Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 15 травня 2014 року з відповідачем перебували у шлюбі, за час якого у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2018 року у справі №161/9269/18 шлюб між ними розірвано. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2018 року у справі №161/3260/18 здійснюється стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання двох дітей, а саме у розмірі 1700,00 грн щомісячно, починаючи з 03.03.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказує, що відповідач [PERSON] не виконував свої батьківські обов`язки щодо дітей, у тому числі й не надає їм матеріального забезпечення. У зв`язку з чим утворилася значна сума боргу, яка згідно відповіді Другого ВДВС у місті Луцьку зі сплати аліментів станом на 01.11.2021 року становить 68 365,75 грн. Зазначає, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2021 року у справі №161/7429/21 відповідача визнанно винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на дітей. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином та неодноразово був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні позов також підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2018 року №161/9269/18 (а.с. 11). У сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2018 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 12-13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не спілкується з дітьми, аліменти на їх утримання не сплачує. Примусове стягнення аліментів на утримання дітей здійснюється у межах виконавчого провадження №56702734. Відповідно до відповіді Другого ВДВС у місті Луцьку від 27.10.2021 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2021 року становить 68365,75 грн. (а.с. 39-40). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2021 року [PERSON] визнанно винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на дітей (а.с. 34-35). Служба у справах дітей Луцької міської ради у поданому висновку № 322 від 15.11.2021 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 961-1 від 17.11.2021 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. ). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей не виконує, суд прийшов до висновку, що позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітніх дітей є доцільним та в інтересах дітей. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України стороною позивача подано до суду документи на підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 9500,00 грн. Разом, зважаючи на складність справи, її тривалість, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачені судові витрати частково, а саме витрати на правову допомогу у цій справі в загальному розмірі 5000,00 грн. Здійснення цих витрат позивача підтверджується копіями наявних у матеріалах справи документів, а саме: копією договору про надання правової допомоги від 26.01.2021 року, копією акту від 28.04.2022 року та квитанцією до прибуткового кассового ордеру №9 від 28.04.2022 року. Окрім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також судовий збір в сумі 908,00 гривень. На підставі ст.ст. 164, 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved