Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін позиція позивача [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Згідно даних будинкової книги у вказаному будинку зареєстрована відповідач - донька позивачки [PERSON] , проте вона не проживає за адресою реєстрації, платежі за надані комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла не бере участі, її особистих речей у будинку немає і взагалі житлом не цікавиться. Відповідачка у 1987 році виїхала з будинку у зв`язку з працевлаштуванням за межі України, там і проживає. 26.04.2021 року комісією в складі представників Гайворонської міської ради складено акт обстеження житлово-комунальних умов, яким підтверджено, що відповідач зареєстрований, але фактично не проживає в даній квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідача у даному житловому будинку, вона позбавлена права повноцінно користуватися власним будинком, отримати субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі наведеного та відповідно до ст.\~405\~ЦК України просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком. позиція відповідача Відповідачка правом подати відзив не скористалась. Подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, повідомила, що має інше місце проживання в [ADDRESS] та не заперечує проти задоволення позову. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою від 16.05.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків які 18.05.2022 усунено. Ухвалою від 18.05.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 09.06.2022 відкладено підготовче судове засідання. 23.06.2022 від відповідачки надійшла письмова заява, в якій вона позовні вимоги визнала, до якої долучено копію паспорта громадянина російської федерації [PERSON] з відміткою про реєстрацію місця проживання. 23.06.2022 від позивачки надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд прийняти судове рішення в підготовчому судовому засіданні та не допитувати свідків, про виклик яких вона заявляла клопотання. 23.06.2022 проведено розгляд справи по суті за відсутності сторін відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України на підставі наявних в суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Статтями 316, 317, 319, 391\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст.\~156\~ЖК Української\~РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , який вона набула у власність на підставі Договору купівлі-продажу від 27.02.1992 року, зареєстрованого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Линюк Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 374 (а.с. 6). Відповідно до даних будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрована з 17.07.2013 на підставі посвідки на постійне проживання (а.с.9- 12). 26.04.2021 року комісією в складі представників Гайворонської міської ради складено акт обстеження житлово-комунальних умов, яким підтверджено, що відповідачка зареєстрована, але не проживає в даній квартирі з 1987 року (а.с. 7-8). Відповідачка [PERSON] у поданій письмовій заяві, в якій позов визнала, визнала також обставини, що вона має інше місце постійне проживання в [ADDRESS] . Що підтвердила долученою до заяви копією паспорта громадянина російської федерації № [NUMBER] з відміткою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою з 25.03.2021. Враховуючи, що відповідачка визнала позов повністю, підтвердила, що вона має інше постійне місце проживання, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить переконання, що такий підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що підстав для неприйняття визнання відповідачкою позову не встановлено, а також положення таких норм Закону: Згідно ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст.\~82\~ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Тому суд доходить переконання, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи наявна квитанція № 0.0.2535950497.1 від 06.05.2022 про сплату [PERSON] 992,40 грн судового збору, отримувач платежу ГУК в Кіровоградській області ТГ м. Гайворон. На підставі ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачкою позову до ухвалення рішення 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем підлягає поверненню йому ((992,40 /2=496,20 грн). На підставі статей 56, 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved