Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 серпня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який було зареєстровано у Жовтневому відділі актів цивільного стану м. Кривого Рогу, про що зроблено актовий запис за №837, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 28.04.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, 28.04.2015 року про що зроблено актовий запис за №27. Сторони в шлюбі фактично перебували 28 років, відповідно за цей період шлюбу ними було придбано наступне майно: - нерухоме майно, квартира під [ADDRESS] , загальною площею 54,1 кв. м., яка відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2009 року придбана на ім`я [PERSON] та зареєстрована в реєстрі прав власності відповідно до витягу №22458619 від 13.04.2009 року. - рухоме майно, автомобіль марки PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , зареєстрована відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] . Зазначене майно, відповідно до рішення від 23 січня 2018 року, Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг, справа 210/5886/15-ц, провадження №2/210/238/18, розділено шляхом визнання часток у спільній сумісній власності. На час розгляду вищезазначеної справи, суд відхилив доводи відповідача викладені в наданому до суду запереченні щодо способу поділу спірного автомобіля шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі частки вартості автомобіля на час його придбання, оскільки згоди на такий спосіб поділу спільного майна подружжя не надано позивачем. Також, в даному випадку, суд враховує відсутність будь-яких доказів внесення відповідачем відповідних грошових сум на депозитний рахунок суду, що, в даному випадку, у згідно вимог законодавства є обов`язковими умовами для запропонованого відповідачем способу розподілу спірного майна. На даний період часу Позивач звертається до суду з вимогами щодо стягнення частки від вартості транспортного засобу, так як з часу винесення рішення, Відповідач не надає своєї згоди на реєстрацію прав власності за [PERSON] на транспортний засіб, право на яке визнане судом, щодо спільного користування автомобілем теж заперечує, відповідно фактичне виконання рішення суду так і не настало, а вартість майна втрачається внаслідок його експлуатації. У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості майна 1/2 частки автомобіля PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , в розмірі 116357,00 гривен та припинити право [PERSON] на 1/2 частку права власності на автомобіль PEUGEOT BOXER, 2009 року випуску, колір білий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , визнане згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2018 року по справі №210/5886/15-ц. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 15.08.1987 року по 28.04.2015 року. В період перебування у шлюбі з [PERSON] , відповідачем, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2009 року придбано у власність житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,4 кв.м. Крім того, в період шлюбу з [PERSON] , відповідачем, [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.37) придбано у власність автомобіль марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Вказані обставини встановлені згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від "23" січня 2018 р. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно вказаного судового рішення, судом також вирішено визнати житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,4 кв.м., автомобіль PEUGEOTBOXER, 2009 р.в., білого кольору реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; розділити майно придбане за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] шляхом визначення часток у спільній сумісній власності наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,4кв.м. - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля PEUGEOTBOXER, 2009 р.в., білого кольору реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Вказане судове рішення набрало законної сили 05.03.2018 року. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Судом встановлено, що за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, ними придбано у власність автомобіль марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Так, право власності на вказане майно набуте сторонами під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, судовим рішенням визначено частки вказаного майна по 1/2 за кожним. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З даної норми закону випливає, що сторони володіли вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, в свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні. У постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 664/340/16-ц (провадження № 61-20084св18) Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу від 28.10.2021 року ринкова вартість автомобіля марки PEUGEOT моделі BOXER, 2009 року випуску білого кольору, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , складає 232715 грн. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За правилами ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, 1/2 частка позивача у спільному майні подружжя складає 116357,50 грн. Визначаючи спосіб розподілу автомобіля шляхом виділення його у власність відповідачу зі стягненням грошової компенсації у розмірі 1/2 його ринкової вартості на користь позивача, суд враховує неподільність автомобіля як речі, неможливість його спільного використання, експлуатації, обслуговування. Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved