Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на її користь 22143,79 грн. шкоди заподіяної внаслідок ДТП, судовий збір в розмірі 908 грн. та 3000 грн. витрат на професійну допомогу. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.04.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») та [PERSON] (далі - страхувальник) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/0678113, забезпечений транспортний засіб «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] . 21.10.2019 о 17:30 год. на автодорозі Київ-Чоп М-06 615км+500м Львівської області, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Fiat Tibo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Fiat Tibo» д.н.з. [NUMBER] з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № АО/0678113. Винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП визнано [PERSON] , який керував автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ №АО/О678113, на підставі страхового акту № 19.59.0678113-8577 від 18.12.2019, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Fiat ТіЬо» д.н.з. [NUMBER] складає 22 143,79 грн. В зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АИ.» відшкодувало власнику «Fiat ТіЬо» д.н.з. [NUMBER] , витрати на ремонт автомобіля в сумі 22 143,79 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6614 від 05.05.2020. Отже, на підставі вищезазначеного, у зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то ТДВ «СК «Ю.ЕС.АИ.» має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 22 143,79 грн. Разом з тим, зазначає, що 14.05.2021 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АИ.» укладено Договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АИ.» до [PERSON] перейшло до Фізичної особи-підприємця [PERSON] . 01.12.2021 між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК від 01.12.2021, на підставі якого ФОП [PERSON] відступив ФОП [PERSON] права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до Первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021. Отже відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - ФОП [PERSON] на Нового кредитора - правонаступника - фізичної особи-підприємця [PERSON] . Крім того, вказує, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» сплатило за ремонт автомобіля «Fiat ТіЬо» д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 22 143,79 грн., що підтверджується страховим актом № 19.59.06781 13- 8577 від 18.12.2019 та платіжним дорученням № 6614 від 05.05.2020, то загальна ціна позову становить 22 143,79 грн. Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору із претензією про відшкодування збитків. Так як відповідач відмовився виконувати вимоги претензії, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. З боку відповідача не було вчинено жодних дій для повернення страхового відшкодування. 17.01.2022 суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Згідно відповіді якої відповідач зареєстрований по [ADDRESS] . 28.02.2022 суддею Срийського міськрайонного суду Львівської області справу передано за підсудністю Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити 13.04.2022 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що повідомити сторони, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 13.04.2022 розгляд справи відкладено на 28.04.2022, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. 22.04.2022 від представника позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. 25.04.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з доказом направлення такого позивачу. Відзив вмотивований тим, що дійсно на його адресу надходила письмова претензія від ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 22 143, 79 грн. Однак дана претензія була мотивована тим, що відповідач не повідомив страховика у строки: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово не надав повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. В свою чергу на вищевказану претензію, ним була надіслана письмова відповідь, в якій я зазначив, що у відповідності до Постанови Верховного Суду касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц відповідно до підпункту 33.1.4 пункту .33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в якій зазначено, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, письмова претезія ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. та позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транрпортної пригоди мають різні підстави. Адже в позовній заяві не ставиться питання про те, що він не повідомив страхову компанію про дорожньо- транспортну пригоду, а те, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тому вважає, що Позивачем не було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору. Разом з тим, зазначає, що до позовної заяви додано ряд документів, а саме копію Акту огляду транспортного засобу №15115 від 25.10.2019 року. З даного Акту неможливо встановити хто склав даний документ, адже в графі Акт склав немає Прізвища, імені та по батькові. Окрім цього не зрозуміло хто взагалі надав даний автомобіль для огляду. В графі власник немає Прізвища, імені, по батькові та підпису особи. Окрім цього в даному акті огляду, марка, модель транспортного засобу вказано: FIAT-LANCIA, в той час як в Ремонтній калькуляції № 15115 від 13.12.2019 марку, модель транспортного засобу вказано: [PERSON] . Також незрозуміло, хто взагалі складав вищевказану ремонту калькуляцію. Підрахунок вартості ремонту автомобіля проведено не на день ДТП чи на день проведення огляду, а на день який жодним чином не пов`язаний з настанням страхової події. Також до позовної заяви додано як зазначено в додатках: фотокопію пошкодженого транспортного засобу. Однак з таких додатків не вбачаються будь які пошкодження, фото копії розмиті і на них нічого видно. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий зафіксований правоохоронними органами та судом, відповідач був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності, страхове відшкодування виплачене добровільно. Вважає, що сам по собі факт залишення місця ДТП не може бути основою ухвалення рішення, яке повинно базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у деліктних зобов`язаннях. Крім цього, залишення ним місця ДТП відбулося у зв`язку із неадекватною поведінкою потерпілого, який накинувся на нього з кулаками. Жодної небезпеки правам та інтересам інших фізичних осіб не заподіяло і його дії жодним чином не зменшили розмір завданої шкоди та не запобігли її виникненню. В даному випадку залишення місця ДТП не дає страховику безумовного права на отримання регресного відшкодування, а судом повинні враховуватися усі обставини справи. Вважає, що, позивач не підтвердив належними, допустимими та достовірними доказами факт, що відповідач повинен сплатити суму, котра була ним сплачена як страхове відшкодування. 28.04.2022 розгляд справи відкладено на 30.05.2022 у зв`язку з поданням відзиву, наданням терміну на подачу відповіді на відзив та неявкою учасників справи в судове засідання. 09.05.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив вмотивована тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог спираючись на те, що позивач не вжив заходів досудового врегулювання спору. Вказує, що питання обов`язкового досудового врегулювання спору у 2002 році було предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-2/2002, зокрема, Відповідно до висновку Конституційного Суду України від 2016 року, щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), Конституційний Суд України у п. 3.2.1. висновку зазначив, що закріплення в Конституції України положення щодо можливого визначення в законні обов`язкового досудового порядку врегулювання спору є додатковим засобом правового захисту особи, який не позбавляє її можливості надалі звернутися до суду. За змістом ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до правової практики Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2019 по справі № 456/4287/15 зазначила, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. відзиві на позовну заяву зазначає, що сам по собі факт залишення місця ДТП не може бути основою ухвалення рішення, яке повинно базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у деліктних зобов`язаннях. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з неадекватною поведінкою потерпілого. За приписом абзацу в)підпуикту 38.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Покликаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказує, що вина [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді додатковому доказуванню не підлягає. А, отже, на підставі вищезазначеного, та у зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то Фізична особа-підприємець [PERSON] має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 22 143,79 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в своєму відзиві зазначає, що до нібито до позовної заяви не додано доказів, щодо витрат на правничу допомогу у розмірі - 3 000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України представник позивача - адвокат до позовної заяви додав доказ, який підтверджує витрати на правничу допомогу у розмірі - 3 000,00 грн., а саме: Договір про надання професійної правничої допомоги № 2 від 01.12.2021 р.; Акт приймання-передачі наданих послуг № 3 від 28.12.2021. Представником позивача - фізичної особи підприємця [PERSON] під час розгляду справи в суді першої інстанції є адвокат Капля Аліна Степанівна на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 2 від 01 грудня 2021 року. Відповідно до договору № 2 від 01 грудня 2021 року гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгодженні сторонами та зазначені в розділі 5 даного договору. Відповідно до рахунку фактичних витрат вартість допомоги на стадії розгляду справи в суді першої інстанції складає 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. Тому твердження відповідача [PERSON] про недоведеність позивачем витрат понесених у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги є необгрунтованим та хибним. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити в повному обсязі. 30.05.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання та надання терміну для подачі заперечення на відповідь на відзив. 08.06.2022 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, вмотивоване аналогічними аргументами, викладеними у відзиві, просить у позові відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував з приводу вчинення ним ДТП, яка мала місце 21.10.2019. З приводу залишення місця ДТП пояснив, що змушений був покинути його, оскільки потерпілий накинувся на нього. Разом з тим зазначив, що не погоджується із заявленою сумою страхового відшкодування, оскільки пошкодження автомобіля потерпілого було незначним. Крім того, вказав, що експертне дослідження було проведено із порушенням. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Встановлено, що 21.10.2019 о 17:30 год. на автодорозі Київ-Чоп М-06 615км+500м Львівської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпеченої швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом, що рухався попереду «Fiat Tibo» д.н.з. [NUMBER] , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП усі учасники отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3б, 12, 15.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувала ся та набрала законної сили 29.11.2019 (а/с 6). Крім того, Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Встановлено, що 21.10.2019 о 17:30 год. на автодорозі Київ-Чоп М-06 615км+500м Львівської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] був учасником ДТП та покинув місце пригоди не повідомивши ограни поліції, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.. 122-4 КУпАП. Постанова не оскаржувала ся та набрала законної сили 29.11.2019 (а/с 7). Відповідно до ч, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 05.12.2019 Потерпілий [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» з заявою на виплату страхового відшкодування (а/с 9). Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] , згідно з умовами Полісу ОСЦПВ №АО/О678113, на підставі страхового акту № 19.59.0678113-8577 від 18.12.2019, розрахунку страхового відшкодування, звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих.. № 15115 від 13.12.2019, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Fiat Тіро» д.н.з. [NUMBER] складає 22 143,79 грн. В свою чергу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» сплатило [PERSON] за ремонт автомобіля «Fiat Тіро» д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 22 143,79 грн., що підтверджується страховим актом № 19.59.0678113-8577 від 18.12.2019 та платіжним дорученням № 6614 від 05.05.2020 (а/с 10,12). Разом з тим, встановлено, що з метою досудового врегулювання спору представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача із претензією про відшкодування збитків, однак така була залишена без задоволення. У своєму відзиві [PERSON] вказує, що дійсно на його адресу надходила письмова претензія від ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 22 143,79 грн. Дана претензія була мотивована тим, що відповідач не повідомив страховика у строки: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не надав повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. В свою чергу на вищевказану претензію, ним була надіслана письмова відповідь, в якій я зазначив, що у відповідності до Постанови Верховного Суду касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц відповідно до підпункту 33.1.4 пункту .33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в якій зазначено, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, письмова претезія ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. та позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транрпортної пригоди мають різні підстави. Адже в позовній заяві не ставиться питання про те, що він не повідомив страхову компанію про дорожньо- транспортну пригоду, а те, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тому вважає, що Позивачем не було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору. Відповідно до ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили трава і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.? Так, питання обов`язкового досудового врегулювання спору у 2002 році було предметом розгляду конституційним Судом України у справі №1-2/2002, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.07.2002 зазначив, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншим нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Вищенаведений висновок Конституційного Суду України широко застосовується Верховним Судом. Відповідно до висновку Конституційного Суду України від 2016 року, щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), Конституційний Суд України у п. 3.2.1. висновку зазначив, що закріплення в Конституції України положення щодо можливого визначення в законні обов`язкового досудового порядку врегулювання спору є додатковим засобом правового захисту особи, який не позбавляє її можливості надалі звернутися до суду. За змістом ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до правової практики Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2019 по справі № 456/4287/15 зазначила, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому, відповідно до вказаних обставин можна зробити висновок, що у законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховка, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 цього Закону, або звернутися безпосередньо до суду. За приписом абзацу в) підпункту 38.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). 14.05.2021 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до [PERSON] перейшло до Фізичної особн-підпрнємця [PERSON] . 01.12.2021 між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК від 01.12.2021, на підставі якого ФОП [PERSON] відступив ФОП [PERSON] права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до Первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 55 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також у інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставою для заміни сторони у зобов`язанні, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони на підставі договору відступлення права вимоги у правовідносинах і переходу до іншої особи (правонаступника)прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. За загальним правилом суть правозаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи (правонаступника), яка вступає у спірні правовідносини. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за договором відступлення права вимоги. Отже, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - ФОП [PERSON] на Нового кредитора - правонаступника - фізичної особи-підприємця [PERSON] . Статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦПК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим павам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих установок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов`язкове, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 ст. 22 Закону № 1961 IV). Так, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що позивачем здійснено виплату потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, як водія транспортного засобу, і в добровільному порядку понесені витрати позивачу не компенсував, станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати суду не надано, тому суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування з відповідача в порядку регресу витрат в розмірі 22143,79 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved