Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 вересня 2018 року уклав з відповідачем договір позики грошей; відповідач на підставі цього договору позики взяв у позивача в борг без нарахування відсотків 508500,00 грн, які\~згідно п.1\~договору зобов`язався\~повернути до\~ 05 березня 2019 року частинами. Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та договором застави автомобіля відповідача, в разі його невиконання. Відповідач вчасно кошти не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 508500,00 грн, які позивач бажає стягнути з відповідача, а також звернути стягнення на предмет застави - автомобіль відповідача марки "КІА", модель "СЕRАТО", 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення частини заборгованості. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило, відзиву не подавав. На підставі ст.280 ЦПК України суд вбачає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами було укладено договір позики від 05 вересня 2018 року року, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти без нарахування відсотків, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю на умовах, встановлених цим договором, а саме, загальна сума позики складає 508500,00 грн , які згідно з п.1 договору зобов`язався повернути 05 березня 2019 року . Згідно із п.7 договору позикодавець має право звернути стягнення на будь-яке майно позичальника, на яке, згідно із законодавством України, може бути звернене стягнення. 05 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено також договір застави транспортного засобу відповідача, а саме автомобіля марки "КІА", модель "СЕRАТО", 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН, реєстраційний номер [NUMBER] , із оцінкочною вартістю вказаного автомобіля 160000,00 грн. Вказаний договір було укладено для забезпечення виконання відповідачем обов`язків за договором позики, що підтверджується відповідним договором та копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Станом на 25 травня 2021 року відповідач не виконав свого обов`язку перед позивачем за договором позики, не повернув отримані кошти в сумі 508500 грн, про що позивач надіслав віповідну вимогу відповідачу 25.05.2021 року. Аналогічні вимоги були надіслані позивачем відповідачу 20 липня 2021 року та 12 серпня 2021 року. Жодної відповіді від відповідача позивачу не надходило. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились, що кошти будуть передані позивачем відповідачу без нарахування відсотків, що встновлено судом. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. У зв`язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п.1 договору, з відповідача підлягають стягненню заборговані кошти в сумі 508500,00 грн за користування позикою. Застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач повинен повернути суму позики та вартість застави менше розміру боргу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5085,00 +908 = 5993 грн.

Outcome: approved