Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

В квітні 2021 року представник позивача адвокат Стрижак Є.Ю. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] борг за договорами позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 29.01.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладені договори позики, шляхом складання відповідачем наступних розписок за отримання ним коштів: - 29.01.2020 відповідачем надано розписку, відповідно до якої він отримав від позивача грошові кошти у борг у розмірі 362 480 грн. із строком повернення коштів до 30.10.2020. - 29.01.2020 відповідачем надано розписку, відповідно до якої він отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США. Строк повернення вказаної суми коштів до 30.08.2020. Умовами цього договору позики визначено, що відповідач отримав кошти від позивача на вказаний строк зі сплатою 2% на місяць від суми боргу. 2% на місяць від 20 000 доларів США = 400 доларів США. Строк нарахування процентів - з 01.02.2020р. по 31.08.2020р.(строк дії договору), тобто 7 місяців. 7 місяців х 400 доларів США = 2800 доларів CША. Отже, загальна сума коштів отриманих відповідачем в борг від позивача за 1-ю розпискою становить - 362 480, 00 грн., за 2-ю розпискою з урахуванням процентів становить - 22 800 доларів США. Факт отримання грошових коштів підтверджується вищевказаними розписками, які власноруч написані і підписані відповідачем у присутності позивача. В серпні 2021 представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій зазначив, що після подання позовної заяви до суду відповідач 23.04.2021 сплатив на рахунок [PERSON] 28 000,00 грн. і 26.06.2021 повернув борг у сумі 20 000 доларів США за розписками від 29.01.2020. Враховуючи часткове виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач зменшує розмір позовних вимог. В подальшому, в грудні 2021 року позивач сформував свої позовні вимоги та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 486 005,50 грн., які складаються з: 334 480, 00 грн. - сума основного боргу, 96 454,40 грн. - пеня, 9 677,01 грн. - 3% річних, 45 404,49 грн. - інфляційні втрати та 3 399,24 доларів США які складаються з: 2 800 доларів США - проценти за користування коштами, 599,24 доларів США - 3 % річних. Позивачем наданий розрахунок розміру боргу: За умовами розписки 1 відповідач отримав від позивача на строк до 30.10.2020 року 362 480,00 гривень. У разі несвоєчасного повернення коштів розмір пені встановлений у розмірі 2% на місяць. Розрахунок пені: За період з листопада 2020 року по березень 2021 року - 5 місяців, сума заборгованості 362 480,00 грн.: 36 248,00 грн. = 362 480,00 грн. х 0,02 х 5 місяців. За період з квітня 2021 року по грудень 2021 року - 9 місяців, сума заборгованості 334 480,00 грн. (362 480,00 грн. - 28 000,00грн.): 60 206,40 грн. = 334 480,00 грн. х 0,02 х 9 місяців. Всього сума пені за розпискою 1 складає 96 454,40 грн. (36 248,00 + 60 206,40). Розрахунок 3% річних: За період з 31.10.2020 року по 23.04.2021 року - 174 дні, сума заборгованості 362 480,00 грн.: 5 183,96 грн. = 362 480,00 грн. х 0,03/365 днів х 174 дні. За період з 23.04.2021 по 03.12.2021 - 127 днів, сума заборгованості 334 480,00 грн. (362 480,00 грн. - 28 000,00 грн.): 6 185,59 грн. = 334 480,00 грн. х 0,03/365 днів х 225 днів. Всього 3% річних за розпискою 1 складає 9 677,01 грн. (3 491,42 + 6 185,59). Розрахунок інфляційних втрат: Індекс інфляції в листопаді 2020 року склав 101,3, в грудні 2020 року - 100,9, в січні 2021 року - 101,3, в лютому 2021 року - 101,0. в березні 2021 року - 101,7, в квітні 2021 року -100,7, в травні 2021 року - 101,3, в червні 2021 року - 100,2, в липні 2021 року - 100,1, в серпні 2021 року-99,8%, в вересні 2021 року- 101,2%, в жовтні 2021 року- 100,9%, Сума з урахуванням індексу інфляції у період з листопада 2020 року по березень 2021 року: 385 510,70 грн. = 362 480,00 грн. х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,01 х 1,017. Сума інфляційних втрат за цей період складає 23 030,70 грн. = 385 510,70 грн. - 362 480,00 грн. Сума з урахуванням індексу інфляції у період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року: 356 823,79 грн. = 334 480,00 грн. х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009. Сума інфляційних втрат за цей період складає 22 343,79 грн. = 356 823,79 грн. - 334 480,00 грн. Всього інфляційні втрати за розпискою 1 складають 45 404,49 грн. (23 030,70 + 22\~343,79 грн.). За умовами розписки 2 відповідач отримав від позивача на строк до 30.08.2020 року 20 000 доларів США зі сплатою 2% на місяць від суми боргу. 2% на місяць від 20 000 доларів США = 400 доларів США. Строк нарахування процентів - з 01.02.2020р. по 30.08.2020 року (строк дії договору), тобто 7 місяців. 7 місяців х 400 доларів США = 2800 доларів США. Погашення суми основного боргу у сумі 20 000 доларів США відбулося 26.06.2021. Розрахунок 3% річних: За період з 31.08.2020 року по 25.06.2021 - 300 днів, сума заборгованості 22 800,00 доларів США: 562,19 доларів США = 22 800 доларів США х 0,03/365 днів х 300 днів. За період з 26.06.2021 по 03.12.2021 - 161 день, сума заборгованості 2 800,00 доларів США (22 800 - 20 000): 37,05 доларів США = 2 800 доларів США х 0.03 / 365 днів х 161 день. Всього 3% річних за розпискою 2 складає 599,24 доларів США (37,05 + 562,19). Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2021 в справі призначено підготовче судове засідання. Відповідачем, 20.07.2021 подано до суду відзив на позов в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, [PERSON] зазначив, що позивачка вводить суд в оману і за допомогою суду намагається збагатитися за його рахунок та стягнути з нього кошти, які він фактично не отримував. Так кредитні правовідносини між ним та позивачкою виникли раніше, ще в 2019 році. Саме в січні 2019 він отримав в борг від позивача 20 000 доларів США без будь яких вимог щодо сплати відсотків та встановлення строків повернення боргу, про що свідчить розписка від 26.01.2019. Йому терміново були потрібна значна сума коштів для оперативного лікування дружини за кордоном, про що позивачка була достовірно обізнана. В січні 2020 року через тяжку хворобу дружини він перебував у пригніченому хворобливому стані. Позивачка, скориставшись тим, що у нього був хворобливий пригнічений стан, примусила його 29.01.2020 написати іншу розписку на цю ж суму, але вже із вказівкою дати повернення коштів та виплати щомісячних відсотків в розмірі 2%. Фактично у позивача він один раз позичав 20 000 доларів США в січні 2019, що підтверджується розпискою. В 2020 році коштів від позивачки в еквіваленті 20000 доларів США він не отримував, а лише переписав розписку з іншими умовами, які вимагала написати позивачка. Розписка від 29.01.2020 написана під диктовку позивача та під її примусом. В розписці від 29.01.2020 зазначено, що ним отримані кошти в еквіваленті 20 000 доларів США, але в ній не визначена валюта грошової суми, яка має бути визначена як еквівалент іноземної валюти - доларів США. В зв`язку з цим ним 26.06.2021 повернуті позивачу саме 20 000 доларів США. Однак, згідно умов, що випливають із суті самої розписки, він повинен виплачувати позивачу щомісячно 2% за користування коштами не визначеної валюти. З цих підстав вимога щодо стягнення з нього відсотків за користування коштами в розмірі 2% - 2800 доларів США не підлягає задоволенню, оскільки в цій частині договір позики є нікчемний. Крім того, не може бути задоволена і вимога про стягнення з нього 3% річних, оскільки в розписці не визначена валюта, яку він зобов`язаний повернути. В зв`язку із зверненням [PERSON] до суду, він 26.06.2021 повернув їй борг в розмірі 20 000 доларів США, про що вона особисто написала йому розписку. На його вимогу повернути оригінал розписки від 29.01.2020 на суму 20 000 доларів США позивачка відмовилась, мотивуючи тим, що 26.06.2021 написала розписку про отримання від нього боргу в розмірі 20000 доларів США по справі № 187/536/21. Окрім цього, в квітні 2021 року позивачка була достовірно обізнана про те, що ним їй на розрахунковий рахунок перераховані кошти в рахунок погашення боргу за розпискою від 29.01.2020 в сумі 28000 гривень. З невідомих причин позивач не врахувала ці кошти під час розрахунку суми, яку вона просить стягнути з нього за рішенням суду. Позивачка не має відповідної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, не є фінансовою установою. Ці обставини дають суду підстави вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача відсотків в розмірі щомісячних 2% - 2800 доларів США та 3% річних в розмірі 421,64 доларів США залишити без задоволенню. Крім того, 29.01.2020 року на вимогу позивачки ним написана ще одна розписка про те, що він начебто отримав від неї кошти в розмірі 362 480 гривень. Фактично він не отримував від позивача кошти в розмірі 362 480 гривень. Позивачка, не дивлячись на його важке фінансове становище, ще з осені 2019 року почала вимагати від нього дострокового повернення коштів по розписці від 26.01.2019 в сумі 20000 доларів США. Скориставшись тим, що він не мав таких коштів на той час і був в хворобливому пригніченому стані через тяжку хворобу дружини, примусила його 29.01.2020 переписати попередню розписку на 20000 доларів США та написати нову іншу на цю ж суму, але вже із вказаною датою повернення та виплатою щомісячних відсотків, а також написати нову розписку на суму 362 480 грн з тих міркувань, що колись між їхніми фермерськими господарствами були фінансові стосунки і вона надає йому можливість сплатити основний борг 20000 доларів США аж до 30.08.2020. Позивачка є членом фермерського господарства «Сучкова В.В.», заснованого нею та її чоловіком. Він також займаюсь господарською діяльністю і є засновником фермерського господарства «Відродження». Між нами тривалий час існували кредитні правовідносини. Так, в період з 2015 по 2017, між ними укладалися договори позики. Кошти у позику позивачка йому надавала на визначений ними термін шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок фермерського господарства «Відродження». Позичені кошти він повертав позивачці у строки, що були обумовлені їхніми домовленостями. Між ним та позивачкою були домовленості про те, що вона надає позику шляхом перерахунку безготівкових коштів на його розрахунковий рахунок, а він в свою чергу понад повернутих безготівкових коштів, виплачує позивачці готівку щорічно в якості відсотків за користування її коштами. Кожен рік він виплачував позивачці кошти готівкою в якості процентів без будь-яких розписок та виплат додаткових процентів, пені та інфляційних збитків. Договори позики ним виконані в повному обсязі. За період з 2015-2017 p.p. він виплатив позивачці понад повернутих запозичених коштів, що були перераховані у безготівковому вигляді через банківські установи, додатково 438880 гривень готівкою. Позивачка скористалася тим, що коли тяжко захворіла дружина, йому потрібні були додаткові кошти, та примусила його 29.01.2020 написати розписку про отримання від неї суму еквівалентну 20 000 доларам США з новими умовами користування грошима та розписку про начебто отримання від неї коштів в розмірі 362 480 гривень із визначенням пені в розмірі 2%. Фактично він не отримував від позивача кошти в розмірі 362 480 гривень. Оскільки він фактично не отримував від позивачки 362 480 гривень, то і не зобов`язаний їй їх повертати, та виплачувати ще 3% річних та інфляційні збитки. На даний момент у нього скрутне матеріальне становище з огляду на великий обсяг фінансових навантажень через тяжку хворобу дружини, на лікування якої витрачаються майже всі кошти родини. Більш того, таке надмірне навантаження штрафними санкціями лише призведе до неможливості сплатити суму основного боргу, адже він може опинитися на межі банкрутства через надмірний та безпідставний тиск у вигляді додаткових видів відповідальності. Позивачем завищено розрахунок процентів за розпискою від 29.01.2020 щодо коштів в 362 480 грн. В свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив де зазначив, що твердження відповідача щодо того, що позивач повинна мати відповідну ліцензію на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта - не відповідає положенням чинного законодавства України. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що начебто обидві розписки були, написані ним під впливом тяжкої обставини - а саме, хвороби дружини. Таким чином, підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог громадянки Сучкової про стягнення грошових коштів за розписками від 29 січня 2020 року може бути виключно попереднє визнання вищезазначених боргових документів недійсними, як таких, що вчинені під впливом тяжкої обставини. При цьому відповідач з відповідним позовом не звертався і доказів таких обставин суду не надав. 03.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити стягнувши з відповідача остаточно визначені суму заборгованості за договорами позики від 29.01.2020. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечуючи проти позову стверджувала про безпідставність позовних вимог, наполягала на тому, що відповідач не підписував надані позивачем розписки та кошти за ними не отримував. В подальшому представник [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без відповідача та його представника. Проти позову заперечує. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такі ж позиції викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року за № 661/2329/16-ц, в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 січня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики, відповідно якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 362\~480 грн. зі строком повернення до 30 жовтня 2020. На підставі зазначеного договору позики [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 362\~480 грн., про що 29 січня 2020 склав розписку (а.с. 6 том 1). Крім того, вказаною розпискою визначено, що вразі несвоєчасного повернення, пеня складатиме 2 % в місяць. Судом встановлено, що відповідачем частково повернуті кошти за даною позикою, а саме 28\~000 грн. шляхом переведення коштів на рахунок позивача 23.04.2021 з вказівкою призначення платежу: «погашення заборгованості по розписці від 29 січня 2020 року» (а.с. 80 том 1). Пунктом першим частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами етапі 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положення статті 545 ЦК України визначають порядок підтвердження виконання зобов`язання. Так прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У строки, визначені умовами договору позики, тобто до 30 жовтня 2020 року, [PERSON] борг не повернув. Про вказане свідчать повне заперечення факту повернення боргу позичальником і відсутність будь-яких доказів повернення позики боржником, таких як розписки позичальника про повернення йому коштів, складення акта звірки між сторонами договору про погашення заборгованості, підтвердження здійснення грошових переводів, тощо. При цьому, судом встановлено, що відповідачем частково повернуті кошти за даною позикою, а саме 28\~000 грн. шляхом переведення коштів на рахунок позивача 23.04.2021, тобто після звернення позивача до суду. Суд критично відноситься до твердження відповідача про те, що він не отримував коштів в сумі 362 480 грн. за вказаною розпискою від 29 січня 2020 року, оскільки, як зазначалось вище, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд зауважує, що за текстом розписки, складення якої особисто відповідач не заперечує, про що вказав у відзиві на позов, [PERSON] зазначає, що кошти отримав в повному обсязі при отриманні розписки. Даний висновок відповідає правовій позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Оцінюючи твердження відповідача про складення зазначеної розписки під впливом тяжкої обставини, а саме, хвороби дружини, тяжкого фінансового становища та примушування [PERSON] до написання його даної розписки, через не повернення коштів в розмірі 20000 доларів США за попередньою розпискою від 26.01.2019 та з посиланням на попередні фінансові стосунки слід виходить з наступного. Статтею 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 березня 2014 року, за змістом частини першої статті 233 ЦК України тяжкими обставинами в розумінні цієї норми можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, загроза втратити житла тощо. Правочин, який вчинено особою від впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини; такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; зазначена норма не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають. Суд зауважує, що відповідачем не дотримано правил доказування і не надано суду жодних доказів на підтвердження існування обставин, які можна вважати тяжкими обставинами. Окремо слід зазначити, що згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином, оскільки відповідач з вимогою про визнання договору позики від 29 січня 2020 року недійним не звернувся, тому суд не надає оцінки наявності обставин, передбачених ст. 233 ЦК України, як підстави вважати вказаний договір недійсним і застосування наслідків недійсності правочину. За вказаних обставин, суд не приймає як докази надані відповідачем: розписка, складена 26.01.2019 та договори позики із розрахунком. Вказані письмові докази не відповідають ознакам належності, відносно предмету доказування в справі за позовом [PERSON] до відповідача про стягнення боргу за договорами позики від 29.01.2020 (а.с. 79, 81-84 том 1). До того ж судом встановлено, що 29 січня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики, відповідно якого [PERSON] на строк до 30.08.2020 передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 2% на місяць від суми боргу. На підставі зазначеного договору позики [PERSON] отримав грошові кошти у повному обсязі при підписанні розписки, про що 29 січня 2020 склав розписку (а.с. 7 том 1). Погашення суми основного боргу у сумі 20 000 доларів США відбулося 26.06.2021 що підтверджується розпискою позивача (а.с. 78 том. 1) та визнається сторонами провадження. Виходячи з того, що відповідачем 26.06.2021 повернуто борг за розпискою від 29 січня 2020 року саме у виді 20\~000 доларів США, суд приходить до переконання про суперечливість твердження відповідача в частині наявність невизначеності в даній розписці щодо валюти позики та валюти повернення позики і відсотків за користування нею. Отже, суд приходить до висновку, що валютою договору позики від 29 січня 2020 року та повернення позики і відсотків є саме долари США. Щодо твердження відповідача про відсутність у позивача повноважень на здійснення операцій з валютою слід зазначити наступне. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Отже, суд прийшов до переконання про існування заборгованості у [PERSON] перед [PERSON] за невиконання двох договорів позики та визначаючи її розмір суд виходить з наступного. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц вказано, що «3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).». Суд вважає безпідставним твердження відповідача, що позивачем не враховано сплачені ним 23.04.2021 28\~000 грн. так як вказана сума платежу зарахована позивачем як погашення заборгованості за договором позики, відповідно якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 362\~480 грн. Вказане зарахування відповідає валюті позики та визначеним умовам повернення боргу. Визначаючи розмір заборгованості за договорами позики, суд виходить з наступного: За договором позики відповідач 29.01.2020 отримав від позивача на строк до 30.10.2020 362 480,00 гривень. У разі несвоєчасного повернення коштів розмір пені встановлений у розмірі 2% на місяць. 23.04.2021 позивачем частково повернуто позику в розмір 28000 грн. Отже, згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором позики, наданого позивачем, з яким частково погоджується суд, загальний розмір заборгованості становить 477 911,21 грн., що включає: основну суму боргу у розмірі 334 480 грн.; пеня у розмірі 96\~454,40 грн.; три проценти річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у розмірі 9\~677,01 грн.; інфляційні витрати у розмірі 37 299,80 грн. Розрахунок пені: За період з листопада 2020 року по березень 2021 року - 5 місяців, сума заборгованості 362 480,00 грн.: 36 248,00 грн. = 362 480,00 грн. х 0,02 х 5 місяців. За період з квітня 2021 року по грудень 2021 року - 9 місяців, сума заборгованості 334 480,00 грн. (362 480,00 грн. - 28 000,00грн.): 60 206,40 грн. = 334 480,00 грн. х 0,02 х 9 місяців. Всього сума пені за вказаною розпискою складає 96 454,40 грн. (36 248,00 + 60 206,40). Розрахунок 3% річних: За період з 31.10.2020 року по 23.04.2021 року - 174 дні, сума заборгованості 362 480,00 грн.: 5 183,96 грн. = 362 480,00 грн. х 0,03/365 днів х 174 дні. За період з 23.04.2021 по 03.12.2021 - 225 днів, сума заборгованості 334 480,00 грн. (362 480,00 грн. - 28 000,00 грн.): 6 185,59 грн. = 334 480,00 грн. х 0,03/365 днів х 225 днів. Всього 3% річних за вказаною розпискою складає 11369,55 грн. (5183,96 + 6 185,59). Розрахунок інфляційних втрат: Індекс інфляції в листопаді 2020 року склав 101,3, в грудні 2020 року - 100,9, в січні 2021 року - 101,3, в лютому 2021 року - 101,0. в березні 2021 року - 101,7, в квітні 2021 року -100,7, в травні 2021 року - 101,3, в червні 2021 року - 100,2, в липні 2021 року - 100,1, в серпні 2021 року-99,8%, в вересні 2021 року- 101,2%, в жовтні 2021 року- 100,9%, Сума з урахуванням індексу інфляції у період з листопада 2020 року по березень 2021 року: 385 510,70 грн. = 362 480,00 грн. х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,01 х 1,017. Сума інфляційних втрат за цей період складає 23 030,70 грн. = 385 510,70 грн. - 362 480,00 грн. Сума з урахуванням індексу інфляції у період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року: 348749,10 грн. = 334 480,00 грн. х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009. Сума інфляційних втрат за цей період складає 14269,10 грн. = 356 823,79 грн. - 334 480,00 грн. Всього інфляційні втрати за вказаною розпискою складають 37 299,80 грн. (23 030,70 + 14 269,10 грн.). При цьому, визначаючи загальний розмір заборгованості,

Outcome: partial