Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

21.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів було придбано Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частина житлового будинку, перебуває у продавця у користуванні, має загальну площу 0,05 га. У 2014 році відповідачем було оформлено документи щодо приватизації зазначеної земельної ділянки та її подальшого поділу на 2 окремі ділянки, площею 0,0303 га та 0,0197 га. 29.12.2014 року відповідач, за нотаріальної згоди позивача уклала з [PERSON] договори дарування земельної ділянки, площею 0,0303 га та розташованої на цій ділянці Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Водночас інший співвласник зазначеного домоволодіння [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0218 га. Також, одночасно з цим інший співвласник домоволодіння, [PERSON] подарував [PERSON] розташовану за вказаною адресою земельну ділянку, площею 0,0346 га. Таким чином, як зазначив позивач, 29.12.2014 року відповідачем, як дарувальником, була відчужена Ѕ частина житлового будинку та земельна ділянка під зазначеним будинком, які належали позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя. Одночасно з укладанням зазначених договорів дарування відповідачем від співвласників, було отримано в дарунок земельні ділянки кадастровий № 3211200000:09:014:0174 та кадастровий № 3211200000:09:014:0170 на території зазначеного домоволодіння, які межують з земельними ділянками, що належали позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Таким чином, позивач вважає, що шляхом укладання зазначених договорів дарування частини будинку та земельних ділянок між сторонами договорів фактично приховувалось укладання договорів міни нерухомого майна, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а відтак і на земельні ділянки з зазначеними кадастровими номерами має розповсюджуватись право спільної сумісної власності позивача та відповідача. У зв`язку з викладеними обставинами, вважає, що є наявні правові підстави для визнання права спільної сумісної власності позивача та відповідача на набуті відповідачем земельні ділянки. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 17.05.2022 року, через канцелярію суду відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому вважає позовну заяву не обґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і не підлягають задоволенню, зазначивши, що позивач заявляючи вимогу про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя, посилається на удаваність спірних договорів дарування на земельні ділянки, помилково вважаючи, що їх укладено з метою приховування договорів міни, до яких застосовуються положення про купівлю-продаж, проте він не довів факт правочинів удаваними. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірні договори дарування на земельні ділянки є удаваними, що приховують інші угоди договори міни, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 25.05.2022 року через канцелярію суду представник відповідача подав заяву в якій просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та в їх задоволенні просив відмовити застосувавши строки позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено що з 24.12.1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. На підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 16.12.2013 року Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за номером 3084, [PERSON] набула у власність Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Пунктом 3 вказаного Договору, передбачено, що земельна ділянка на якій розташована відчужувана частина житлового будинку перебуває у продавця у користуванні, має загальну площу 0,0500 га та кадастровий номер 3211200000:09:014:0153. Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 25.12.2013 року № 5/1-XLVІІІ-VІ, надано дозвіл, в тому числі згідно додатку до рішення [PERSON] , на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, ведення садівництва та проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею земельних ділянок згідно додатку в межах земель Фастівської міської ради. Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 25.03.2014 року № 25/50-LІ-VІ, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0775 га, кадастровий номер 3211200000:09:014:0157, для ведення особистого селянського господарства [PERSON] в [ADDRESS] та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] . Відповідно до Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 29.12.2014 року Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за номером 3238, [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0346 га, з кадастровим номером 3211200000:09:014:0170, в зовнішніх межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 29.12.2014 року Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за номером 3239, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0218 га, з кадастровим номером 3211200000:09:014:0174, в зовнішніх межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 29.12.2014 року Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за номером 3240, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй Ѕ частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 29.12.2014 року Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за номером 3241, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0303 га в зовнішніх межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись з даним позовом до суду позивач просить визнати земельні ділянки з кадастровим номером: 3211200000:09:014:0174, площею 0,0218 га що розташована за адресою: [ADDRESS] та з кадастровим номером: 3211200000:09:014:0170, площею 0,0346 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю його та відповідачки. Частина 1 ст. 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтується на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті\~60\~СК України\~свідчить,\~що законом\~встановлено про\~презумпцію спільності\~права власності\~подружжя на\~майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу.\~Разом із\~тим,\~зазначена презумпція\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини. Чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. При розгляді справи представником позивача не було надано належних доказів, які б спростували режим права особистої приватної власності дружини, яка є відповідачем по справі. Посилання на факт укладення договору дарування для приховування інших договорів не є належним доказом, що обґрунтовує та підтверджує предмет позову. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed