Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідачка), в якій просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, виданого [PERSON] , та визнати за її неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що з [PERSON] вона уклала шлюб 08.12.2006, а 22.07.2009 шлюб був розірваний. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. [INFO] померла мати чоловіка [PERSON] , а у 2009 помер батько колишнього чоловіка [PERSON] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який разом зі своїми батьками проживав у власному будинку по [ADDRESS] . Цей будинок батьки чоловіка придбали відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.1989, зареєстрованого у Жидачівській державній нотаріальній конторі за реєстровим №1044. Після смерті матері чоловіка, [PERSON] відповідачка, яка є рідною сестрою її чоловіка, забрала правовстановлюючі документи на будинок і в даний час позивачка не може оформити спадщину після смерті батька дитини [PERSON] . Спадковий будинок був придбаний батьками чоловіка у 1989 році і є спільною сумісною власністю подружжя. Її колишній чоловік та його батько після того як відповідачка викрала документи на будинок зверталися до поліції, де заведена справа. Їй відомо, що відповідачка звернулася до Ходорівської нотаріальної контори, де заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . Оскільки будинок являється спільною сумісною власністю подружжя, батьків чоловіка, то кожному з них належало по Ѕ частині цього будинку. Так як батько чоловіка і її колишній чоловік проживали разом з матір`ю на день її смерті, то вони фактично прийняли спадщину, хоча не зверталися за її оформленням. Після смерті батька відповідачка не зверталася за оформленням спадщини, а [PERSON] проживав з батьком на час його смерті і фактично прийняв спадщину. Таким чином, батькові її дитини, [PERSON] належить 5/6 частин у спадковому майні. Постановою Жидачівської нотаріальної контори за №787/02-31 від 14.12.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва після смерті батька дитини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Представник позивачки позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що спірний будинок був придбаний [PERSON] у період перебування у шлюбі з [PERSON] , тому цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Чоловік [PERSON] та син [PERSON] постійно проживали у вказаному будинку, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] та мають право на частку у спадковому майні. [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини у Ходорівську ДНК 28.01.2008. Однак у матеріалах справи відсутні відомості про нотаріуса, який отримав заяву. Також, така заява подана не на спеціальному бланку. У подальшому, [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про прийняття спадщини до Жидачівської ДНК, таким чином спадкова справа була заведена двічі. Державним нотаріусом Жидачівської ДНК грубо порушено законодавство про нотаріат, оскільки ним не зроблено запитів щодо встановлення наявності спадкоємців, не перевірено наявність спадкового майна та обставину його придбання, не взято до уваги проживання батька та сина з спадкодавцем. Станом на 28.01.2008 спадкова справа не заводилась. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явився, однак у поданих нею заявах позов не визнала, зазначила, що є єдиною спадкоємицею належного її матері [PERSON] майна. Мати склала на її ім`я заповіт на весь будинок і за життя його не змінювала. Вона прийняла спадщину. Позивачка та її дитина не претендують на спадкове майно. Заяви, клопотання учасників справи. Позивачкою подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.71, 86). Представником позивачки подано заяву про допуск його до участі у справі у якості представника позивачки та відкладення розгляду справи (а.с.79), клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану (а.с.92), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.110). Відповідачкою подано заяви-пояснення по справі (а.с.40, 48), заяву про не визнання позову (а.с.53), заяву про долучення документів та незаперечення проти відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою позивачки (а.с.60). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.35-36). Ухвалою підготовчого засідання від 19.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45-46). Ухвалами судового засідання від 02.11.2021, 22.03.2022, 16.05.2022 відкладено розгляд справи (а.с.64, 87, 93). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/280/21 позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] (а.с.76, 96, 105). Ухвалою судового засідання від 21.06.2022 витребувано із Жидачівської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.100, 102-103). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.12.2018, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28.05.1977 у Великоглібовицькій сільській раді Перемишлянського району Львівської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.22). Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.06.1989, зареєстрованого в реєстрі за №1044, посвідчений державним нотаріусом Жидачівської ДНК, [PERSON] продав, а [PERSON] купила цілий житловий будинок разом з господарськими будівлями у [ADDRESS] (а.с.125-126). Згідно з технічним паспортом від 26.12.2018, в [ADDRESS] розташований житловий будинок загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. (а.с.13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149583166, сформованого 14.12.2018, право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, реєстр 1044, 13.06.1989 Жидачівська держнотконтора, зареєстроване за [PERSON] (а.с.18, 128-129, 130). [PERSON] 11.10.2001 склала заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, шо буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] (а.с.61, 120). [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 09.05.2007 (а.с.9). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 14.12.2018 встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області (а.с.20). 28.01.2008 зведена спадкова справа №25/2008 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.111-133). Матеріали цієї спадкової справи, окрім іншого, містять: заяву [PERSON] від 28.01.2008, подану державному нотаріусу Ходорівської державної контори про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] (а.с.112); заяву [PERSON] 10.06.2019 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.113); свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] (а.с.114, 115); витяги зі спадкового реєстру та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно з якими станом на 28.01.2008 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась; у реєстрі під номером [NUMBER] зареєстрований заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 11.10.2001 та зареєстрований у реєстрі за №1412; 28.01.2008 у Ходорівській ДНК зареєстровано спадкову справу №25, спадкодавець: [PERSON] (а.с.116, 117, 118, 119); оригінал заповіту від 11.10.2001, зареєстрованого у реєстрі за №1412, у якому [PERSON] зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно дочці [PERSON] (а.с.120); довідки Ходорівської міської ради від 19.08.2010 та КП «Ходорівське УКГ» від 14.01.2019, за змістом яких на день смерті разом з [PERSON] у [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] чоловік, [PERSON] син (а.с.121, 122); оригінал договору купівлі-продажу від 30.06.1989, зареєстрований у реєстрі за №1044 (а.с.125-126); витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.05.2008, відповідно до якого право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а.с.127); інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149583166, сформована 14.06.2019, згідно з якою право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, реєстр 1044, 13.06.1989 Жидачівська держнотконтора, зареєстроване за [PERSON] (а.с.128-129, 130); Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.07.2009 у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.07.2009 (а.с.10). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 20.12.2018, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області (а.с.21). Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.07.2019 та лікарського свідоцтва про смерть № 58/2018 від 14.06.2018, [PERSON] помер [INFO] (а.с.11, 49). Постановою Жидачівської ДНК від 14.12.2018 [PERSON] , що діє від імені малолітньої дочки [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька її дочки [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.14). Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019, зареєстрованим у реєстрі за №797, спадкоємцем зазначено в заповіті майна [PERSON] є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.63). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2019 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №222455537, сформованого 02.09.2020, право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано 14.06.2019 Жидачівською державною нотаріальною конторою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 797, виданого 14.06.2019, за [PERSON] (а.с.17, 62). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявностю, на думку позивачки, права у її дочки на спадкування частини житлового будинку, належного її батькові, та незаконністю видачі на ім`я відповідачки свідоцтва право на спадщину за заповітом на цей житловий будинок у цілому. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Кодекс про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України). Так,\~за змістом\~статті 15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до приписів частини 1 статті 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина 1, 2 статті 1236 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень статі 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Нормою статті 22 КпШС України (яка діяла на час купівлі спірного житлового будинку) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] був придбаний [PERSON] у період перебування у шлюбі з [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу 30.06.1989. Право приватної власності на цей будинок було зареєстроване за [PERSON] . За життя [PERSON] 11.10.2001 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй майно заповіла дочці [PERSON] . Чоловік [PERSON] [PERSON] та її син [PERSON] були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] до момент смерті останньої [INFO] . Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] 28.01.2008 подала до Ходорівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 14.06.2019 державний нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори видав на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким спадщина складається з житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Сторона позивачки, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на належність спірного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] як подружжю на праві спільної сумісної власності; успадкування майна [PERSON] її чоловіком та сином у порядку спадкування за законом; успадкування після смерті [PERSON] належної йому частини будинку його сином [PERSON] ; подальше успадкування після смерті [PERSON] цієї частини будинку його дочкою [PERSON] ; порушення державним нотаріусом законодавства про нотаріат при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Водночас, відповідачка, аргументуючи необґрунтованість поданого позову, покликається на складення [PERSON] на її ім`я заповіту на все належне їй майно та прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає таке. На час придбання 30.06.1989 [PERSON] житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу, діяла норма статті 22 КпШС України, за змістом якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. З огляду на викладене, суд погоджується з аргументами сторони позивачки про те, що спірний житловий будинок належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя, не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Суд зауважує, що конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя і тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] чи [PERSON] ставили під сумнів спільність набутого ними за час шлюбу спірного житлового будинку, а також наявність у [PERSON] заперечень щодо реєстрації права власності на цей будинок за [PERSON] . Водночас, суд вважає помилковими аргументи сторони позивачки щодо спадкування [PERSON] та [PERSON] майна після смерті [PERSON] за законом виходячи з такого. Нормами статей 1217 та 1223 ЦК України встановлено види спадкування (за заповітом або за законом) та послідовність спадкування. Так, спочатку право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. І лише за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла дочці [PERSON] . Остання у встановлений законом шестимісячний строк подала до уповноваженої особи за місцем відкриття спадщини державного нотаріусу Ходорівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чим засвідчила бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Покликання сторони позивачки щодо написання такої заяви не на спеціальному бланку, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки законодавець покладає на спадкоємця обов`язок подати нотаріусу (або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування) заяву про прийняття спадщини, при цьому обов`язку подання такої заяви лише на спеціальному бланку вимоги не ставить. Наявність заяви [PERSON] у матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , уповноваженим органом та подання такої у межах встановленого законом строку, є достатнім для висновку про належне прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] . Аргументи сторони позивачки щодо порушення державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори законодавства про нотаріат, суд вважає необґрунтованими та голослівними, на підтвердження таких суду не надано і судом не здобуто жодного належного та допустимого доказу. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.06.2019 видане уповноваженою особою у межах його повноважень на підставі зібраних ним документів. Також, суд вважає необґрунтованими аргументи сторони позивачки щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] мотивуючи тим, що останній постійно проживав разом з батьком на час відкриття спадщини. Такі аргументи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні жодними фактичними даними. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Обставина прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не підтверджена жодними належними, допустимим та достатніми доказами, а відтак є недоведеною стороною позивачки, яка на неї покликалася. З огляду на недоведеність стороною позивачки факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , відсутні підстави вважати, що [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на частину належного [PERSON] спірного житлового будинку. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, однак стороною позивачки не доведено належність [PERSON] частини (Ѕ) спірного житлового будинку, відтак суд доходить переконання, що право [PERSON] на спадкування не порушено, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати підлягають залишенню за позивачкою. На підставі статей 15, 16, 1216-1218, 1222, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1301 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed