Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сафір Ф.О. звернувся до суду 24.02.2017 з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.10.2010 у загальному розмірі 89\~860,74 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72\~515,53 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~326,15 грн, штрафів 500 грн фіксована частина та 4\~255,27 грн процентна складова та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~600,00 грн В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 14.10.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у розмірі 10\~000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Так, для користування кредитним картковим рахунком позичальникові було видано кредитну картку із строком дії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких при укладенні договору відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 31.01.2017 виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 89\~860,74 грн та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 72\~515,53 грн, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3\~326,15 грн, штрафи 500 грн фіксована частина та 4\~255,27 грн процентна складова. Заочним рішенням від 07.06.2017 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 89\~860,74 грн, з яких: 9\~263,79 грн заборгованість за кредитом, 72\~515,53 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3\~326,15 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 4\~255,27 грн - штраф (процентна складова) та судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн (а.с. 58-59). На виконання заочного рішення суду виданий 05.10.2017 виконавчий лист №214/1216/17, який був пред`явлений до виконання у Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою державного виконавця від 25.09.2019 виконавче провадження ВП57734493 за вказаним виконавчим листом закінчене у зв`язку з смертю боржника [PERSON] (а.с. 62, 67-68). До суду 24.09.2021 звернулася [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення, яку мотивувала тим, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , а вона, його рідна сестра, є спадкоємицею померлого. Оскільки прийняте заочне рішення від 07.06.2017 впливає на її права та обов`язки як правонаступника, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази наявності у [PERSON] суми заборгованості та те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, [PERSON] просила залучити її до участі у справі в якості правонаступника відповідача, поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення від 07.06.2017 (а.с. 70-76, 77, 78-80). Ухвалою суду від 01.12.2021 заява [PERSON] про перегляд заочного рішення, задоволена. [PERSON] залучена до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача [PERSON] , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення поновлено, заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2017 скасовано, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 130-133). [PERSON] 20.04.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову та зазначила свою незгоду з поданим позовом, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів наявності такої суми заборгованості, яку банк просить стягнути, сума боргу не доведена, оскільки відсутня виписка з рахунку щодо сплачених платежів, за якими чітко видно у якій сумі та у який період [PERSON] погашав заборгованість за договором, як проводилися розрахунки штрафів та заборгованості. Також банк намагається стягнути заборгованість, що утворилась більше ніж за три роки, тому має бути застосовано наслідки спливу позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України. [PERSON] вказує, що в отриманій [PERSON] в банку кредитній картці строк дії скінчився, а нова картка ним не отримувалася, а тому він не міг користуватися у цей час коштами. У заяві позичальника від 14.10.2010 процентна ставка, кредитний ліміт, тариф обслуговування кредитної картки не зазначені, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пеня, штраф, комісія) за порушення зобов`язання відсутні, а тому вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії, штрафів та пені, на її думку, не підлягають задоволенню (а.с. 155-157). Представником позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», 06.05.2022 на адресу суду направлено уточнену позовну заяву разом з доказами направлення копії сторонам, в якій вона просить стягнути з [PERSON] , як правонаступника померлого відповідача [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.10.2010, станом на 11.08.2018 (день смерті позичальника), у загальному розмірі 294\~423,72 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, у тому числі за простроченим кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 22\~537,41 грн та пені у розмірі 262\~622,52 грн (а.с. 158-160). Користуючись своїм правом, представником позивача подано відповідь на відзив, отриманий судом 27.05.2022, в якому він зазначив, що підписавши заяву №б/н від 14.10.2010, [PERSON] зазначив, що ознайомився та погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, на підставі чого йому було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку [PERSON] отримав. З витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» чітко вбачається, що [PERSON] встановлено процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розмірі комісій та штрафів. Таким чином, при укладанні договору сторонами були оговорені усі істотні умови. Представником надано виписку з карткового рахунку, де прослідковується встановлення [PERSON] кредитний ліміт, його користування грошима, здійснення розрахунків через термінали в касах магазинів, часткове повернення коштів, що без наявності картки здійснювати неможливо. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не надано, питання про проведення судово-економічної експертизи не порушено, отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості за даним договором. У анкеті-заяві клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, умовами договору (п. 2.1.1.2.3) визначено право банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а п. 2.1.1.2.4 встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком. Представник позивача звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. У загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений в грошових одиницях. За даним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Отримані [PERSON] кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті. Враховуючи, що договір (заява) не є розірваним або припиненим, у банку відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Пунктом 2.1.1.12.6.1 умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню, розмір якої зазначається в тарифах. У подальшому, наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 розмір пені було збільшено до 50 грн, яка нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн. 19.09.2013 наказом СП-2013-6776448 внесено зміни до тарифів щодо розміру пені, а саме у разі виникнення прострочки на протязі одного місяці сплачується пеня в розмірі 50 грн, у разі виникнення прострочки другий місяць поспіль сплачується пеня у розмірі 100 грн. Сторонами у договорі узгоджено, що у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, банком нараховується штраф за формулою: 500 грн + 5% від заборгованості за кредитом., який розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг. У розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Щодо застосування строків позовної давності, представник банку зазначає, що відповідно до правил користування карткою, строк її дії вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії картки [PERSON] сплинув останнього дня липня 2016 року, а до суду з позовом банк звернувся у 22.02.2017, тобто до спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим представник просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с. 171-181). Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. у судове засідання не з`явились. Представником відповідачки подано заяву, в якій вона просить розглядати справу без її та відповідачки участі, відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] 14.10.2010 підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12). Згідно з\~даним кредитним\~договором позичальник\~отримав кредитну\~картку № [NUMBER] \~зі строком\~дії картки\~до останнього\~дня 07/2016\~року.Після\~цього перевипуск\~картки не\~здійснювався,\~що є\~свідченням припинення\~строку дії\~договору (а.с. 119). Активно користуватись кредитними коштами [PERSON] почав з 26.11.2012, що слідує з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (а.с. 9-11, 109-113). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018. До анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.10.2010, позивачем долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 14, 15-38). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 14.10.2010, станом на 31.01.2017, складається з заборгованості за\~кредитом 9\~263,79\~грн (залишок\~поточної заборгованості\~8\~633,60\~грн та\~залишок простроченої\~заборгованості 630,19\~грн),\~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом\~72\~515,53\~грн,\~заборгованість за\~пенею та\~комісією 3\~326,15\~грн,\~та штрафи\~500,00\~грн фіксована\~частина,\~4\~255,27\~грн процентна\~складова (а.с. 9-11). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про види та розмір неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором та випискою по рахунку вбачається, що [PERSON] активно почав користуватися кредитними коштами з 26.11.2012, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, збільшуючи та зменшуючи кредитний ліміт. Погашення кредитної заборгованості відповідачем востаннє мало місце 02.07.2014 в сумі 23,85 грн (а.с. 9-11, 109-113). Таким чином, позивач, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як [PERSON] , користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, яку суд вважає доведеною. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, хоча й не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по процентам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Дослідженням змісту підписаної [PERSON] анкети-заяви від 14.10.2010 судом встановлено, що відомості про погоджений сторонами розмір процентної ставки при укладенні кредитного договору відсутні. Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд також вважає неналежним доказом, оскільки він не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальникові за підписаною ним анкетою-заявою від 14.10.2010, а містить лише виклад умов використання кожної з кредитних карток за різними типами кредитування, які емітуються та обслуговуються ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що, зважаючи на відсутність у підписаній позичальником заяві відомостей щодо типу отриманої картки, не має правового значення для вирішення даного спору, у тому числі для визначення процентної ставки, діючи за кредитною карткою відповідача. Представником позивача надано відомості про внесенні змін в тарифи по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD». Однак, ні з розрахунку заборгованості, ні з виписки по рахунку, наданих банком, не вбачається застосований розмір процентів на кредитну заборгованість та період їх нарахування (а.с. 9-11, 109-113). Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, погодженої з [PERSON] при укладенні договору, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Так, у наданій до суду анкеті-заяві позичальника від 14.10.2010 не міститься положень про застосування щомісячної комісії, не визначений порядок та розмір її застосування, та відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією відповідно до розрахунку (а.с. 9-11), оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов`язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобов`язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов`язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» в сумі 3\~326,15 грн не ґрунтується на умовах кредитного договору та ст.ст. 546, 549 ЦК України, застосування яких ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні положень вказаних норм позивачем та не може враховуватись судом при вирішенні даного спору. На підставі наведеного вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з по кредитному договору б/н від 14.10.2010, укладеним з [PERSON] , заборгованості процентам за користування кредитом у розмірі 72\~515,53 грн, по пені та комісії у розмірі 3\~326,15 грн, штрафів 500,00 грн фіксована частина та 4\~255,27 грн процентна складова. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОА 183033, виданому 02.10.20219 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., вбачається, що [PERSON] , 1983 року народження, помер [INFO] , спадщину після його смерті прийняла його рідна сестра [PERSON] , у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги - матері спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини (а.с. 79). Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 25.06.2021, [PERSON] уклала шлюб 25.06.2021 з [PERSON] , про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис №259, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 80). Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього\~балансу законодавцем\~сформульовано таким\~чином,\~що спадкоємці\~боржника повинні\~відповідати за\~його зобов`язаннями\~в межах\~вартості майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Зокрема,\~за правилом\~частини першої\~статті 1282\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов`язаній\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині.При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Звертаючись з уточненою позовною заявою представник позивача вказав, що за кредитним договором №б/н від 14.10.2010, укладеним з [PERSON] , станом на 11.08.2018 (день смерті позичальника), виникла заборгованість у загальному розмірі 294\~423,72 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, у тому числі за простроченим кредитом у розмірі 9\~263,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 22\~537,41 грн та пені у розмірі 262\~622,52 грн, які він просить стягнути з [PERSON] , як правонаступника померлого відповідача [PERSON] . Як вбачається з розрахунку, наданого представником позивача до уточненої позовної заяви, банком за договором №б/н від 14.10.2010, укладеного з [PERSON] , нараховувалися прострочені відсотки та пеня станом до 01.05.2022 (а.с. 162-164). Виходячи з аналізу вимог спадкового права, слід дійти висновку, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки та неустойку тільки у тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З огляду на наведене вище, суд вважає, що з [PERSON] , як такої, що прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість спадкодавця [PERSON] за кредитним договором №б/н від 14.10.2010, що становить 9\~263,79 грн та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9\~263,79 грн. Між сторонами виник спір з приводу наявності підстав для застосування строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено [PERSON] , що стверджує, що заборгованість за кредитним договором утворилася з 2013 року, а з позовом банк звернувся в 2017 році. В свою чергу представник позивача у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення зазначив, що строк дії картки, виданої [PERSON] на підставі кредитного договору б/н від 14.10.2010, останній день 07/2016 року. Звернувшись із позовом до суду у лютому 2017 року строк позовної давності банком було дотримано. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Перевіряючи обґрунтованість доводів сторін щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що виписка з банківського рахунку позичальника, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки позичальника, всіх операцій за кредитною карткою з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок (а.с. 109-113). Судом враховується позиція Верховного Суду України відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа № 6-61цс «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Так, як слідує з заяви-анкети б/н від 14.10.2010 та довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 14.10.2010,\~зістроком дії картки до 07/16, тобто до 31.07.2016. Після цього\~перевипуск картки\~не здійснювався,\~що є\~свідченням припинення\~строку дії\~договору (а.с. 12, 119). Позовна заява до [PERSON] надійшла до суду 24.02.2017, тобто до спливу строку позовної давності. Доказів, які б свідчили про збільшення позовної давності за кредитним договором №б/н від 14.10.2010, у тому числі умови підписаної позичальником анкети-заяви, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторони скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування позичальнику процентів за користування кредитом без погодження їх ставки, у тому числі за збільшеною відсотковою ставкою, не узгодженою належним чином, пені, комісії та штрафів. Таким чином,\~суд зазначає\~про наявність\~достатніх правових\~підстав для\~стягнення з\~ [PERSON] , як\~спадкоємиці первісного\~позичальника \~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] , на користь позивача суми заборгованості за кредитом в розмірі 9\~263,79 грн, що є фактично отриманими від позивача коштами та не повернутими в обумовлений сторонами строк боржником [PERSON] . У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за недоведеністю, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок часткового відшкодування судового збору 164,96 грн, пропорційно частині задоволених вимог (10,31%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial