Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

11 жовтня 2019 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі позивач, ТОВ «Веллфін») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~76870\~від 28\~вересня 2016\~рокувідповідач отримав позику у розмірі 1\~200,00 грн. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 08 жовтня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 49 935,00 грн., в тому числі: 1\~200,00 грн. основний борг, 25\~201,20 грн. заборгованість за відсотками, 23\~533,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками. З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 49 935,00 грн. за кредитним договором № 76870 від 28 вересня 2016 року та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 1 лютого 2022 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2020 року у цивільній справі №161/17333/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано; призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не прибув, але у позові просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач окремого письмового відзиву на позов не подав. У письмовій заяві від 13 червня 2022 року просить розгляд справи проводити за його відсутності та врахувати його позицію, яка викладена у заяві про перегляд заочного рішення. У цій заяві відповідач звертав увагу суду на несправедливість та нікчемність п.1.5 укладеного договору позики, а саме - в частині нарахування відсотків. Вважав їх завищеними. Також відповідач не оспорював факт укладення договору та отримання грошових коштів за ним. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного\~договору №\~76870\~від 28\~вересня 2016\~рокувідповідач отримав позику у розмірі 1\~200,00 грн. (а.с. 34-42). За умовами цього договору, позика надавалася на 15 днів (п.1.3). Нарахування процентів за користування позикою проводилося у відповідності до таких умов: 1) 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 2) 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня, в межах строку, зазначеного в п.1.2 цього Договору; 3) 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п.1.5) Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 08 жовтня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 49 935,00 грн., в тому числі: 1\~200,00 грн. основний борг, 25\~201,20 грн. заборгованість за відсотками, 23\~533,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.43). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1\~200,00 грн. є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування позикою, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку позики, тобто з 29 вересня 2016 року по 13 жовтня 2016 року. Починаючи з 14 жовтня 2016 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період з 29 вересня 2016 року по 13 жовтня 2016 року, які суд розраховує таким чином, беручи до уваги положення п.1.5 укладеного між сторонами договору: 1) за перший день користування позикою відсотки становлять 30 грн; 2) за період з 30 вересня 2016 року по 13 жовтня 2016 року відсотки становлять 319,20 грн. (1\~200 х 14 х 1,9) / 100). Всього до стягнення підлягає 349,20 грн. відсотків. Позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, позивач не заявляв, а суд не має права виходити за межі предмету та підстав позову. У зв`язку з чим у задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків слід відмовити. Що стосується доводів відповідача про незаконність п.1.5. укладеного між сторонами договору, то суд зазначає, що позовних вимог про визнання недійсним цього положення договору не заявлено, а підстав вважати його недійсним в силу закону (нікчемним), суд не вбачає. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 58,40 грн. (1\~921,00 х (1 519,2 / 49\~935,00). На підставі наведеного та

Outcome: partial