Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

15.02.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею в будинку, посилаючись на те що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані з 18.07.2007 року відповідачі, але за даною адресою не проживають з моменту реєстрації. Витрат по утриманню будинку не здійснюють. Будь-якої домовленості про збереження за ними житлової площі за період їх не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідачі не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації від 07.07.2009 року. Згідно будинкової книги, в даному будинку, з 18.07.2007 року зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виданої ВК Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області № 16-03/433 від 23.09.2021 року, [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані, але не проживають в [ADDRESS] з 2007 року. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.09.2021 року, комісією в складі старости та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в присутності власника будинку по [ADDRESS] [PERSON] обстежено будинок з метою виявлення осіб, які в ньому проживають та виявлено, що [PERSON] , [PERSON] не проживають з 2007 року за місцем реєстрації, їх особистих речей у будинку немає. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідачі по справі, за адресою реєстрації не проживають. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею в будинку знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved