Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

16.12.2020 р. Васильківська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом [PERSON] , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації (далі - Служба) малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] . [PERSON] народила [PERSON] в пологовому відділенні КНП ВРР «Васильківська районна лікарня» [INFO] та залишила дитину в пологовому будинку про, що був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку від 16.06.2019 р. Розпорядженням в.о. голови адміністрації Васильківської РДА від 22.07.2019 р. «Про реєстрацію дитини чоловічої статі, покинутої в пологовому будинку Васильківської ЦРЛ, яка народилась [INFO] » було зареєстровано народження дитини і виготовлено свідоцтво про народження. [PERSON] , [INFO] , перебуває в КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» з 06.08.2019 р. За час перебування дитини в закладі мати [PERSON] не відвідувала його протягом 6 місяців, не виявляла батьківського піклування, не зверталась до служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації про повернення дитини в сім`ю. 06.04.2020 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Васильківській районній державній адміністрації розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, представник позивача просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання. Ухвалою суду від 02.02.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.08.2021 р. замінено позивача - Васильківську районну державну адміністрацію на її правонаступника - Гребінківську селищну раду, як орган опіки та піклування та замінено третю особу - виконавчий комітет Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області на її правонаступника - Службу у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради. Ухвалою суду від 23.11.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідач до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представники позивача та третьої особи, які не заявляють самостійних вимог, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст.ст. 116,133,135 СК України (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народила [PERSON] в пологовому відділенні КНП ВРР «Васильківська районна лікарня» [INFO] та залишила дитину в пологовому будинку про, що був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку від 16.06.2019 р. (а.с. 9, 10). Відповідно до копій розпорядження в.о. голови адміністрації Васильківської РДА від 22.07.2019 р. «Про реєстрацію дитини чоловічої статі, покинутої в пологовому будинку Васильківської ЦРЛ, яка народилась [INFO] » було зареєстровано народження дитини і виготовлено свідоцтво про народження (а.с.11) та від 22.01.2020 р. «Про влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок м. Біла Церква» дитину влаштовано до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок м. Біла Церква» (а.с.13). Із копії акту про невідвідування дитини в КЗ КОР «Спеціалізованому обласному будинку м. Біла Церква» від 26.06.2020 р. зафіксовано, що за час перебування дитини [PERSON] , [INFO] з 06.08.2019 р. по 26.06.2020 р. ніхто з батьків не відвідував та не цікавився його життям та станом здоров`я, не приймав участі у вихованні та утриманні дитини (а.с. 15-16). 06.04.2020 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Васильківській районній державній адміністрації розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та оформлено відповідний висновок (а.с. 4-5). Відповідно до акцепту на укладання Угоди банківського рахунку № [NUMBER], на ім`я [PERSON] відкрито поточний рахунок (а.с. 17). Таким чином, [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не створила для сина належних житлово-побутових умов проживання, фактично в участі в житті дитини не приймає, все це є підставою для позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд наголосив, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11.07.2017 р. Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 р. Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній син [PERSON] , [INFO] , перебуває в КЗ КОР «Спеціалізованому обласному будинку м. Біла Церква» від 26.06.2020 р. по даний час. За цей період ніхто з батьків не відвідував та не цікавився його життям та станом здоров`я, не приймав участі у вихованні та утриманні дитини (а.с. 15-16). Відповідач [PERSON] свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, про його добробут не дбає, не цікавиться його здоров`ям та життям. Все це свідчить про повну байдужість відповідача до долі свого сина. Поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачем судом не встановлені. Відповідач доказів належного виконання батьківських обов`язків не надав. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання сімейних зв`язків з матір`ю. Суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Позбавлення батьківських прав, не позбавляє відповідача від обов`язку щодо утримання дитини. Оскільки відповідач добровільно кошти на утримання сина не надає, з нього мають бути присуджені аліменти на дитину в розмірі, що є достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3, п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору,

Outcome: approved