Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 74112,62 грн, 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 36273,43 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 03 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір №154-2008-2862, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 50300 доларів США та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені даним договором. 14 листопада 2011 року Болградським районним судом Одеської області у справі №2-887/11 за позовом ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за кредитним договором №154-2008-2862 від 03 жовтня 2008 року в сумі 448380,53 грн. Враховуючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідно до рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 листопада 2011 року у справі №2-887/11 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 03 жовтня 2008 року ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 50300 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 13,95% річних за надання кредиту строком - з 03 жовтня 2008 року до 01 жовтня 2028 року, а відповідач зобов`язався погасити кредит у строки та на умовах, передбачених вказаним договором. Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2013 року, у цивільній справі №2-887/11 позов Публічного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 448380 грн 53 коп., в тому числі: 600,54 грн - заборгованість за кредитом; 48148,25 грн - заборгованість по процентах, 399631,74 грн - заборгованість по сумі дострокового стягнення кредиту, а також судовий збір у розмірі 1700 грн і витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. На підставі вказаного рішення суду 02 квітня 2013 року видано виконавчий лист (а.с.5, 6). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67130813 з виконання виконавчого листа №2-887/11 від 02 квітня 2013 року, виданого суддею Болградського районного суду Одеської області Калібовою М.М. (а.с.7). Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.10-11), заборгованість відповідача за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року становить 110386,05 грн, яка складається з: - інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання - 74112,62 грн; - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання - 36273,43 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України). За змістом частини 2 статті 625 зазначеного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц (провадження N 14-254цс19). Позивач просить стягнути в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України розраховану суму заборгованості 3 % річних за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року в сумі 36273,43 грн. В обґрунтування зазначеної суми позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого розрахунок 3 % річних позивачем здійснювався за наступною формулою: сума санкцій = залишок заборгованості на початок періоду x 3% : 365 x кількість днів у періоді. Однак, із вказаним розрахунком суд не погоджується, оскільки позивачем не було враховано, що за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року розрахунок заборгованості повинен був здійснюватися за формулою: залишок заборгованості на початок періоду x 3% : 366 x кількість днів у періоді. Враховуючи викладене, 3% річних за період прострочення з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року становлять 36240,31 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач просить стягнути з відповідача в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні збитки у розмірі 74112,62 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат складає 74112,62 грн, суд погоджується з таким розрахунком та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 74112,62 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 110352,93 грн, з яких інфляційні збитки у розмірі 74112,62 грн та заборгованість за 3% річних у розмірі 36240,31 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2480,26 грн (2481*110352,93/110386,05).

Outcome: partial