Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши що 12.04.2013 р. вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] у шлюбі народилася дитина - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб було припинено на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2014 року. Відповідач з 2014 року не приділяє жодної уваги у вихованні сина. Тато не цікавиться навчальними досягненнями [PERSON] та жодного разу не відвідав батьківські зібрання у КЗДО №232 ДМР, де навчається дитина. Відсутній вплив на дитину. [PERSON] не відчуває потреби захисту та любові від тата. З моменту припинення шлюбу та сімейних відносин відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться навчальними досягненнями дитини та жодного разу не відвідав батьківські збори у навчальному закладі. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. У зв`язку з чим позивач просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] [INFO] . Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року у справі № 199/5713/14-ц вирішено стягувати щомісяця з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.07.2014 року. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Однак, відповідач відмовляється виконувати рішення суду та не сплачує аліменти у визначеному розмірі, чим допустив виникнення заборгованості в розмірі 133631,94 грн. (станом на 01.09.2021 р.). Крім того, оскільки відповідач не має офіційного місця працевлаштування, визначення частки від усіх видів заробітку не є ефективним способом забезпечення виконання відповідачем обов`язку зі сплату аліментів. У зв`язку з чим, позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача суму аліментів визначену в твердій грошовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України. Просила суд змінити спосіб стягнення і розмір аліментів встановлений Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2267,07 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судових засіданнях позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, до судового засідання 09.06.2022 року позивач не з`явилась, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.04.2013 року по 29.09.2014 року, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач у часті у вихованні сина не приймає. Станом на 01.09.2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 133631,94 грн., що підтверджується довідкою Синельниківського відділу державної у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки оцінюючи докази у зазначеній справі суд дійшов висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, батько взагалі не приймає участі у вихованні сина, його не відвідує та не спілкується з ним, ухиляється від утримання дитини, має заборгованість по аліментах. Суд прийшов до висновку, що ставлення відповідача до сина є байдужим, дитиною опікується мати, перешкод з боку якої у спілкуванні відповідача з дитиною судом не встановлено. Вказані обставини дають підстави суду для позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, вказане рішення приймається в найвищих інтересах дитини. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі. Що стосується вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів суд приходить до наступного. Згідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.07.2014 року. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на теперішній час більше, чим просить позивач стягнути у твердій грошовій сумі, таким чином зміна способу стягнення аліментів приведе до погіршення становища дитини, оскільки аліменти є власністю дитини , суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про зміну розміру аліментів на дитину не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial