Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року в розмірі 93 381 грн. 41 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 933 грн. 81 коп. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNGBR003210058 від 06.08.2014 року у розмірі 93 381 грн. 41 коп. (дев`яносто три тисячі триста вісімдесят одна гривня та сорок одна копійка) у тому числі: заборгованість за кредитом - 2 078,84 грн. (дві тисячі сімдесят вісім гривень та вісімдесят чотири копійки); заборгованість по процентам за користування кредитом - 23 937,78 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень та сімдесят вісім копійок); пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 67 364,79 грн. (шістдесят сім тисяч триста шістдесят чотири гривні та сімдесят дев`ять копійок); стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 933 грн. 81 коп. (дев`ятсот тридцять три гривні та вісімдесят одна копійка). (а.с.38). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетрвоської області від 16 лютого 2022 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі №175/3028/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено; заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по цивільній справі №175/3028/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду в судове засідання(Т.1 а.с.61-62). Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.7). Представник відповідачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим між сторонами було укладено кредитний договір № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на новий рахунок № [NUMBER] ЧП [PERSON] на строк по 07 серпня 2006 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 3778 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2,50% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 4% від суми виданого кредиту початково в момент надання кредиту плюс сума , яка розрахована відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 02 липня 2015 року становить 93 381, 41 грн., та складається з: заборгованості за кредитом - 2 078,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 23 937,78 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 67 364,79 грн. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року Банк зобов`язався надати позичальнику, [PERSON] , кредитні кошти шляхом перерахування на новий рахунок № [NUMBER] ЧП [PERSON] на строк по 07 серпня 2006 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 3778 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2,50% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 4% від суми виданого кредиту початково в момент надання кредиту плюс сума , яка розрахована відповідно до п.3.10.(а.с.6) Пунктом 2.2.9 вищевказаного договору позичальник, [PERSON] , зобов`язалася повністю повернути кредит до дати, зазначеної в п.1.1 даного Договору(а.с.6), тобто в строк до 07 серпня 2006 року включно. Відповідачка [PERSON] в заяві про перегляд заочного рішення заявила клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки дія кредитного договору закінчилася згідно п.1.1. 07 серпня 2006 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦПК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року - 28 липня 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 02 липня 2015 року, тобто після спливу трирічного строку з часу спливу терміну дії кредитного договору № DNGBR003210058 від 06 серпня 2004 року, а саме 07 серпня 2006 року. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2018 року в справі № 204/3294/14-ц. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, пов`язаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Детально проаналізувавши, перевіривши причини пропуску строку звернення до суду, встановлені ст. 257 ЦК України, не вбачає їх поважності, а тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, необхідно відмовити в зв`язку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed