Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки. Також позивач є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] були подані заяви до Шостої криворізької державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та після смерті [PERSON] . 06.07.2020 державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та не є спадкоємцем за заповітом. Листом нотаріуса йому було повідомлено, що оглядом спадкової справи встановлено, що на підставі заяви іншого спадкоємця 30.06.2020 про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] . Шостою криворізької державної нотаріальної конторою заведено спадкову справу №329/2020. Разом з цим, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії прийнято не було, у зв`язку з чим, він знову звернувся до нотаріуса з заявою. 11.12.2020 нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач не є спадкоємцем за заповітом та не надав доказів щодо кола осіб, які мають обов`язкову частку згідно зі ст. 1241 ЦК України. Позивач вважає, що повідомив нотаріусу про наявність всіх спадкоємців, а про те, що він повинен надати докази щодо кола осіб, які мають право на обов`язкову частку нотаріус йому не вказав. [PERSON] зазначає, що його брат [PERSON] є пенсіонером, онко хворим, якому встановлена перша група інвалідності, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. 07.09.2020 брат надав позивачу нотаріально завірену заяву, в якій він відмовився від своєї частки спадщини на його користь. За таких обставин, враховуючи частку [PERSON] , позивач вважає, що йому належить половина частки спадкового майна, яка належала б йому у разі спадкування за законом. Таким чином, нотаріусом, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не було перевірено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та не долучено до матеріалів спадкової справи нотаріально завіреної заяви [PERSON] , згідно з якою він відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивача, що свідчить про неправомірність прийнятої ним постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд: скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. від 11.12.2020 та зобов`язати державного нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - завідувач Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Деркач Я.В. надала до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника нотаріальної контори. Також, до суду звернулись з заявами [PERSON] та [PERSON] про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Разом з цим, при ознайомленні з матеріалами справи, останні відмовились від вказаних заяв, засвідчивши свої відмови підписом. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 01.08.2017 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Ревуцькою Л.М. Також, згідно зі змісту заповіту від 30.09.2015, посвідченого секретарем виконавчого комітету виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Ревуцькою Л.М. вбачається, що [PERSON] заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,1295 га, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] . 30.06.2020 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №329/2020. 17.11.2020 донька померлої [PERSON] [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про відмову від спадщини на користь доньки померлої [PERSON] 03.11.2020 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] звернувся її син [PERSON] . Також, з матеріалів спадкової справи №329/2020 вбачається, що до Шостої криворізької державної нотаріальної контори 03.07.2020 надійшла заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. від 11.12.2020 [PERSON] , який діяв як представник [PERSON] за довіреністю, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом та не надав доказів щодо кола осіб, які мають право на обов`язкову частку згідно зі ст. 1241 ЦК України. [PERSON] вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки нотаріусом не було перевірено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та не долучено до матеріалів спадкової справи нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 07.09.2020, згідно з якою він відмовляється від своєї частки на спадщину на користь позивача. Суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах спадкової справи №329/2020 вказана заява про відмову від своєї частки на спадщину [PERSON] відсутня. За ст. 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). За змістом статті 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до статті 1241\~ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Відповідно до частини першої статті 1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на день відкриття спадщини син спадкодавця [PERSON] мав першу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №632736, яка міститься в матеріалах спадкової справи, на підставі чого мав право на обов`язкову частку в спадщині згідно зі\~статтею 1241 ЦК України. 03.11.2020 [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом, та як свідчать матеріали спадкової справи №329/2020, від своєї частки у спадщині останній не відмовлявся. Разом з цим, представник позивача [PERSON] надав до матеріалів цивільної справи заяву [PERSON] від 07.09.2020, засвідчену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенко О.І., згідно з якої вбачається, що [PERSON] , в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] надав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Справжність вказаної заяви, наданої позивачем, сторонами не оскаржувалась. Разом з цим, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови державного нотаріуса з таких підстав. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) зазначено, що право на обов`язкову частку - це\~\~суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене\~статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому, відмова від права на спадкування обов`язкової частки не може бути вчинена на користь іншої особи, оскільки принцип статті 1241\~ЦК України\~полягає в тому, що більше ніхто не має право на таку частку в спадщині. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця, непрацездатною вдовою, непрацездатними батьками та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2021 у справі №195/1990/19. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки спадкодавцем [PERSON] на майно складено заповіт від 01.08.2017 на ім`я [PERSON] та заповіт від 13.09.2015 на ім`я [PERSON] , а право на обов`язкову частку у спадщині, у разі відмови від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців, не переходить до них, оскільки це право належить виключно особам, зазначеним у\~статті 1241 ЦК України, що в свою чергу виключає право останнього відмовитися від належної йому обов`язкової частки на користь інших спадкоємців.\~\~ Тому, позивач не має право на спадкування на спірне майно після смерті [PERSON] , у зв`язку з відмовою [PERSON] від права на спадкування на його користь. Враховуючи те, що вищевказані заповіти, складені покійною [PERSON] , є правомірними та в судовому порядку не визнані недійсними, беручи до уваги безпідставність заяви [PERSON] про відмову від обов`язкової частки у спадщині на користь позивача, суд не вбачає підстав для скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. від 11.12.2020. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За приписами частини 1 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, з урахуванням відмови в задоволенні позову, а також те, що [PERSON] не сплачено судовий збір при поданні позовної заяви, з позивача на користь держави підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved