Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 18826, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.\~ від 25.11. 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором № 27-01/А в розмірі 991 946, 12 грн. Позов обґрунтований тим, що 25.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського\~ нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис на кредитному договорі\~ № 27-01/А, який укладений між [PERSON] та Банком «Фінанси та Кредит»\~ правонаступником якого є відповідач. На виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області\~ 22.12.2021 було відкрито виконавче провадження № 67976372 та винесені постанову про відкриття виконавчого провадження. Про вчинення оскаржуваного виконавчого напису [PERSON] дізнався на початку січня 2022 року, отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження.. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було видано з порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач та його представник\~ в судове засідання не з`явилися ,\~\~ подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання\~ не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положеньст. 223\~ ЦПК України, розглядає справу за наявними у справі матеріалами без участі представників сторін\~ Треті особи до судового засідання не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною\~ вчинений виконавчий напис\~ № 18826 від 25.11.2021\~ про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь відповідача за кредитним договором № 27-01/А від 31.08.2006 за період з 15.11.2018 по 15.11.2021 в розмірі\~ 991 046,12 грн, з них:\~ заборгованість за сумою кредиту в розмірі 571 046,12 грн; сума заборгованості за відсотками та комісіями у розмірі 420 000 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області\~ відкрито виконавче провадження № 67976372 від 22.12.2021 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми\~ Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року за № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За змістом п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено та з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172. Разом із тим, положення постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови КМУ\~ № 662 від 26 листопада 2014 року, які надавали право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, визнано нечинними постановою\~ Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №\~ 826/20084/14).\~ Крім того, судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25\~ листопада\~\~ 2021 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, в той час, коли законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитного договору № 358203 від 18.01.2018, укладеного між сторонами. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає\~ виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 10 992, 40 грн, які складаються з витрат сплаченого судового збору у розмірі 992,\~ 40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.\~ Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). При цьому, суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Разом із тим, доказів на підтвердження понесених позивачем витрат у розмірі 10 000,00 грн на правову допомогу останній\~ суду не надав, а тому, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи, немає. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 992, 40 грн.

Outcome: partial