Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У грудні 2021 року позивач в особі представника - адвоката Климчук В.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на ст. ст. 155, 157,164,165 СК України, Закон України «Про охорону дитинства» та Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 р., просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 6908 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з 02 листопада 2006 року позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі №2-256/2010 від 30.04.2010 р. За час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Після досягнення дитиною двох років позивач та відповідач почали проживати окремо, дитина залишилася разом із позивачем, проти чого відповідач не заперечував. З того часу участь відповідача в житті дитини мала епізодичний характер та якщо він приходив до дитини, то завжди був у нетверезому стані. Оскільки відповідач часто перебував у стані алкогольного сп`яніння, то це загрожувало безпеці дитини і спілкування між сином та батьком ставало руйнівним. [PERSON] відоме місце проживання сина, його номер телефону, проте відповідач відсутній в житті дитини упродовж її свідомого життя: не телефонує, не дарує подарунків, не вітає з днем народження чи з іншими святами. Здебільшого спілкування [PERSON] з сином було ініційоване його батьками, які запрошували відповідача до себе, коли до них приходив онук, проте такі зустрічі не були спрямовані відповідачем на те, щоб краще пізнати свою дитину. Відповідач не цікавиться розвитком сина, здібностями та уподобаннями. Неповнолітній [PERSON] є учнем 9-Б класу. З часу навчання дитини у школі відповідач жодних шкільних заходів, зокрема батьківських зборів, не відвідував, з викладачами не спілкувався, що свідчить про відсутність у нього зацікавленості в шкільному житті дитини, в здобутті нею освіти. Позивач самостійно піклується про розвиток дитини, забезпечує сина всім необхідним для життя та гармонійного розвитку, утримує матеріально. Неповнолітній [PERSON] про свого батька не згадує та не цікавиться ним, емоційний зв`язок між ним та відповідачем відсутній. Ще під час шлюбу згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 липня 2009 року у справі №2-386/2009 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 частини доходів відповідача щомісяця та на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини доходів відповідача щомісяця. Відповідач [PERSON] часто змінював місце роботи, стабільного заробітку не мав, тому батьки відповідача намагалися компенсувати його байдуже ставлення до виконання батьківських обов`язків. Відповідач не надає матеріальну допомогу сину. Заборгованість відповідача по аліментам станом на 22.11.2021 р. становить 199178,37 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним Славутицьким ВДВС №11616 від 22.11.2021 р. Крім того, за заявою [PERSON] за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020115270000022 від 07.08.2020 р., яке триває на даний час. Таким чином, відповідач свідомо і умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його станом здоров`я, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини. Позивач ніколи не чинила перешкоди відповідачу в спілкуванні з сином. За вказаних обставин з метою забезпечення найкращих інтересів дитини необхідно позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , що не призведе до порушення прав дитини. Ухвалою судді від 21 січня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам частини першої статті 177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 31 січня 2022 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, та усунення позивачем недоліків в установлений строк, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03 травня 2022 року від Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського Київської області, третьої особи у справі, до суду надійшли письмові пояснення, в яких орган опіки та піклування позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, по суті позову зазначив наступне. У жовтні 2021 року за заявою позивача спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї, комунального закладу «Славутицький міський центр соціальних служб» було проведено обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] , про що складено відповідний акт. За результатами спілкування спеціалістів з дитиною вбачається повна відсутність прихильності дитини до батька. Неповнолітній [PERSON] пояснив, що спілкування між ним та батьком не відбувається взагалі, останній не цікавиться його життям, а йому не відомо де живе його батько і чим займається. У спілкуванні [PERSON] поводив себе невимушено, не спостерігалося ніякої скутості чи проявів напруги, що свідчить про те, що дитина живе в комфортному середовищі. Також у лютому 2022 року з метою з`ясування ставлення батька до дитини та у зв`язку з необхідністю обстеження житлово-побутових умов відповідача головним спеціалістом ССДС [PERSON] було проведено телефонну бесіду з батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] , оскільки контакти з відповідачем були відсутні, а позивач надала тільки наявні у неї номери телефонів батьків. Спроби з`ясувати місце проживання їхнього сина [PERSON] та його ставлення до дитини [PERSON] залишилися марними. Батьки відповідача спілкуватися та надавати інформацію про свого сина не бажали, відповіли тільки, що їх син живий, а решта - проблеми його колишньої дружини, надати номер телефону відповідача відмовилися. 21 квітня 2022 року було здійснено рейд-перевірку за адресою реєстрації місця проживання відповідача: [ADDRESS] , але двері ніхто не відкрив, із сусідами відповідача поспілкуватися не вдалося. Відповідач з приводу того, що мати неповнолітнього [PERSON] , або інші особи чинять йому перепони у спілкуванні з дитиною жодного разу до служби у справах дітей та сім`ї не звертався, від нього також не надходило звернень щодо сприяння в налагодженні спілкування з сином. Ухвалою суду від 03 травня 2022 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 травня 2022 року. 16 травня 2022 року розгляд справи було відкладено на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України та призначено судове засідання на 26 травня 2022 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що після народження сина [PERSON] , [INFO] , відповідач почав зловживати алкогольними напоями та коли сину виповнилося два роки покинув сім`ю, а вона залишилася з двома дітьми: сином [PERSON] та сином від першого шлюбу [PERSON] . Перший рік відповідач іноді приходив до неповнолітнього сина [PERSON] , але завжди у нетверезому стані. Протягом останніх десяти років відповідач не цікавиться життям та навчанням сина, не бере участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги, не вітає з днем народження, не дарує подарунків. Неповнолітній [PERSON] спілкувався з батьками відповідача, його дусем і бабусею, які проживають у м.Славутич. Останні намагалися компенсувати онукові відсутність у його житті батька. Під час такого спілкування він іноді бачив свого батька, який жодної уваги до нього не проявляв та матеріальної допомоги не надавав. Батьки відповідача деякий час платили замість нього аліменти і давали їй по 500 гривень на місяць, але потім припинили. Останній раз батьки відповідача перерахували їй 1500 гривень у грудні 2021 року, після того, як дізналися про її намір звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав їхнього сина [PERSON] .У період з 2017 року по 2018 рік вона була вимушена виїхати на заробітки у Ізраїль, оскільки не вистачало коштів на утримання двох дітей, тому неповнолітнього сина [PERSON] залишила зі своєю рідною сестрою [PERSON] . Відповідач за цей час інтересу до свого сина також не проявляв і матеріально йому не допомагав. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, від нього не надходило жодних пропозицій щодо погашення боргу. Неповнолітній син [PERSON] не прагне зустрічей з батьком, тому що він для нього чужий. Вона не чинить жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з ним. [PERSON] веде такий спосіб життя, який може негативно вплинути на моральний стан дитини, оскільки зловживає алкоголем. Навіть під час випадкових зустрічей на вулиці відповідач завжди перебуває у нетверезому стані, сином не цікавиться. З січня 2021 року вона знаходиться у відпустці по догляду за двома онуками, малолітніми дочками її старшого сина, мати яких загинула. У судовому засіданні представник позивача- адвокат Климчук В.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що після народження сина [PERSON] відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Йому відомо місце проживання та навчання його неповнолітнього сина [PERSON] , його номер телефону, але життям дитини він не цікавиться. Ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] є свідомим та має систематичний характер. Перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином йому ніхто не чинить. Навіть після отримання позовної заяви про позбавлення батьківських прав відповідач інтересу до неповнолітнього сина [PERSON] не проявив. Спілкування сина з батьком, який веде аморальний спосіб життя може тільки розхитувати психіку дитини, тому в інтересах дитини [PERSON] необхідно позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини. Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.ст.128-130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відзив на позов [PERSON] до суду не направив. Водночас суд зазначає, що відповідач отримав копію позовної заяви з додатками особисто в суді 16 травня 2022 року, про що свідчить написана ним власноруч розписка, яка знаходиться в матеріалах справи ( а.с.162). Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Під час обстеження умов за місцем проживання неповнолітнього [PERSON] останній повідомив, що батько взагалі з ним не спілкується. Відповідач байдужий до життя та долі свого неповнолітнього сина [PERSON] . На запрошення до органу опіки та піклування він не з`явився та не звертався із заявами про те, що хтось йому чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , тому позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача, відповідно до ухвали суду від 26 травня 2022 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем та її сім`єю підтримує дружні стосунки більше п`ятнадцяти років. Відповідача знає з того часу як він ще не був одружений з позивачем. Часто буває вдома у позивача, спілкується з її неповнолітнім сином [PERSON] , неодноразово допомагала позивачу доглядати за ним. Батько неповнолітнього [PERSON] участі у його вихованні не бере і ніколи не брав, матеріальної допомоги не надає, не вітає з днем народження, не дарує подарунків, зловживає алкогольними напоями. У відповідача завжди була можливість спілкуватися з сином, але бажання не було. Неповнолітній [PERSON] з батьком не спілкується, а якби спілкувався, то вона б про це знала, оскільки між ними склалися довірливі стосунки. Відповідач завжди ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не сплачував аліменти на утримання дитини, нічого сину не купував. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою позивача. Батько її племінника неповнолітнього [PERSON] протягом останніх п`ятнадцяти років не бере участі у його вихованні, інтересу до дитини не проявляє та матеріальної допомоги не надає. Відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, вона часто бачила його в Славутицькій міський лікарні, де працює медичною сестрою та куди він неодноразово потравляв у такому стані. Після розлучення з відповідачем її рідна сестра, позивач у справі, та племінник неповнолітній [PERSON] живуть окремо. З березня 2017 року по листопад 2018 року її племінник проживав у неї, оскільки позивач поїхала за кордон на заробітки, тому що коштів на утримання двох дітей не вистачало. Відповідач за весь час тільки один раз подарував її племіннику іграшку та цукерку, жодної матеріальної допомоги на його утримання він ніколи не надавав. Її племінник свого батька не згадує, він для нього чужий. Утримує його тільки її рідна сестра, мати неповнолітнього [PERSON] , та старший брат [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його матір`ю, а відповідач - колишнім чоловіком позивача. Після одруження з його матір`ю відповідач почав зловживати алкогольними напоями. Чотирнадцять років тому його мати і відповідач розлучилися та проживають окремо. Неповнолітній [PERSON] є його рідним братом, з яким у нього склалися довірливі відносини. Відповідач вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON] ніколи не займався, інтересу до нього не проявляв та матеріально не утримував. Всім цим займалася лише його мати, а згодом і він. Одного разу він повідомив відповідача про те, що неповнолітньому [PERSON] необхідно купити куртку, але відповідач на це не відреагував. Відповідач ніколи не вітав свого сина з днем народження, чи з іншими святами, лише одного разу подарував йому іграшковий автомобіль. Перешкод у спілкуванні відповідача з неповнолітнім [PERSON] ніхто ніколи не чинив. Де на даний час перебуває відповідач йому не відомо. З грудня 2021 року позивач доглядає за двома його дітьми, мати яких, його дружина, загинула. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач є рідним братом її колишнього чоловіка, якого вона знає більше сімнадцяти років. Вже понад десять років позивач та відповідач не проживають разом. Вихованням неповнолітнього сина [PERSON] постійно займається позивач, іноді дідусь і бабуся, але тільки не батько. Відповідач інтересу до сина не проявляє та не спілкується з ним. Неповнолітній [PERSON] часто приходить дододому до її сина, спілкується з ним та про батька ніколи не згадує і нічого не розповідає. Перешкод у спілкуванні відповідача з неповнолітнім [PERSON] ніхто не чинить. Відповідач навчанням сина не цікавиться, матеріальної допомоги йому не надає, подарунків не дарує. Матеріально утримує дитину [PERSON] лише позивач. Зі слів матері відповідача, бабусі неповнолітнього [PERSON] , їй відомо, що вона іноді допомагала коштами позивачу. [PERSON] вона не один раз зустрічала на вулиці у неадекватному стані, схожому та стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Відповідач не виконує батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] понад десять років. У відповідача є його номер телефону, але він своїй дитині не телефонує та життям дитини не цікавиться. Неповнолітній свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні в присутності соціального педагога [PERSON] , суду показав, що проживає разом з матір`ю [PERSON] та рідним братом [PERSON] . Коли він був зовсім малий, його батько [PERSON] пішов із родини. Де він проживає йому не відомо. Батько йому ніколи не телефонує та будь-якими іншими засобами зв`язку з ним не спілкується. Номера телефона батька у нього не має та він не має бажання його знайти. Всім необхідним його забезпечують мати та старший брат, батько ніякої допомоги не надає. Іноді, коли він приходив до своєї бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] , батьків відповідача, то бачив там [PERSON] , але той інтересу до нього не проявляв. Батько не цікавиться його життям, не приходить до нього, не вітає з днем народження, не дарує подарунки, до школи також ніколи не приходив, до лікарні не супроводжував. Йому вже п`ятнадцять років, а батька він бачив тільки випадково та коли зустрічав його на вулиці у місті Славутичі, то відповідач майже завжди був у нетверезому стані. Останній раз він зустрічався з ним у 2017 році в кафе, після чого батько пообіцяв запросити його ще, але пропав. Спілкуватися з батьком йому ніхто не забороняв, проте він не хоче мати з ним будь-які стосунки, оскільки вважає його безвідповідальним. З матір`ю йому добре. Вона йому повідомила про звернення до суду з метою позбавлення його батька батьківських прав і він її підтримує в цьому. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 02 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 162, який був розірваний на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 квітня 2010 року, що набрало законної сили 11 травня 2010 року, та про що 27 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис за №47 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.20, а.с.18). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] у місті Славутич Київської області, Україна, про що 10 січня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №04, батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] ( а.с. 17). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 липня 2009 року у справі № 2-386/2009, що набрало законної сили 01 серпня 2009 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, до його повноліття, починаючи з 11.06.2009 р., та на утримання [PERSON] у розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів щомісяця, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи з 11.06.2009 р. по 29.12.2009 р. (а. с. 19). Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-386 від 21.07.2009 р., виданому Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини доходу щомісяця на утримання сина [PERSON] , станом на листопад 2012 року заборгованість складає 11974,60 гривень (а.с.27). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №11616 від 22.11.2021 р. в.о. начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), згідно з матеріалами виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-386/2009 від 21.07.2009 р., виданого Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, до його повноліття, починаючи з 11.06.2009 р., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2021 р. становить 199178,37 гривень. За період з лютого по жовтень 2021 року аліменти відповідачем не сплачувалися (а.с. 28). 06 серпня 2020 року позивач звернулася до Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області з усною заявою про ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , про що старшим оперуповноваженим СКП Славутицького ВП ГУНП в Київській області Шкляром В.С. було складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.29). 07 серпня 2020 року відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020115270000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та триває досудове розслідування (а.с.30, 31). Як вбачається з постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 25.02.2022 р., винесеної в.о. начальника відділу Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-386/2009 від 21.07.2009 р., виданого Славутицьким міським судом Київської області, встановлено тимчасове обмеження громадянину України [PERSON] , [INFO] , у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 2-386/2009, виданим 21.07.2009 р. (а.с.114-115). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 09.12.2021 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 25.09.2010 р. по теперішній час; [PERSON] [INFO] , з 25.09.2010 р. по теперішній час; [PERSON] [INFO] , з 29.07.2019 р. по теперішній час; [PERSON] [INFO] , з 05.08.2021 р. по теперішній час; [PERSON] [INFO] , з 05.08.2021 р. по теперішній час ( а.с.112). Згідно з довідкою № 14/1138 від 18.02.2016 р., виданою в.о. директора Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Славутицької міської ради Київської області, батько учня 3-Б класу [PERSON] , [PERSON] , за період навчання дитини у школі жодного разу не звертався до класного керівника з питань навчання та виховання сина, батьківських зборів не відвідував ( а.с.21). Відповідно до довідки Славутицького закладу загальної середньої освіти І-Ш ступенів №1 Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №01-40/268 від 19.10.2021 р. учень 9-Б класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у закладі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати цікавиться шкільним життям дитини, батько контакту із закладом, де навчається дитина, не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, із вчителями не спілкується ( а.с.22). Як вбачається з характеристики № 01-40/264 від 11.10.2021 р., виданої директором Славутицького закладу загальної середньої освіти І-Ш ступенів № 1 Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] навчається в ЗЗСО № 1 з 2013 року. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Проживає з матір`ю, яка займається його вихованням та постійно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям сина, є членом батьківського комітету, співпрацює з класним керівником, бере активну участь в житті класу. Батько шкільним життям сина не цікавиться. Жодного разу, починаючи з 5 класу, з класним керівником не контактував (а.с.23). Відповідно до декларації № 0001-838К-РОАО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 27.11.2020 р. законним представником пацієнта неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та його довіреною особою зазначена [PERSON] (а.с.116). Як видно з інформації Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №01-32/362 від 03.12.2021 р., наданої на адвокатський запит №2-11-21/1 від 24.11.2021 р., [PERSON] із заявами про те, що мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , або інші особи перешкоджають батьку спілкуватися з сином та брати участь у вихованні дитини, до служби у справах дітей та сім`ї не звертався ( а.с. 32, 33). Згідно з інформацією Комунального закладу «Славутицький міський центр соціальних служб» № 1-26/302 від 01.12.2021 р., наданої на адвокатський запит № 2-11/21/2 від 24.11.2021 р., [PERSON] із заявами щодо порушення його батьківських прав, а саме: перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною та брати участь у вихованні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до КЗ «Славутицький міський центр соціальних служб» не звертався (а.с.34,35). З акту обстеження умов проживання № 01-22/69 від 18.10.2021 р., затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, видно, що з метою з`ясування обставин щодо позбавлення батьківських прав особи, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , кімнати Б,В. На час обстеження санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають загальноприйнятим нормам, кімнати облаштовані відповідними меблями, побутовою технікою. Неповнолітня дитина [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, для нього облаштоване спальне місце, робочий куточок, є навчальна література, речі особистого вжитку. За результатами обстеження встановлено, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні, утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , долею сина не цікавиться. [PERSON] проживає разом із мамою [PERSON] . Для дитини створені усі умови для проживання, дозвілля, гармонійного розвитку, він активний, доброзичливий, мати організовує змістовне дозвілля, вони із сином спільно відпочивають. Під час бесіди з матір`ю, стало відомо, що батько станом здоров`я сина, його розвитком, не цікавиться, аліменти не сплачує, кошти на утримання не надає. Неповнолітня дитина [PERSON] повідомив, що тривалий час батько з ним не спілкується, не телефонує, будь - якими засобами зв`язку стосунки не підтримує, зі святами не вітає, подарунки не дарує (а.с. 24). Відповідно до довідки про результати рейд-перевірки від 21.04.2022 р. із 09:00 до 09:30 № 01-32/44 від 21.04.2022 р., затвердженої начальником Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] , на час рейд-перевірки [PERSON] вдома не перебував. До Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] не звертався, пояснень щодо розгляду питання Славутицьким міським судом Київської області про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] не надав ( а.с.122). Згідно з довідкою про результати проведеної бесіди №01-32/24 від 02.02.2022 р., затвердженої начальником Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, 02 лютого 2022 року спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] проведено бесіду в телефонну режимі з [PERSON] та [PERSON] , батьками [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , для з`ясування фактів підтвердження чи спростування щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Батьки останнього категорично відмовилися від будь-яких пояснень по суті справи та від запрошення до служби у справах дітей та сім`ї для бесіди щодо стану виконання батьківських обов`язків останнім, що свідчить про байдуже ставлення родичів, баби та діда до долі їх онука [PERSON] ( а.с. 123). Відповідно до довідки № 79/21 від 18.10.2021 р. позивач працює в ТОВ «Компанія Вітава» з 05 червня 2019 року на посаді складальника деталей та виробів (LED) ( а.с.25). Її дохід за період з квітня по вересень 2021 року становить 48864,61 гривні (а.с.26). Як вбачається з пояснень позивача, з січня 2021 року вона знаходиться у відпустці по догляду за двома онуками, малолітніми дочками її старшого сина, мати яких загинула. Вказані обставини підтверджені копією наказу №1-К від 04.01.2022 р., виданого генеральним директором ТОВ «Компанія «Вітава», відповідно до якого позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.01.2021 р. по [INFO] , підставами в наказі зазначені, зокрема: копії свідоцтв про народження дітей та копія свідоцтва про смерть матері дітей ( а.с.113). За змістом статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов`язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у частині четвертій, частині п`ятій статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 66 від 16.02.2022 р., з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, відповідно до ст.ст.19, 150,164 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування вважає за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.72-74). Згідно з частиною першою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток ( частина друга). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( частина третя). Батьки зобов`язані поважати дитину ( частина четверта). Досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього свідка [PERSON] свідчать про те, що відповідач [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , [INFO] , що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. Так, в судовому засіданні з показань вищевказаних свідків та досліджених документів встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його станом здоров`я, не цікавиться його навчанням, не відвідує батьківські збори. Відповідно до пункту шостого частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №47305 від 02.12.2021 р. при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 908 гривень. Таким чином, виходячи зі змісту статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 гривень. Згідно з пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у пункті третьому частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що адвокат Климчук В.В. надавала позивачу професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №2-11-21 від 08.11.2021 р., пунктом 4.3. якого передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги визначається за домовленістю сторін у фіксованому розмірі і складає 6000 гривен, який сплачується клієнтом авансом (а.с.36-39). Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат позивача, доданим до позовної заяви відповідно до ст.134 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги становить 6000 гривень (а.с.48). До позовної заяви додано детальний опис наданих послуг відповідно до ст.137 ЦПК України, здійснений виходячи з узгодженої між адвокатом Климчук В.В. та позивачем [PERSON] вартості роботи адвоката, яка становить 6000 гривень, і є незмінною ( а.с.46-47). Згідно з актом наданих послуг від 27.12.2021 р., що є Додатком 3 до Договору № 2-11-21 від 08.11.2021 р., адвокатом Климчук В.В. була надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № 2-11-21 від 08.11.2021 р. в такому обсязі: зустрічі з клієнтом, надання консультацій- 1 година, вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів та матеріалів судової практики щодо предмету звернення 1 година, підготовка та надіслання адвокатських запитів - 1 година, складання позовної заяви, оформлення додатків до неї ( в т. ч. послуги друку, ксерокопіювання, засвідчення копії документів), подача документів до суду, складання клопотання про допит свідків - 6 годин, всього 4 години на суму 6000 гривень ( а.с. 40). Відповідно до рахунку-фактури № 2-11-21/1 від 27.12.2021р. вартість послуг, наданих згідно з актом наданих послуг від 27.12.2021р. адвокатом Климчук В.В. та оплачених [PERSON] , складає 6000 гривень, яка за надану правову допомогу отримана згідно з товарним чеком № 2-11-21/1 від 27.12.2021р. ( а.с.41,42). Відповідачем не подано будь-яких заперечень щодо заявленого позивачем в особі її представника - адвоката Климчук В.В. розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України»(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Климчук В.В. на надання консультацій, вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів та матеріалів судової практики щодо предмету звернення, підготовку та надіслання адвокатських запитів, складання позовної заяви, оформлення додатків до неї ( в т. ч. послуги друку, ксерокопіювання, засвідчення копії документів), подачу документів до суду, складання клопотання про допит свідків, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 6000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved