Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

[PERSON] (позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить зобов`язати відповідача надати позивачу або його уповноваженому представнику дублікат квитанції від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему на суму 14 000,00 доларів США, платник - [PERSON] на підставі Договору банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт» від 03.09.2012 року; зобов`язати відповідача надати позивачу або його уповноваженому представнику виписки по особових рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] , які відкриті на підставі Договору банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт» від 03.09.2012 року за період з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт» (далі - Договір банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897), відповідно до умов якого Банк відкриває депозитний рахунок № 26359613936259, на який зараховується вклад у розмірі 14 000,00 доларів США, строком на 366 днів по 03.09.2013 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9% річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Місце укладання договору - м. Севастополь. У зв`язку зі спливом строку дії розрахункової карти, яка була видана згідно умов Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897, позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням видати банківський вклад, у видачі якого відповідачем було відмовлено. У зв`язку з відмовою банку повернути банківський вклад, [PERSON] у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за Договором банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 (справа № 757/41239/18-ц). Вказує, що під час розгляду справи № 757/41239/18-ц ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати виписку по особовому рахунку № [NUMBER] , депозитному рахунку № [NUMBER] , який відкрито [PERSON] на підставі Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 за період часу з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року (дата початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя), копія примірника прибуткового касового ордеру від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему, на суму 14 000,00 доларів США, платник - [PERSON] , копію положення про Севастопольський філіал ПАТ «ПриватБанк» у редакції станом на 03.09.2012 року, проте ухвала суду виконана не була. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати виписку по особовим рахункам та дублікат квитанції від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему на суму 14 000,00 доларів США, проте листами від 22.08.2018 року, 11.03.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, посилаючись на тимчасову окупацію Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та те, що інформація, про надання якої просив позивач, є банківською таємницею. Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.11.2021 року. 16.11.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 23.02.2022 року. 06.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (далі - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН») було укладено договір про переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за Договором банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк». Ураховуючи те, що АТ КБ «ПриватБанк» не є стороною Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 та не несе жодних зобов`язань за вказаним договором, просить у задоволенні позову відмовити. 12.01.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хромченко О.С. надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що у відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» фактично підтвердило укладення Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 та той факт, що на виконання укладеного договору позивачем були внесені грошові кошти, які були розміщені на рахунку № [NUMBER] . Також, вказує, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є нікчемним, оскільки був укладений за відсутності кредитора [PERSON] , а також відсутня письмова згода останнього на його укладення. Звертає увагу на те, що позивач з жовтня 2015 року намагається повернути грошові кошти за вказаним договором, проте про наявність договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», відповідач повідомив лише під час розгляду вказаної справи. 21.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначила про безпідставність тверджень представника позивача щодо необхідності отримання згоди кредитора на укладення договору про переведення боргу, оскільки згода кредитора не має правовстановлювального значення при укладення договору між первісним боржником та новим боржником. Крім того, вказує, що доводи представника позивача щодо нікчемності договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. 21.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» задоволено; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «ФІНІЛОН»). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення на відповідь на відзив, та у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.07.2022 року. 17.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Уланівського С.Є. надійшли докази направлення третій особі копії позовної заяви з додатками. В судове засідання 04.07.2022 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання 04.07.2022 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки третя особа була належним чином повідомлена про розгляд справи, проте представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні 04.07.2022 року представником відповідача надані письмові пояснення та клопотання про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено; приєднано до матеріалів справи докази направлення третій особі копії позовної заяви з додатками та письмові пояснення представника відповідача. В судовому засіданні 04.07.2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача 04.07.2022 року в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав. Вислухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Суд встановив, що 03.09.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено договір банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт», відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту особовий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад у розмірі 14 000,00 доларів США, строком на 366 днів по 03.09.2013 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9% річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Місце укладання договору - м. Севастополь (а. с. 7). На виконання умов договору позивачем на відкритий відповідачем рахунок № 26359613936259 внесено 14 000,00 доларів США, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.11.2021 року про підтвердження перерахування коштів [PERSON] на рахунки ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» та витягом з електронного додатку № 1 (реєстр кредиторів) від 23.11.2021 року до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» (а. с. 43; 44). 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Сторона-1) та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» (далі - Сторона-2) укладено договір про переведення боргу (далі - Договір про переведення боргу від 17.11.2014 року), відповідно до умов якого Сторона-1 переводить на Сторону-2 борг у розмірі та на умовах, дійсних на момент укладення договору (а. с. 40 - 41). Відповідно до п. 3-5 Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, протягом одного місяця з моменту укладення цього Договору, Сторона-1 зобов`язується перерахувати Стороні-2 грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів у розмірі відповідно до Додатку № 1. Переказ грошових коштів здійснюється в гривні за курсом відповідної іноземної валюти до гривні, встановленому Національним банком України на день укладення договору. З моменту набрання чинності цього Договору, Сторона-2 бере на себе зобов`язання Сторони-1 та стає боржником за договорами відповідно до Додатку № 1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати виписку по особовому рахунку № [NUMBER] , депозитному рахунку № [NUMBER] , який відкрито [PERSON] на підставі Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 за період часу з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року (дата початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя), копія примірника прибуткового касового ордеру від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему, на суму 14 000,00 доларів США, платник - [PERSON] , копію положення про Севастопольський філіал ПАТ «ПриватБанк» у редакції станом на 03.09.2012 року (справа № 757/41239/18-ц). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року у задоволенні позову [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів відмовлено (справа № 757/41239/18-ц). [PERSON] неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою надати виписки по особовим рахункам та дублікат квитанції від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему на суму 14 000,00 доларів США. Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2018 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-180806/3595 [PERSON] відмовлено у наданні запитуваної інформації щодо виписки по особовим рахункам та дублікату квитанції від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему на суму 14 000,00 доларів США, посилаючись на те, що інформація, про надання якої просив позивач, є банківською таємницею (а. с. 8). 11.03.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-180530/660 АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на вимогу позивача, повідомило останнього про те, що територію АРК та м. Севастополь, де було укладено спірний договір, визнано тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків, Правлінням НБУ було прийнято постанову «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і м. Севастополя» від 06.05.2014 року № 260, згідно з якою припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території (а. с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України, відповідно до якої за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено статтею 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Положення ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ч. 2 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції № 492 встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (п. 1.9 Інструкції № 492). Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п. 1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди. Згідно п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. За змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до п. 64, 65 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі - Положення № 75), Банк станом на 01 січня надає клієнтам виписки за їх рахунками. Клієнти складають у письмовій/електронній формі підтвердження про залишки на їх рахунках станом на 01 січня. Порядок підтвердження залишків коштів за клієнтськими рахунками передбачається в договорах банківського рахунку. Залишки коштів за клієнтськими рахунками є підтвердженими, якщо підтвердження про них банк не отримав протягом місяця. Інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. Згідно п. 5 постанови Правління Національного банку України 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території АР Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Разом з тим, припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж, зі змісту договору вбачається, що стороною є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Статтею 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк», яка сторона Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897, зобов`язане було після звернення позивача, надати йому запитувану інформацію щодо виписки по особовим рахункам та дублікату квитанції від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему на суму 14 000,00 доларів США. Таким чином, невиконання відповідачем своїх зобов`язань є порушенням вимог чинного законодавства України, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.11.2021 року про підтвердження перерахування коштів [PERSON] на рахунки ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» та витягу з електронного додатку № 1 (реєстр кредиторів) від 23.11.2021 року до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», відповідач підтвердив укладення з позивачем Договору банківського вкладу від 03.12.2012 року № SAMDN80000728373897 та той факт, що на виконання укладеного договору [PERSON] були внесені грошові кошти у розмірі 14 000,00 доларів США, які були розміщені на рахунку № [NUMBER] , за таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» надати позивачу виписки по особових рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] , які відкриті на підставі Договору банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт» від 03.09.2012 року за період з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині зобов`язання відповідача надати виписки по особових рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] , які відкриті на підставі Договору банківського вкладу № SAMDN80000728373897 «Стандарт» від 03.09.2012 року за період з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 7526 від 13.05.2021 року. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Отже, оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 454,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial