Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 05.06.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис № 623. Від шлюбу народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час між сторонами спільне господарство та сумісне проживання припинено. На даний час відповідач проживає в м. Харкові, за місцем своєї реєстрації, у вихованні дитини участі він не приймає та матеріально дитину не забезпечує. Тому позивач просила шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 05.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис № 623 розірвати. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.01.2022 року, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2022 року відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. 04.07.2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог від 04.07.2022, згідно якої останній визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд розглянути справу без участі відповідача. 04.07.2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з\~ч.\~1,\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 05.06.2013 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 623, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 05.06.2013. Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14.06.2016. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім`ю зберегти неможливо. Відповідачем подано суду заяву про визнання позову За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.\~17\~Закону\~України\~від 23\~лютого\~2006\~року\~№3477-IV\~«Про\~виконання\~рішень та\~застосування\~практики\~Європейського суду\~з\~прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~СК\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~180\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181\~СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного\~суду\~України «Про\~застосування\~судами\~окремих норм\~Сімейного\~кодексу\~України при\~розгляді\~справ\~щодо батьківства,\~материнства\~та\~стягнення аліментів»\~від\~15\~травня\~2006\~року,\~№3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.\~7\~СК\~України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону\~України\~"Про\~охорону\~дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 05.01.2022 року. Згідно до ч. 3 ст.\~181\~СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідач є працездатним, відповідно до ст.\~180\~СК\~України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з відповідача та доказів щодо утримання інших дітей\~\~суду не надано. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов`язку утримувати дитину, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05.01.2022 року, до досягнення дитиною повноліття. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК\~України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. та судовий збір на користь держави в сумі\~\~992 грн. 40 коп.

Outcome: approved