Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що у 1998 році вони з відповідачем розлучились, а у 2000 році вона самостійно придбала вказане житло. У 2007 році на прохання відповідача останній був зареєстрований у помешканні, проте в будинку не проживає, не зберігає свої речі, не бере участі в утриманні майна, самостійно знятися з реєстрації відмовляється, фактично проживає в м.Ковелі. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості отримати субсидію і розпорядитись нерухомим майном на власний розсуд, тому позивач в порядку захисту права власності просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався правом подати відзив на позов. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 29.11.2021. 30.12.2021 відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, під час направлення секретарем судового засідання повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, просили задовольнити позовні вимоги, проводити розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] , повідомлений про судовий розгляд в телефонному режимі, в судове засідання не з`явився. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24.12.1998, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Ковельським районним відділом реєстрації актів цивільного стану у Волинській області. Згідно з договором купівлі-продажу від 26.06.2000, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Дудою Л.В., позивач [PERSON] набула у приватну власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до здійснених записів у будинковій книзі на будинок [ADDRESS] , право власності позивача за вказаним договором зареєстровано Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26.06.2000. 02.01.2007 відповідач [PERSON] зареєстрований на проживання у цьому будинку. За повідомленням підрозділу УДМС України у Волинській області від 07.12.2021, наданим суду на запит у ході відкриття провадження у даній цивільній справі, відповідач [PERSON] , дійсно з 02.01.2007 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги підлягають до задоволення. У цій справі встановлено, що на час реєстрації постійного місця проживання у житлі, що належить на праві особистої власності позивачу, відповідач не був членом сім`ї позивача. Також відповідач не проживав у спірному будинку до набуття позивачем права власності. За таких умов між сторонами фактично склались відносини щодо найму житла. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відносини щодо найму житла врегульовані статтями 158 -170 ЖК України, за змістом яких: Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму (ст.158 ЖК). Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку (ст.159 ЖК). Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (ст.162 ЖК). У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу(ч.1 ст.163 ЖК). У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ч.2 ст.167 ЖК). Позивач, як підставу позову зазначає відсутність відповідача тривалий час (більше десяти років) за місцем реєстрації. За положеннями частин першої - другої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що відповідач понад десять років не проживає у спірному будинку, не користується ним. Належних і допустимих доказів того, що відповідач залишив житло вимушено, про наявність перешкод для проживання, у матеріалах справи немає. Позивач є одноосібним власником спірного житла. Відповідач не надав суду доказів на спростування доказів позивача. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. За змістом статей 317, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням наведеного, право позивача як власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на житло. Щодо судових витрат. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved