Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-23 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу про відсторонення від посади та стягнення середньої заробітної плати, в якій просить визнати не чинним та скасувати наказ начальника Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини ГУ Держпроддспоживслужби в Дніпропетровській області Вадима Куліша від 08 листопада 2021р., про її відсторонення від роботи в якості завідуючої протиепізоотичного відділу Дніпровської державної лікарні ветеринарної медицини, на час відсутності щеплення, без збереження заробітної плати. Винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заробітну плату на час її непрацездатності, за час відсторонення від роботи, з 08.11.2021р. по 18.11.2021р., в розмірі 5 986,26 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 26 копійок. В обґрунтування позову зазначено, що згідно з наказу № 5 від 02.03.2015 р. про прийняття її на роботу, зазначеного в її трудовій книжці, вона прийнята на посаду завідуючої протиепізоотичного відділу Дніпровської державної районної лікарні ветеринарної медицини з 02.03.2015р., і працює на цій посаді по даний час. З 18.10.2021р. згідно з наказу № 31-в, по даній установі, перебувала в черговій основній щорічній відпустці, яка була визначена до 17.11.2021 р. включно. 03 листопада 2021 р. їй було проведено оперативне втручання в КП «Міська клінічна лікарня №9 Дніпровської міської Ради». Після цього, перебуваючи в офіційній відпустці, продовжила лікування, яке тривало в цілому до 29 листопада 2021р., згідно з наданих нею медичних документів. Прийшовши на своє робоче місце, ще до закінчення дії лікарняного листка непрацездатності, 18.11.2021р. була викликана до керівництва лікарні та була ознайомлена з наказом № 30-к від 08.11.2021р., згідно з яким була відсторонена від роботи з 08.11.2021 р. на час відсутності щеплення проти ковід-19 без збереження заробітної плати. Про дату її ознайомлення з цим наказом - 18.11.2021р. - вона зазначила в самому наказі, біля дати його складення. На її усні пояснення та заперечення щодо законності такого наказу, їй пояснили, що керівництво закладу виконує постанову уряду про обов`язкову вакцинацію та відсторонення не вакцинованих працівників від роботи. 19 листопада 2021р. вона зробила перше щеплення від коронавірусу, коли вона вже була відсторонена від роботи. Звісно, що вона категорично не згодна з таким наказом про своє відсторонення від роботи, оскільки є кілька правових підстав, за яких можливе таке відсторонення, і є підстави, через які неможливо взагалі видавати такий досить-таки спірний наказ адміністрації. Згідно з Листа № 135352988.1321312137, від 15.11.2021р. Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України, який було надано на запити окремих громадян за № 1395 від 05.11.2021р. з приводу обов`язково щеплення проти коронавірусу, і який є в відкритому доступі, вказано, що серед працівників Секретаріату жодного з 18 не привитих працівників не було відсторонено від роботи, незважаючи на той беззаперечний факт, що ці посадові особи є працівниками центральних органів виконавчої влади. Вважаю, що цей факт є досить показовим стосовно законності самого обов`язку проходити щеплення, і є ще одним з доказів для того, аби визнати наказ відповідача про відсторонення мене від роботи незаконним. У відповідності з вимог ст..46 Кодексу Законів про працю України, відсторонення працівників від роботи допускається у разі лише появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони. Цей перелік підстав для відсторонення від роботи є вичерпним, і навіть Постанова Кабміну не може надавати інші підстави для такої дії, бо навіть постанова уряду є не Законом, а лише підзаконним актом. Така постанова не може замінювати норму Закону, тим більше, що наразі в нашій державі не запроваджено воєнного стану. В ст. 2-1 КЗпП України також зазначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав всіх громадян незалежно від будь-яких обставин, в тому числі і стану здоров`я чи відомостей про своє особисте здоров`я. Щодо конституційних прав громадян необхідно зазначити, що у відповідності з вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, держава створює умови для повного здійснення права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії. В ст.286 Цивільного кодексу України також зазначено, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Крім того, працівник не може бути відсторонений від роботи ще й з тих підстав, що станом на 08 листопада 2021р. вона перебувала і у відпустці, і на лікарняному, і ці дії відповідача суперечать вимогам ч.З ст.40 КЗпП України, незалежно від того, що в ній мова йде лише про недопустимість звільнення. Вона вважає, що іншим важливим доказом безпідставності для проходження нею щеплення є та обставина, що згідно з результатами досліджень, отриманих 30.10.2021р. в клініці «Сінево», вона має достатню кількість антитіл, що дає підставу для відмови та взагалі недоцільності від проведення щеплення. Виходячи з наведеного, вона переконана, що відсторонення її від роботи є явно незаконним, як таким, що грубо суперечить Законам України та Конституції України, які мають верховенство і прерогативу над іншими нормативними актами, в тому числі і над Наказами МОЗ, та постановами Кабміну. Оскільки в їхній установі - лікарні ветеринарної медицини - відсутня комісія з трудових спорів, то вона вимушена звертатись безпосередньо до суду. Щодо не нарахування їй заробітної плати на час відсторонення від роботи з 08.11.2021 р. по даний час, то вона хоче зазначити, що оскільки вона зробила щеплення 19.11.2021р., то має отримати середню зарплату з 08.11.21р. по 18.11.2021 р., що складає грошову суму в розмірі 5 986,26 грн., згідно з перерахунку, зробленого нею на підставі довідки про середню зарплату. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив вирішити позовні вимоги згідно закону. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] 02.03.2015 року була прийнята на роботу на посаду завідуючої протиепізоотичного відділу Дніпровської державної районної лікарні ветеринарної медицини з 02.03.2015 р., що підтверджується копією трудової крижки. Згідно наказу № 31-В [PERSON] перебувала в черговій основній щорічній відпустці тривалістю 31 календарний день з 18.10.2021 р. до 17.11.2021 р. включно. Наказом начальника Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 08.11.2021 № 30-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] », позивача було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. З вказаним наказом позивача було ознайомлено 18.11.2021 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 31.10.2021 року по 29.11.2022 року мала тимчасову непрацездатність на підставі медичних висновків (а.с.12-15). Згідно із ч. 1 ст.\~3\~КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4\~КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів\~про працю\~України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Стаття 12 Закону України\~«Про захистнаселення\~відінфекційних хвороб»\~від 6\~квітня 2000року\~№1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення нимиінфекційних хвороб,підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповіднихінфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~04\~жовтня 2021\~року №\~2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83; Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів ( державної служби), керівникам підприємство, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим\~наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~від 4\~жовтня 2021\~р.\~№ 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України,частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відповідно до ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Аналізуючи зазначені вимоги законодавства суд дійшов висновку, що позивач, як працівник закладу, що надає соціальні послуги, підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби. В той же час, працівник, який відмовився або ухилився від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID - 19, підлягає відстороненню відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім працівника, який має абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID - 19 та надав медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID - 19, виданий закладом охорони здоров`я. Однак порядок відсторонення працівника від роботи повинен відповідати вимогам законодавства. Як свідчать матеріали справи, оскаржуваний наказ № 30-к про відсторонення, зокрема, [PERSON] від роботи видано 08 листопада 2021 року. Відомостей про ознайомлення позивача із наказом про обов`язкову вакцинацію відповідачем не надано. Поряд з цим, суд звертає увагу, що наказ Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~04\~жовтня 2021\~року №\~2153\~"Про\~затвердження Переліку\~професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням" набрав чинності лише 08 листопада 2021 року, тобто у день винесення відповідачем оскаржуваного наказу. Отже, в матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про те, що [PERSON] у встановленому порядку повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 до моменту відсторонення від роботи (08.11.2021), а також доказів того, що у позивача було достатньо часу для проходження такого щеплення з моменту її повідомлення до моменту відсторонення від роботи, і остання ухилялася чи відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення, крім того, оспорюваний наказ було видано під час перебування позивача на лікарняному, який тривав до 29.11.2022 року, також суд враховує, що позивач 19.11.2021 року зробила вакцинацію. Таким чином суд дійшов висновку, що відсторонення [PERSON] від роботи є таким, що не відповідає вимогам вищевикладеного трудового законодавства. За таких обставин, вимоги позивача про визнання незаконним і скасування наказу №30-к від 08.11.2021 року в частині відсторонення її від роботи підлягають задоволенню. Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було порушене відповідачем шляхом відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, суд дійшов висновку про необхідність стягнення середнього заробітку за час такого відсторонення. За змістом частини другої ст.\~235\~Кодексу законів\~про працю\~України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, слід зазначити, що середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995за №100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач провела вакцинацію 19.11.2022 року і з цього дня була допущена до роботи. У зв`язку з тим, що наказ № 30-к від 08.11.2021 є незаконним та підлягає скасуванню, суд вважає що і вимога про виплату середнього заробітку за час відсторонення від роботи з 08.11.2021 по 18.11.2022 (включно) підлягає задоволенню у розмірі 5986,26 грн. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно з ч.1 ст.430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved