Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою в якій просить усунути перешкоди в користуванні шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням по [ADDRESS] . Обгрунтування позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що в [ADDRESS] знаходиться житлове приміщення (житловий будинок), яке згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2018 № 125481112 належить їй на праві приватної власності (100%) на підставі довідки про присвоєння адреси № 172 від 11.05.2018, виданої Сидорівською сільською радою, витягу з погосподарської книги № 171 від 11.05.2018, виданого Сидорівською сільською радою, та технічного паспорту № 1 від 22.05.2018, виданого ФОП [PERSON] . Зазначений житловий будинок побудований 1991 року. Згідно з витягом з погосподарської книги № 171 від 11.05.2018, виданого Сидорівською сільською радою, станом на серпень 1992 року власником житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , є [PERSON] 03 вересня 1988 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу відповідач заселився у належному їй будинку та вони почали проживати у ньому. Згідно з записом № 7 будинкової книги, [PERSON] прописаний (зареєстрований) Сидорівською сільської радою в її житловому будинку 06 листопада 1990 року та виписаний (знятий з реєстрації) 20 січня 1994 року. Згідно з записом № 10 будинкової книги, [PERSON] зареєстрований Жидачівським РВ УМСВ України у Львівській області в її житловому будинку 26 січня 2003 року. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 18 липня 2014 року в справі № 443/1162/14-ц розірвано шлюб між позивачкою та [PERSON] . Більше 10 років (починаючи з 2011 року) відповідач в справі фактично у квартирі не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує та не несе витрат на утримання житла. Водночас, наявність реєстрації його місця проживання негативно впливають на можливість сплати комунальних послуг та оформлення субсидій. Позивачці відомо, що відповідач з 2011 року та на даний час фактично проживає без реєстрації в смт. Журавно Стрийського району Львівської області. Відтак, сімейні відносини між нею та [PERSON] як колишнім подружжям припинилися, проте місце проживання відповідача надалі зареєстровано у її житлі. Зазначає, що їй завдаються перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, що порушує її конституційні права як власника майна, а також норми чинного законодавства України. У звязку із чим звернулась до суду із даним позовом. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до відкритого підготовчого засідання на 15.03.2022 /а.с.25-26/. Ухвалою підготовчого засідання від 15.03.2022 у звязку з неявкою сторін підготовче засідання відкладено на 28.04.2022 /а.с.31/. Ухвалою суду від 28.04.2022 у справі закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті на 24.05.2022 /а.с.36-37/. Ухвалою засідання від 24.05.2022 у звязку з неявкою сторін справу розглядом було відкладено на 14.06.2022 /а.с.44/. 14.06.2022 розгляд справи було відкладено для можливості виклику свідків на 30.06.2022 /а.с.53-55/. Розгляд справи по суті відбувся 30.06.2022 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В судовому засіданні 14.06.2022 позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Відповідачка, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши на підставі вимог\~ст. 281 ЦПК України\~заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач [PERSON] близько 15 років не проживає за адресою [ADDRESS] , оскільки має іншу сім`ю і проживає в смт. Журавно. Згідно ч.1 ст. 223 ЦК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, а також свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом з погосподарської книги, будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] /а.с.9, 10,12-14/ Також з долученої до матеріалів справи будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] встановлено, що в вищевказаному будинку місце реєстрації відповідача [PERSON] було зареєстровано 26.01.2003 /а.с.12-14/. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 18.07.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.15/. З довідки Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області від 17.01.2022 №15 вбачається, що її сім`я [PERSON] складається з: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с16/. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї виданого Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області від 17.01.2022 №14 члени сім`ї, що мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з 2011 року, [PERSON] , [PERSON] /а.с.17-18/. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивачки перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому її родички і внучки, які не проживають у ньому. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-IX). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до приписів статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За змістом статті 2 Закону № 1871-IX , орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону № 1871-IX, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач є не є членом сім`ї позивачки та зареєстрований у будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить позивачці. Відповідач з 2011 року без поважних причин за зареєстрованим місцем проживання відсутній. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що відповідач з 2011 року з власної волі відсутній за зареєстрованим місцем проживання і відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження наявності в нього інтересу до житла, у якому має зареєстроване місце проживання. З огляду на викладене, суд доходить переконання, що право відповідача на користування зазначеним житловим будинком, власником якого є позивачка, підлягає припиненню на вимогу позивачки на підставі частини 2 статті 405 ЦК України. Припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивачка, у зв`язку із збереженням за відповідачами права користування належним їм житловим будинком та реєстрації їх проживання у спірному будинку, вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Виходячи з того, що Закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з реєстрацією та зняттям особи із зареєстрованого місця проживання (перебування), положення цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Суд зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved