Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 18.08.2012 року між сторонами був укладений шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис № 735. Від шлюбу сторони мають 2-х малолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Головною причиною припинення шлюбних відносин слугувало несумісність характерів та поглядів на життя. Позивач вказує, що обопільної домовленості відносно утримання дітей між сторонами не досягнуто, відповідач самоусунувся від обов`язку їх утримувати, разом з тим має у власності рухоме та нерухоме майно, є самозайнятою особою з високим рівнем доходу близько 62 000 грн. на місяць, а відтак позивач просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог шлюб розірвати та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 30 000 грн. з 01.06.2021 року і до 30.11.2021 року включно; у розмірі 35 000 грн. з 01.12.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно. Окрім того позивач вказує, що на даний час діти проживають разом з позивачем у квартирі площею 120,7 м2 за адресою: [ADDRESS] з ремонтом, обладнаною необхідною побутовою технікою, із наявним гарячим та холодним водопостачанням, двома санвузлами, окремими кімнатами, дитячим спортивним куточком. Вказує, що для дітей подальше підтримання таких умов проживання є необхідним, а їх позбавлення, разом з наявним психологічним навантаженням у зв`язку із розлученням батьків може негативно вплинути на дітей. Позивач зазначає, що її матеріальний стан дозволяє забезпечувати як фізичний так і культурний розвиток дітей. Враховуючи вище наведене, також просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Окрім того позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 9 816 грн. 00 коп. та в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, просила надати строк протягом 5 днів після ухвалення рішення суду для надання доказів на підтвердження розміру фактичних судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 28.05.2021 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 03.06.2022 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. 15.07.2021 р. позивач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд задовольнити позовну вимогу про розірвання шлюбу, задовольнити частково позовну вимогу про стягнення аліментів на дітей в розмірі 5000 грн., які стягувати з відповідача на користь позивача з 01.07.2021 року у зв`язку з добровільною оплатою ним аліментів в період з 25-31 травня 2021 та з 01-30 квітня 2021 року; в задоволенні позовної вимоги про визначення місце проживання дітей просив відмовити. В мотивування поданого відзиву зазначає, що в своїй позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей та матеріальної допомоги добровільно не надає, але це не відповідає дійсності, оскільки на теперішній час він має можливість і бажання сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видій його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви, або в розмірі 5000 грн. відповідно з урахуванням оплачених ним аліментів на теперішній час. Вказує, що в червні 2021 року ним було сплачено аліменти на утримання дітей в розмірі 5025 грн.13 коп. Окрім того зазначає, що він є фізичною особою підприємцем та отримує дохід близько 15 000 грн. щомісячно. Відносно роботи в айті компанії вказує, що проходив там стажування, яке не оплачувалось. Відносно вимоги про визначення місця проживання дітей вважає її безпідставною, оскільки між сторонами відсутній спір з даного приводу, так як відповідач не заперечував та не заперечує щодо проживання дітей з матір`ю. Відповідач розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. вважає необґрунтованим з посиланням на те, що позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в мережі Інтернет коштує близько 1000 грн. 22.11.2021 року відповідачем подано до суду пояснення в яких останній вказав, що він постійно та добровільно сплачував та продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви позивачем про стягнення аліментів в розмірі більше 5000 грн. Зазначає, що питання щодо визначення місця проживання дітей розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дитини Оболонського району м.Києва 18.11.2021 р. на засіданні якого даним органом позивачу було відмовлено у визначенні місця проживання дітей з мотивів відсутності спору між батьками з даного приводу. 13.12.2021 року на адресу суду надійшли заперечення представника позивача на пояснення відповідача від 22.11.2021 р., з яких вбачається, що твердження відповідача про те, що виплачена сума у розмірі 5025 грн. 13 коп. складає 1/3 від його заробітку не відповідає дійсності, а свій реальний заробіток (суму доходу) відповідач приховує з метою ухилення від сплати аліментів у належному розмірі. Відносно вимоги про визначення місця проживання дітей вказує, що без рішення суду про визначення місця проживання дітей або висновку органу опіки та піклування, яким підтверджено їх місце проживання, для тимчасового виїзду дітей за кордон необхідна згода їх батька - [PERSON] , проте, відповідач зловживаючи своїми правами вимагаючи від позивача відмовитись від своїх позовних вимог, не надає позивачу згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач з представником у судовому засіданні позовну вимогу відносно розірвання шлюбу визнали в повному обсязі, визнали частково позовну вимогу про стягнення аліментів та заперечували у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дітей. Уповноважений представник третьої особи в судове засідання, не з`явився про розгляд справи повідомлявся належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають 2-х малолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.03.2018 року (а.с.35) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.01.2016 року. (а.с.36) Спільне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки та не підтримують подружні стосунки, втратили почуття любові та поваги один до одного. Головною причиною припинення шлюбних відносин слугувало несумісність характерів та поглядів на життя. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб підлягає розірванню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Окрім того, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру стягнення аліментів відповідач посилався на те, що розмір його щомісячного доходу складає близько 15000 грн., а відтак має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в сумі 5000 грн. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач повідомив суду, що має у власності автомобіль марки «БМВ», 2010 року випуску, та, як пояснював, за час перебування у шлюбі сторонами було придбано дві квартири у 2014 році за 80 000 доларів США та в 2015 році за 120 000 доларів США. Вказані обставини, на думку суду свідчать про те, що офіційний розмір доходів відповідача не співпадає з розміром його витрат. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей дійсної участі батьків у їх утриманні, беручи до уваги матеріальний стан сторін, та з урахуванням того, що відповідач приймає участь у матеріальному утриманні дітей, що не спростовано позивачем разом з тим на думку суду в недостатньому обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 26.05.2021 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також враховуючи матеріальне забезпечення дітей та їх стиль та рівень життя, який їм забезпечували батьки з моменту народження. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, в ході судового розгляду не встановлено. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Натомість, у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дітей суд вважає за доцільне відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ході розгляду справи встановлено, що діти проживають разом із матір`ю. Натомість стосовно вимоги про визначення місця проживання дітей, то суд встановив, що відповідач не заперечує щодо проживання дітей з матір`ю, окрім того, з направленого до суду висновку Органу опіки та піклування Оболонської РДА в м.Києві від 23.11.2021 р. про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що на даний час визначати місце проживання дітей є недоцільним, враховуючи відсутність спору між батьками. (а.с.140-141) Необхідність визначення місця проживання дітей сторона позивача доводить тим, що батько не надав дозвіл на виїзд дітей за кордон. Разом з тим, наявність спору щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон не може бути підставою для визначення місця проживання дітей, оскільки позивачем не доведено, що батько чинить якісь перешкоди у визначенні їх місця проживання. Враховуючи положення ст.ст.133,141ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 908 грн., а за вимогу про стягнення аліментів з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial