Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації речового права. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР №042002 від 21.01.2003р., [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4099 га, кадастровий номер 7120981000:02:001:0463, яка знаходиться в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. З огляду на зазначене [PERSON] має конституційне право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тобто зазначеною земельною ділянкою, на власний розсуд. Разом з тим, відповідач [PERSON] , який є в даному випадку емфітевтом, фактично з 16 грудня 2013 року і до цього часу, без будь-яких законних підстав, користується земельною ділянкою загальною площею 3,4099 га, яка була та на даний час є особистою приватною власністю [PERSON] , так як Договір про встановлення Емфітевзису відносно вказаної земельної ділянки від 16.12.2013 року, укладений між власником земельної ділянки [PERSON] та відповідачем [PERSON] строком на 49 років, вона не підписувала, так як не підписувала і Акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки. Однак, замість власника вказаної земельної ділянки [PERSON] , невідома особа підписала зазначений договір про встановлення емфітевзису відносно її земельної ділянки площею 3,4099 га від 16.12.2013р., а відповідач [PERSON] , вже як емфітевт, зареєстрував 17.12.2013р. на підставі вказаного договору речове право на користування земельною ділянкою позивачки, тобто незаконно та протиправно встановив емфітевзис (індексний номер: 9157591 від 17.12.2013р.), строком на 49 років, в якому, зазначено, що правокористувачем є емфітевт [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 179658853 від 04.09.2019р. Також зазначені обставини підтверджуються Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області по цивільній справі №693/107/20, провадження №2/693/18/21 від 11.06.2021р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним та скасування його державної реєстрації, та постановою Черкаського апеляційного суду по справі №693/107/20, провадження №22-ц/821/1497/21 від 05.10.202р. Під час судового розгляду цивільної справи №693/107/20, провадження №2/693/18/21 від 11.06.2021р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним та скасування його державної реєстрації, в суді першої інстанції беззаперечно було встановлено, що дійсно позивачка [PERSON] не здійснювала підпис в договорі про встановлення емфітевзису відносно вказаної земельної ділянки від 16.12.2013р. та в акті прийому-передачі земельної ділянки, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. Проте, в даному випадку оспорюваний правочин про встановлення емфітевзису був вчинений та належним чином зареєстрований, хоч особисто сторонами вказаний договір і не підписувався. З огляду на вищевикладене позивачка вважає, що є всі правовові підстави для витребування своєї земельної ділянки загальною площею 3,4099 га., кадастровий номер 7120981000:02:001:0463, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району, Черкаської області із чужого незаконного володіння, тобто від відповідача [PERSON] , та скасування державної реєстрації речового права, яке було зареєстроване на підставі договору про встановлення емфітевзису, якого вона не підписувала, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 08.12.2021р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Відзив від відповідача не надходив. У судове засідання 09.06.2022р. позивач [PERSON] та її представник адвокат Білан О.Є. в не з`явилися. При цьому адвокат Білан О.Є. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтрима повністю та просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився по невідомих суду причинах про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Судом установлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4099 га, кадастровий номер 7120981000:02:001:0463, яка знаходиться в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР №042002 від 21.01.2003р. (а.с.40). Статтею 93, ч.4 ст.124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкового платного володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про встановлення емфітевзису, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,4099 га, кадастровий номер 7120981000:02:001:0463, строком на 49 років (а.с.11-12), який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2013р., номер запису про інше речове право 3894751, що підтверджується актуальною інформацією про державну реєстрацію іншого речового права (а.с.13). У ході розгляду Жашківським районним судом Черкаської області цивільної справи №693/107/20, провадження №2/693/18/21 від 11.06.2021р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним та скасування його державної реєстрації, та Черкаським апеляційним судом справи №693/107/20, провадження №22-ц/821/1497/21 від 05.10.202р., на підставі висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.03.2021р. №28840-28842/20-32 було встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графах «Власник» на стор.1,2,3 договору про встановлення емфітевзису з емфітевтом [PERSON] від 16.12.2013р. на земельну ділянку загальною площею 3,4099 га, кадастровий номер 7120981000:02:001:0469, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, яка їй належить на праві власності, строком на 49 років, виконі не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у графі « [PERSON] » в акті прийому - передачі земельної ділянки (кадастровий номер 7120981000:02:001:0463), площею 3,4099 га (рілля), що розташована в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради (за межами населеного пункту), виконаний не [PERSON] , а іншою особою, що підтверджується рішенням Жашківського районного суду Черкаської області та постановою Черкаського апеляційного суду (а.с.23-29). Таким чином, у досліджуваних спірних правовідносинах встановлено відсутність волевиявлення учасника правочину (позивача), яке б відповідало його внутрішній волі, яка мала бути спрямована на реальне настання певних правових наслідків, що обумовлені таким правочином. За відсутності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин не спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обов`язків, обумовлених змістом такої домовленості. Оскільки позивач не підписувала спірний договір про встановлення емфітевзису від 16.12.2013р., згоди та повноважень на укладання й підписання цієї угоди іншій особі не надавала, є всі підстави вважати доведеною відсутність у [PERSON] волевиявлення на укладання спірноїдоговору. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику. Право власності є непорушним. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.3 ч. ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6, 627 ЦК України). Статтею 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його стороною, що встановлено частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року (справа № 145/2047/16-ц) наведено наступний правовий висновок : «Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації речового права. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення права законного володільця відповідних земельних ділянок. Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не підписувала договір про встановлення емфітевзису від 16.12.2013р. з емфітевтом [PERSON] , щосуперечить вимогам чинного законодавства, а тому суд вбачає підстави для повернення земельної ділянки позивачу та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. У відповідності положень ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №17 від 10.11.2021р. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, сума сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved