Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] через представника - адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначає, що на примусовому виконані у приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни перебуває виконавче провадження №60900154, відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, виданого 05 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №29336 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №200827814801 від 16.06.2017 року на загальну суму 15108 грн. 52 коп. Позивач вважає, що виконавчий напис є незаконним, вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і, як наслідок, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги. Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса, а саме без нотаріально посвідченого кредитного договору та встановлення безспірності боргу, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.29-31) У заяві від 17.06.2022 року представник позивача просила розгляд справи провести з відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. (а.с.42) Представник відповідача за довіреністю - Киричук Г.М. до суду надіслала заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України. У заяві зазначила, що Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з банку судового збору за подання вказаної позовної заяви в розмірі 50 відсотків від суми, сплаченої позивачем. Розгляд справи просила провести за відсутності представника відповідача. (а.с.37-41) Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши надані по справі докази, заяву про визнання позову відповідачем, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до заяви №200827814801 від 16.06.2017 року [PERSON] приєдналася до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у Першому українському міжнародному банку. Підписуючи дану заяву [PERSON] погодилася та прийняла в повному обсязі публічну пропозицію укласти договір добровільного страхування життя за програмою «Страхування життя з кредитною карткою» на умовах розміщених на офіційному веб-сайті страховика (ПАТ «ПУМБ»). 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №29336. Згідно виконавчого напису запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 200827814801 від 16.06.2017 року в загальній сумі 15108 грн. 52 коп. Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З огляду на наведене захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує, що виконавчий напис є незаконним та вчиненим з численними порушення, зокрема стягувачем не долучено нотаріально посвідчену копію кредитного договору для вчинення нотаріальних дій та не встановлено безспірність боргу. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем в ході розгляду справи не надано доказів, що під час вчинення нотаріального напису нотаріусом було дотримано процедуру вчинення вказаної нотаріальної дії. Таким чином, враховуючи, що позивач обґрунтувала заявлені вимоги належними та допустимими доказами, відповідач в свою чергу позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а виконавчий напис,вчинений 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №29336 як наслідок є таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до квитанції №134 від 13.07.2021 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved