12655,59грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, а інфляційні збитки за період січня 2019 - серпень 2021 року підлягають задоволенню в розмірі 23218,66гривень. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що відповідачу не було відомо розрахунковий рахунок позивача, що позбавило його можливості здійснити вчасне зарахування коштів, що відповідно до ст.ст.545, 613 ЦК України, виключає можливість стягнення з нього 3% річних та інфляційних збитків, оскільки надання відомостей щодо розрахункового рахунку не є зобов`язаннями позивача як підрядника по договору підряду чи іншими зобов`язаннями, які випливають із договору підряду. Окрім того, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості виконати умови договору в частині своєчасного проведення розрахунків у зв`язку з відсутністю інформації про розрахунковий рахунок позивача, оскільки з моменту настання строку для оплати вартості отриманої продукції і до моменту звернення позивача з позовом, доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією надати такі відомості матеріали справи не містять. Окрім того, суд враховує ту обставину, що в судовому засіданні показами свідків та поясненнями позивача було доведено, що всі розрахунки по договору підряду з моменту його підписання і до підписання акта приймання-передачі насіння соняшника проводились через представника ТОВ «СТ КАЙРОС» [PERSON] готівкою. Що стосується позовної вимоги про стягнення 27140,05грн. пені, обчисленої відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», то суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Тобто, розмір пені за порушення грошових зобов'язань встановлюється в договорі за згодою сторін або актом цивільного законодавства. Якщо правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову, що пеня нараховується згідно чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Оскільки умовами договору не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов'язання замовника, а даний Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, де суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а оскільки [PERSON] не є суб`єктом підприємницької діяльності, і укладаючи та виконуючи договір діяла як фізична особа, тому підстави для стягнення на її користь пені відсутні, відтак, в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1886,28гривень.

Outcome: approved