Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.11.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 183. У даному шлюбі у сторін народився син : [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що шлюбні відносини між сторонами припинено більше року, через відсутність взаємопорозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини і обов`язки. Примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам дитини та інтересам позивача. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. Також позивач просить залишити проживати їх спільну дитину з нею, [PERSON] , оскільки тільки вона займається вихованням сина [PERSON] , [INFO] , допомагає із домашнім завданням та іншими аспектами виховання та фізичного розвитку дитини. З посиланням на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким : шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 13 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 183 - розірвати; визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за місцем проживання позивача. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Надала суд заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та просить суд розглянути справу у її відсутності. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, повідомляє суд про визнання позовних вимог. Просить суд провести розгляд справи без його участі та участі відповідача. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Служба у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився. Надіслав суду клопотання відповідно до якого просить провести розгляд справи без його участі. При прийнятті рішення просить максимально врахувати інтереси малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з визнанням позову відповідачем , суд ухвалив рішення у підготовчому засіданні. 02.06.2022 року представником третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Служба у справах дітей Ужгородської міської ради подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. 20.06.2022 року позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі. 20.06.2022 ркоу представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 20.05.2022 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 13.11.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 183, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 13.11.2010 року. У шлюбі у сторін народився син : [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як встановлено судом, [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають в [ADDRESS] , що стверджується даними довідки ОСББ "Асоціація Сакура" від 12.05.2022 № 61. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач припинені більше року. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі. Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З матеріалів справи не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної дитини. Суд також враховує визнання відповідачем позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved