Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. Позивач просить суд визнати недійсним договір в простій письмовій формі про поділ майна подружжя від 20.02.2015 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про поділ майна подружжя. Предметом вищезазначеного договору відповідно до п. 2 було рухоме майно, а саме: 1.Телевізор чорного кольору JVC 3d-PHONIC -1 шт.; 2. Журнальний стіл скляний - 1 шт.; 3. Колонки акустичні - 2 шт.; 4. Колонки акустичні коричневого кольору MBQVART- 2 шт.; 5. Шафа для посуду бежевого кольору - 1 шт.; 6. Комод бежевого кольору - 1 шт.; 7. Крісло блакитного кольору - 1 шт.; 8. Диван блакитного кольору - 2 піт.; 9. Шафа-купе дзеркальна - 1 шт.; 10. \~ \~ \~ \~Телевізор (плазмовий) Самсунг чорного кольору - 1 шт.; 11. Тумба під телевізор коричневого кольору - 1 шт.; 12. Кондиціонер LG білого кольору - 1 шт.; 13. Шафа-купе трьохстулковий коричневого кольору - 1 шт.; 14. Шафа бежевого кольору - 2 шт.; 15. Диван шкіряний коричневого кольору -1 шт.; 16. Крісло шкіряне коричневого кольору - 2 шт.; 17. Диван білого кольору - 1 шт.; 18. Журнальний стіл світлокоричневого кольору -1 шт.; 19. Стул з кожезамінника темнокоричневого кольору - 4 шт.; 20. Варна стійка металева - 1 шт.; 21. \~ \~ \~ \~Стул для бару металевий - 2 шт.; 22. Микрохвильова піч Samsung - 1 шт.; 23 .Кухонна шафа навесна світлокоричневого кольору - 1 шт.; 24. Кухонна тумба навесна світлокоричневого кольору 6 шт.; 25. Кухонна мойка -1 шт.; 26. \~ \~ \~ \~Тренажор марки HОUSEFIT-1 шт.; 27. Шафа для посуду світлокоричневого кольору -1 шт.; 28. Навісна полка для посуду -1 шт.; 29. Шафа купе з дзеркалом -1 шт.;30. \~ \~ \~ \~Пральна машина марки BOSH - 1 шт.; 31 .Машина для приготування кави -1 шт. Відповідно до п. 3 Договору про поділ майна подружжя від 20.02.2015 року вартість майна склала 67452,00 грн. Позивач вважає, що вищезазначений договір є недійсним у зв`язку з тим, що на час укладення оспорюваного договору, майно мало більшу вартість ніж вказано в договорі, а тому вона не погоджується з вартістю майна та розміром грошової компенсації. Укладений договір не відповідає внутрішній волі позивача. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив відповідно до якого він зазначив, що домовленість між ним та [PERSON] , обумовлена сума вартості майна, яке фактично було поділене та перейшло у його особисту власність, була частинами сплачена [PERSON] у повному обсязі протягом лютого 2015 року по лютий 2017 року. Враховуючи, що увесь цей період часу вони перебували у шлюбі та мешкали разом, мали довірительні стосунки один з одним, будь-яке документальне підтвердження сплати [PERSON] зазначеної грошової суми у відповідача відсутні, оскільки такі документи (розписки, квитанції тощо) не складались, грошові кошти передавались особисто [PERSON] в руки. Як випливає зі змісту позовної заяви, підставою для визнання зазначеного договору поділу майна подружжя від 20.02.2015 року, є непогодження із вартістю такого майна, яку позивач вже фактично отримала. Належним майном відповідач розпорядився на власний розсуд. Відсутність з боку позивача будь-яких вимог щодо зазначеного майна, в черговий раз свідчить про прийняття позивачем умов договору та обумовленої грошової компенсації. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона визнає що відповідно до домовленості між нею та [PERSON] , обумовлена сума вартості майна, яке було поділене, дійсно була частинами сплачена позивачу у повному обсязі протягом лютого 2015 року по лютий 2017 року. Позивач підтверджує твердження Відповідача про те, що увесь зазначений період часу вони перебували у шлюбі та мешкали разом, мали довірительні стосунки один з одним тому будь-яке документальне підтвердження сплати зазначеної грошової суми не надавали. Проте внаслідок погіршення сімейних стосунків в 2018 році, позивач вирішила проаналізувати умови зазначеного договору в частині вартості розділеного майна та прийшла до висновку, що вартість зазначеного майна, а відтак і грошова компенсація за майно на її користь має бути значно більшою. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не з`явилась. Надавала заяву від 14.04.2022 р. про розгляд справи за відсутності позивач. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду не з`явився. Надав заяву від 30.06.2022 р. про розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріал справи прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження його вимог надано наступні докази: 1) Договір про поділ майна подружжя від 20.02.2015 р. укладений у простій письмовій формі, сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] ; 2) Копія свідоцтва про шлюб виданого повторно серія [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.03.2008 р.; 3) Копія паспорта громадянина України та копія ІПН видане на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. За змістом ч. 8 ст.43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника). Разом з тим, порядок засвідчення копій документів визначений п.5.26 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163- 2020), відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають наступні елементи: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Згідно з висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного суду від 11.07.2018 у справі №904/8549/17, неналежним чином засвідчені документи є недопустимими доказами у справі. Дослідивши заяву та надані до неї документи суд зауважує, що заява не підписана, а також жоден із документів наданих в ксерокопіях не містить належного засвідчення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд має сумніви щодо достовірності копій зазначених письмових доказів та у їх наявності у позивача, оскільки надані позивачем копії не засвідчено, а наявність цих доказів прямо стосується предмету доказування. Вказані докази є предметом спору у даній справі і підлягають обов`язковому дослідженню судом з метою перевірки їх законності та обґрунтованості. Суд неодноразово викликав у судові засідання сторони, але вони розпорядилися своїми процесуальними правами на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, те що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, суд не може прийняти докази як допустимі. Таким чином суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а тому відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed