Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просить: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] ( [INFO] ) із спадкодавцем [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] , з 29.02.1996 р. до [INFO]; визнати за [PERSON] ( [INFO] ) право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивував тим, що 23.09.1988 він уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №505. Станом на день реєстрації шлюбу у [PERSON] була малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу, він разом з дружиною та її малолітньою дитиною почали проживати однією сім`єю.. Будучи законним чоловіком, позивач почав виховувати дитину дружини та дбати про неї, як про власну. В подальшому, позивач та його сім`я набули право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору міни від 22.12.1995, зареєстрованого на Українській біржі Десятинній 22.12.1995 №1/9535-6174. Набуття права власності на квартиру підтверджується реєстраційною довідкою, виданою Київським міськи бюро технічної інвентаризації, у якій зазначено, що квартира зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , про що надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 17630. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.06.2015 державним нотаріусом Девятої київської держнотконтори Фроловою А.О., за реєстровим №4-426, та зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 667409280000, номер запису про право власності 10191438, спадкоємцями майна [PERSON] є [PERSON] та її син [PERSON] . Проте, свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину квартири видано лише позивачу. Таким чином, після оформлення спадщини позивач став володіти 1/2 частиною квартири, частка якого складається з 1/3 частини квартири, яка належала йому на підставі договору міни від 22.12.1995, а 1/6 частина квартири стала належати на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] , який на день смерті матері [PERSON] , володів 1/3 частиною квартири, свідоцтва про право на спадщину на належну йому 1/2 частку спадкового майна видано не було. Після смерті [PERSON] , позивач разом з [PERSON] продовжували проживати разом у квартирі [ADDRESS] . Однак, [INFO] [PERSON] помер, про що надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 8248. З метою оформлення спадкових справ на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , позивачем була надана довіреність на ім`я [PERSON] , якою останню уповноважено займатися оформленням спадкових справ. [PERSON] звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 06.12.2019 року у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено в зв`язку з неможливістю підтвердження позивачем своїх родинних відносин з померлим та факт проживання однією родиною з померлим. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, однак не має можливості оформити її в установленому законом порядку та отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у нього відсутні документи, що підтверджують факт спільного проживання однією родиною з померлим, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.01.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 13.03.2020 відкритого загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права права власності в порядку спадкування за законом, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.09.2020 р., постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року замінено позивача [PERSON] , [INFO] на його правонаступника [PERSON] , [INFO] . 06.01.2022 до суду від позивача [PERSON] надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якої позивач просить: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] ( [INFO] ) із спадкодавцем [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] , з 29.02.1996 р. до [INFO]; визнати за [PERSON] ( [INFO] ) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в заяві та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, та надані докази. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.05.2019 року виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №8248. Згідно даних свідоцтва про народження померлого [PERSON] серії [NUMBER] 20.01.1987, виданого Відділом РАГС Жовтневого району м. Києва, [PERSON] , народився [INFO] в м. Києві, в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.09.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 16.07.2013, , актовий запис №505. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Квартира [ADDRESS] , на підставі договору міни від 22.12.1995, зареєстрованого на Українській біржі Десятинній 22.12.1995 №1/9535-6174, зареєстрованого в КМБТІ 29.12.1995 року до реєстраційної книги за №39274, належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.07.2013 року повторно виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві, серії [NUMBER] , актовий запис №17630. Згідно даних свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.2015 року, реєстр №4-426, спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/3 частина квартири [ADDRESS] , що належало померлій на підставі договору міни, зареєстрованого Українською біржею «Десятинна» м. Києва 22.12.1995 року №1/9535-6174, зареєстрованого в КМБТІ 29.12.1995 року до реєстраційної книги за №39274. Відповідно довідки форми №6902 від 04.11.2015 року, виданої ЖЕД №905, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , який є співвласником особового рахунку (зареєстрований з 29.02.1996) та [PERSON] , який є сином співвласника (зареєстрований з 29.02.1996). Витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі з 29.02.1996, [PERSON] знято з реєстрації - 17.05.2019. Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. від 06 грудня 2019 року [PERSON] , які діє від імені [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з неможливістю підтвердження [PERSON] своїх родинних відносин з померлим та факт проживання однією родиною з померлим. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Постійне проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] з 1996 року підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] називав [PERSON] сином, вони вели спільне господарство, у них був спільний побут. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] відносився до [PERSON] як до сина, виховував його з дитинства, спільно проживали в квартирі, вели спільний побут. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із наданої до суду копії матеріалів спадкової справи № 951/2019, заведеної після померлого [INFO] гр. [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , 01.11.2019 року до нотаріальної контори звернувся гр. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до постанови державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. від 06.12.2019 р., у зв`язку з неможливістю встановити родинні зв`язки між [PERSON] , та померлим [PERSON] , який помер [INFO] , видати свідоцтва про право на спадщину за законом не вбачається можливим. Належним чином оцінивши надані докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, що з 1996 року [PERSON] та [PERSON] по день смерті останнього мешкали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, їм були притаманні взаємовідносини членів сім`ї, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , з 1996 року до [INFO]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ (м. Київ) 10.09.2020 р. Після його смерті було відкрито спадкову справу №753/2020. Спадкоємцем померлого [PERSON] , є його сестра - [PERSON] , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що дана вимога є передчасною та не підлягає до задоволення, оскільки позивач [PERSON] після набрання законної сили даного рішення суду має право звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку визначеному ЦК України та Закону України «Про нотаріат», а тому в цій частині, позов задоволенню не підлягає. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial