Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс тревел Україна», Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та повернення коштів. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 30 жовтня 2019 між ТОВ «Музенідіс тревел Україна», від імені якого діє ФОП [PERSON] , та [PERSON] укладено Договір № МЗТ/18-242409 на туристичне обслуговування, за умовами якого «Музенідіс тревел Україна» зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а саме забезпечити туристичне обслуговування. На виконання умов Договору позивачка (замовник) сплатила послугу в повному розмірі, а саме 38 080 грн. В подальшому, у зв`язку із закриттям кордону з боку Греції, тур було пере броньовано туроператором ТОВ «Музенідіс тревел Україна» з 20 червня 2020 року по 27 червня 2020 року на з 20 червня 2021 року по 27 червня 2022року. У визначений термін ( 20 червня 2021 року по 27 червня 2022року) туристична подорож не відбулася, документи турагентом / туроператором не надано, а тур було анульовано туроператором ТОВ «Музенідіс тревел Україна». Про причину відміни туру туроператором ТОВ «Музенідіс тревел Україна» позивачці (замовнику) не повідомлено. 28.06.202021 року, позивачкою (замовником) на адресу відповідачів були направлені вимоги щодо розірвання договору та повернення сплачених коштів, проте станом на час звернення до суду з позовом вимога позивача залишилась без задоволення. Таким чином, враховуючи викладене позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою за захистом своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою судді від 26.07.2021 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Одночасно до позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову. Ухвалою від 27.07.2021 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено. 09.09.2021 через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва від Директора ТзОВ «Музенідіс тревел Україна» А.А. Ованесова, надійшов відзив на позовну заяву, пояснення, клопотання про зупинення провадження у даній справі. Відповідно до ухвали судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.10.2021 було здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась,на електронну адресу суду надіслала письмові пояснення по справі, в яких просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та провести розгляд справи у її відсутність. У судовому засіданні відповідачка ФОП [PERSON] заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Музенідіс тревел Україна» до суду не з`явився, про розгляд справи товариство повідомлялось судом належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило. За таких обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника ТОВ «Музенідіс тревел Україна». Суд, заслухавши пояснення відповідачки ФОП [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2019 між ТОВ «Музенідіс тревел Україна» від імені якого діє ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Договір № МЗТ/18-242409 на туристичне обслуговування, за умовами якого ТОВ «Музенідіс тревел Україна» зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг(туристичний продукт), а саме забезпечити туристичне обслуговування (бронювання готелю в Греції, виліт до Греції, трансфер у два боки, проживання у готелі, харчування, забезпечення прильоту до України, що підтверджується копією договору. Термін туру складав 7 календарних днів з 20 червня 2020 року по 27 червня 2020 року. [PERSON] свої зобов`язання за договором № МЗТ/18-242409 від 30.10.2019 виконала, сплативши своєчасно грошові кошти у загальній сумі 38 080 грн. в якості оплати за туристичне обслуговування, що підтверджується копією розрахункової квитанці серії АААА № 242409-1 від 30.10.2019. Разом з тим, Туроператор не виконав взятих на себе зобов`язань передбачених Договором № МЗТ/18-242409 на туристичне обслуговування. Відповідно до п.п. 4.1.4.2. розділу 4 договору турагент зобов`язаний забронювати у туроператора турпродукт (пакет туристичних та пов`язаних послуг), замовлених замовником в повному обсязі, кількості, якості та у визначені цим договором терміни, про які сторони попередню домовилися за умови повної сплати вартості тур продукту замовником у строки встановлені цим договором та додатками до нього, видати замовникові документи, якщо вони отримані від туроператора, необхідні для отримання туристичних послуг та підтвердження статусу замовника та осіб, які з ним подорожують: вчасно забезпечити замовника необхідними для подорожі доку мерами (інформаційними листами, ваучерами, авіа- та іншими квитками, страховими полісами, програмою туру, пам`яткою туриста тощо). Відповідно до п. 8.3. розділу 8 договору туроператор має право відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовнику сплачених коштів, крім випадку, коли відмова відбулася з вини замовника. 08.06.2021 року позивачкою було направлено заяви на повернення коштів у зв`язку із ануляцією туру на адресу зареєстрованого місцезнаходження відповідачів. Проте дане звернення не було виконане. Згідно із п. 10.2. розділу 10 договору у випадку ненадання чи неналежного надання замовнику належно оплачених туристичних послуг, туроператор зобов`язується відшкодувати йому вартість ненаданих чи неналежно наданих послуг, за винятком випадків, коли ненадання послуг відбулося з вини замовника, та в інших передбачених цим договором випадках. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» до договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 15 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 19-1 Закону України «Про туризм», Туроператор (турагент) зобов`язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. Згідно із ч. 7 ст. 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі, погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм» Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Відповідно до ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Однак, як зазначала позивачка у своїх письмових поясненях, всупереч дії норми Закону, туроператор ТОВ «Музенідіс тревел Україна» не вжив таких альтернативних засобів, спрямованих на виконання умов Договору, будь -яких письмових пропозицій з боку туроператора до позивачки (замовника) не надходило. У судовому засіданні відповідачка ФОП [PERSON] надала суду копію заяви, яка була направлена Директору ТОВ «Музенідіс тревел Україна» А.А. Ованесову про перерахування сплачених позивачкою коштів в сумі 35 032,00 грн. за договором № МЗТ/18-242409 від 30.10.2019. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами статті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь. Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 3 цієї статті збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Таким чином, що саме суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків несе майнову відповідальність. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42цс13 від 03 липня 2013 року. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» порушено умови договору на туристичне обслуговування за заявкою №KSD20060АК від 30 жовтня 2019 року, оскільки матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується той факт, що туристичні послуги за договором позивачу в обумовлений сторонами строк надані не були. Оскільки відповідач порушив умови договору та не повернув позивачу сплачені кошти за туристичні послуги згідно договору від 30 жовтня 2019 року, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору на туристичне обслуговування є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як вбачається з матеріалів справи, з внесених позивачкою грошових коштів в якості оплати за туристичні послуги у загальній сумі 38 080,00 грн.. на рахунок відповідача ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» відповідачем ФОП [PERSON] було перераховано кошти у сумі 35 032,00 грн., що у судовому засіданні підтверджено копією платіжного доручення №56 від 31.10.2019, позивачкою вимог, щодо стягнення коштів з ФОП [PERSON] не заявлено, а відтак вимоги в частині повернення сплачених коштів підлягають частковому задоволенню судом. Стосовно вимог позову щодо відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), в яких зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позивачка тривалий час очікувала на виконання умов Договору на туристичне обслуговування проте послуг не отримала, тому виходячи із засад розумності та справедливості підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки моральна шкода в розмірі по 5 000 грн.

Outcome: partial