Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , співвласниками даної квартири є [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованими у вищевказаній квартирі є [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що [PERSON] не проживає в цьому житловому приміщенні з 2004 року, тобто понад 16 років, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, на даний час позивачу не відомо де перебуває чи проживає відповідач, оскільки вони не підтримують жодних зв`язків вже більше 16 років. Зазначає також, що перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Враховуючи вищевикладене, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. В матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи без його участі та не заперечення щодо винесення заочного рішення суду. Окрім цього, від третіх осіб також надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, враховуючи наступне. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 13.12.1996 року. Як вбачається з вищевказаного свідоцтва відповідач права власності в даній квартирі не має. Відповідно до довідки №1804 від 02.12.2021 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . З актів комісії в складі працівників ЛКП "Магістральне" №366 від 27.09.2021 року, №454 від 18.10.2021 року, №495 від 01.11.2021 року [PERSON] , 1999 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає з 2004 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] упродовж тривалого часу. Згідно з ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Також, судом не здобуто доказів того, що існують обставини для збереження за відповідачем права користування спірною житловою площею. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] згідно ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації, не проживає понад один рік в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності, судом не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування квартирою і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні законних прав, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved