Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

30 травня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 18 грудня 2020 року вона уклала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Проживши разом понад 1 рік, їх подружнє життя виявилося невдалим через втрату поваги з боку чоловіка до неї. Після 24 лютого цього року у зв`язку з військовими обстрілами міста Харкова ними було прийнято рішення про переїзд до місця народження її чоловіка на Полтавщину. Майже відразу після переїзду, відповідач почав постійно чіплятися до неї, вказуючи своє незадоволення, на ґрунті чого почали постійно виникати скандали між ними. Приблизно 2 місяці потому між ними виник величезний скандал, під час якого відповідач у присутності сина вдарив її. Дитина дуже перелякалася неадекватної поведінки батька і вона була змушена тривалий час його заспокоювати. У подальшому сварки стали постійними, відповідач часто почав застосовувати насилля відносно неї, ці сімейні конфлікти відбувалися у присутності маленького сина, у зв`язку з чим вона зовсім втратила довіру і повагу до чоловіка і, як наслідок, прийняла рішення про розлучення, зібрала речі та повернулася до Харкова. У результаті всіх цих обставин між ними зникло взаєморозуміння, а будь-які спроби його налагодити заради дитини в перервах між сварками зійшли нанівець. Спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам їх дитини. Оскільки вона не бажала щоб син ріс в родині де батько не поважає його матір, не бажаю щоб дитина бачила випадки сімейного насилля, чула нецензурну лайку. Надання строку для примирення сторін у справі є недоречним та безперспективним. На даний час за взаємної згодою з відповідачем їх малолітній син буде проживати з нею. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, а тому їй одній важко забезпечити належний рівень утримання дитини без участі у цьому батька. Відповідач на даний час перебуває в трудових відносинах з тролейбусним депо №3 м. Харків, посада водій тролейбуса. Слід також зазначити, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має власні квартиру та транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку, починаючи з дня звернення до суду; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді від 30 травня 2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.15-16). 15 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, позовні вимоги він визнає частково, а саме: просить розірвати шлюб між ним та позивачкою; призначити стягнення з нього на користь малолітнього сина аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки має скрутне матеріальне становище та сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років не має змоги. (а.с.21-23) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі, та вважає, що вона підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відзиві прохав розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження з повідомленням, але без виклику сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.\~\~ Як вбачається з ч. 2 ст.\~104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 ст.\~105\~СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109\~СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. На підставі ст.\~113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.\~115\~СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 18 грудня 2020 року, про що 18 грудня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), складено відповідний актовий запис №1655, відповідно до свідоцтв про шлюб серія [NUMBER] (а.с.12). Від шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] . (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с.11). Задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі\~України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, як вбачається з матеріалів справи, відповідач кошти на утримання дитини не надає, то з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Втім, суд не погоджується із розміром аліментів, які просить стягнути позивач, а саме у розмірі 1/3 частини, оскільки вказаний розмір не є розумним та співмірним, з огляду на наступне. Статтею 182 СК України\~та п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у\~постанові Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146\~Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Крім того, суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (ч.5 ст.183 СК України), що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Проте,\~дослідивши надані\~докази,\~а також\~враховуючи,\~що обов`язок\~утримувати дитину\~є рівною\~мірою обов`язком\~як матері,\~так і\~батька,\~інтереси дитини\~при визначенні\~розміру аліментів,\~виходячи з\~принципів розумності\~та справедливості,\~потреби дитини\~у розвитку,\~враховуючи рекомендований\~розмір,\~визначений законодавством,\~що забезпечить\~дитину встановленим\~прожитковим мінімумом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходу, щомісячно, до досягнення сином повноліття від дня подання позову до суду, в особі матері, допустивши рішення суду негайному виконанню. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі (як просить позивач), виходячи з того, що не було доведено наявності будь-яких обставин, які б заслуговували у цьому сенсі на увагу і вимагали б стягнення аліментів у зазначеному розмірі. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3 ст.181\~СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд зазначає наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивачем та відповідачем не вирішено. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення вказаної позовної вимоги та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Так у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] прохав суд відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги, оскільки має скрутне матеріальне становище та сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років не має змоги, проте жодних належних, допустимих та достатніх доказів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом 30 травня 2022 року, від так аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно ст. 430 ЦПК України\~рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення аліментів до суду, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 992,40 гривень. Разом з тим, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 гривень сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: partial