Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

19 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду через свого представника - адвоката Герещенко Т.В. із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] народився в селі Глухівці Козятинського району Вінницької області. Його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Невдовзі після народження заявник разом із батьками переїхав до м. Нікольський (Салпаєв) Джезказганської області Казахської ССР і Республіки Казахстан, де і з 1974 по 1983 року навчався в школі. Після закінчення школи, у 1983 році, з батьком повернувся в Україну - в село Глухів Козятинського району Вінницької області. На даний час перебуває на військовому обліку у [INFO]. З 1988 по 1995 роки [PERSON] постійно працював в тресті «Вінницяпромбуд», в складі якого було створено Будівельно-монтажне управління - 3 (правонаступник ТОВ «БМУ-3»). З 06.04.1988 року мав зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] та рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2010 року був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням за цією адресою, оскільки не проживав та з 2002 року. За зверненням [PERSON] до 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС для оформлення паспорта громадянина України останньому було відмовлено та роз`яснено у необхідності проведення процедури встановлення факту належності до громадянства. За таких обставин, [PERSON] просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. Залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області. 01 грудня 202 року до суду надійшов відзив Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України (вх. №87204), відповідно до якого, заперечили щодо встановлення юридичного факту та просили відмовити в задоволенні заяви, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження наведених заявником обставин. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (без винесення окремого процесуального документа) задоволено клопотання представника заявника та викликано як свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Геращенко Т.В. заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Скляр О.В. заперечив щодо задоволення вимог заяви з підстав, викладених у письмовому відзиві. Свідок [PERSON] пояснила, що є знайомою [PERSON] та знає останнього ще з дитинства, так як він товаришував із її батьками та проживав у сусідньому будинку. Зауважила, що бачила [PERSON] у період проголошення незалежності. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] з 80-х років, так як він дружив із її сином, які разом працювали у БМУ-3 та часто навідувались разом до неї у гості. Увесь час [PERSON] знаходився у м. Вінниці. Вказала, що знала батьків [PERSON] - дружили сім`ями. Зазначила, що у 1991 році разом із [PERSON] святкували проголошення незалежності України та ходили на майдан Незалежності. Вислухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В узагальненні судової практики Верховного суду України "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 03.10.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України) або станом на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом № 2235-ІІІ). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. В силу ст. 17 ЦК України (в редакції 1963 року) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Згідно з підпунктами а), в) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. [PERSON] звернувся до суду з метою встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що має юридичне значеннядля оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Судом встановлено, що рішенням Головного спеціаліста 1-го МВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області від 17.04.2021 відмовлено в оформлення і видачі паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , оскільки дані особи, отримані з баз даних реєстру, картотек не в повному обсязі підтверджують надану заявником інформацію, подано не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта (а.с. 17-19). Крім того, листом 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління ДМС України у Вінницькій області про відмову в оформленні паспорта громадянина України [PERSON] повідомлено про причини відмови в оформленні паспорта громадянина України. Роз`яснено, що останньому слід провести процедуру встановлення належності до громадянства України. Для цього потрібно подати заяву про встановлення особи, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на територію України за станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 (а.с. 21). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 16.03.2021 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [PERSON] народився [INFO] у селі Глухівці Козятинського району Вінницької області про що 30 квітня 1967 року складено відповідний актовий запис №28 (а.с. 4). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029648132 від 19.02.2021 Глуховецькою селищною радою Козятинського району 30 квітня 1967 року складено актовий запис №28 про народження [PERSON] , [INFO] , у відомостях про матір якого вказана [PERSON] , відомості про батька відсутні (а.с. 5-6). 31 серпня 1988 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029648136 від 19.02.2021 (а.с. 7-9). Відповідно до довідки №289 від 24.12.2020, виданої ТОВ «Шанс-два», [PERSON] був прописаний в гуртожитку по [ADDRESS] з 06.04.1988 по 05.10.2010. Виписаний на підставі рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02.06.2010, що узгоджується з відомостями зазначеними у довідці №289 від 24.12.2020, виданій ТОВ «Шанс-два» (а.с. 10), відповіді ТОВ «Шанс-два» №21 від 15.03.2021 (а.с. 15) та картці прописки (а.с. 23). Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 02.06.2010 у справі №2-1998/10 [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням гуртожитку по [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 14.06.2010 (а.с. 24). Як вбачається із відповіді ТОВ «БУМ-3» №97/02 від 15.03.2021 [PERSON] дійсно працював з 1988 року по 1995 рік в тресті «Вінницяпромбуд» в складі якого було створено Будівельно-монтажне управління-3, правонаступником якого є ТОВ «БУМ-3» (а.с. 11). Водночас, як слідує з повідомлення Державного архіву Вінницької області №07-77/3 від 14.02.2022 документи ТОВ «БМУ-3» з особового складу в архів на зберігання не надходили, у зв`язку з чим немає можливості видати довідку про роботу, заробітну плату [PERSON] . Згідно довідки №66122 від 24.12.2020 за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в реєстрі територіальної громади відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до відповіді [INFO] №8/1834 від 17.03.2021 [PERSON] на військовому обліку в [INFO] не перебуває. Разом з тим, повідомлено, що 29.05.1985 був призваний на строкову військову службу Козятинським РВК (а.с. 13). Згідно повідомлення [INFO] №513 від 17.03.2021 [PERSON] перебуває на військовому обліку у [INFO], видано військовий квиток [NUMBER] (а.с. 14). Крім того, згідно відповіді [INFO] №121 від 01.02.2021 документи з фото [PERSON] 1967 р.н. відсутні (а.с. 22). Як слідує з Акту №0511/5688203-19 від 08.04.2022 за результатами проведення процедури встановлення особи, затвердженого Головним спеціалістом 1-го МВ РВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області начальника УДМС України у Вінницькій області Сидоруком В., було встановлено особу [PERSON] (а.с. 16). Суд бере до уваги показання свідків, які підтвердили постійне проживання заявника на території України, зокрема 24 серпня 1991 року у будинку [ADDRESS] . При цьому, щодо заперечень заінтересованої особи з приводу показань свідків, то суд враховує, що події відбувалися 30 років тому, однак вказані показання свідків, суд оцінює з урахування письмових доказів, які наявні в матеріалах справи. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Outcome: approved