Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.02.2022 [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Петрик Віталій Васильович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення авансу. \~ \~ \~ \~Позов обгрунтовує тим, що у серпні 2021 року позивач домовився з [PERSON] про те, що останній виготовить для нього кухню для квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до цієї домовленості [PERSON] сплатив відповідачу аванс в розмірі 15 000 грн., що підтверджено відповідною розпискою. Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач не виконав умов вказаної домовленості, не виготовив кухню, а позивача - уникає. \~ \~ \~ \~За вказаних підстав, [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на його користь аванс в розмірі 15 000 грн., а також 5 000 грн. моральної шкоди. Позивач звертає увагу суду на те, вказані обставини зумовили емоційний стрес та душевні страждання, тривогу за майбутнє, невпевненість в собі, пригніченість, пов`язані з думками про те, що кухня так і не готова, а він витратив впусту 15 000 гривень, за які б міг уже давно придбати кухню у добросовісних людей. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2022 даний позов прийнятий до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначено строк відповідачу для подання відзиву. Призначено судове засідання по даній справі провести 11.04.2022. У зв`язку із неявкою учасників справи в судове засідання, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2022 відкладено розгляд справи на 13.05.2022, 01.06.2022, 29.06.2022. В судове засідання не з`явився представник позивача - адвокат Петрик В.В., подав заяву, згідно з якою вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові, просить розглянути справу без його участі. Проти винесення судом заочного рішення - не заперечив. Відповідач не з`явився в судове засідання. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд - не повідомив. Клопотань про розгляд справи без його участі або про перенесення розгляду справи - до суду не надходило. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, на підставі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до настуних висновків. Суд з`ясував, що в серпні 2021 року між позивачем та відповідачем виникла домовленість про виготовлення останнім на замовлення [PERSON] кухні для квартири за адресою: [ADDRESS] . Сторонами не було визначено конкретних строків виготовлення замовленої кухні. Наявна в матеріалах справи розписка підтверджує факт передачі коштів у розмірі 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень та факт існування домовленості між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про виготовлення відповідачем кухні на замовлення позивача. Судом встановлено, що відповідач уникає [PERSON] позасудове врегулювання даного спору. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно частини першої-другої статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб (стаття 839 Цивільного кодексу України). У відповідності зі статтею 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Стаття 849 Цивільного кодексу України передбачає права замовника під час виконання роботи. Так, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює загальні умови виконання зобов`язання. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частина третя статті 651 Цивільного кодексу України зазначає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 Цивільного кодексу України). Стаття 570 Цивільного кодексу України встановлює, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення договору між сторонами. Укладений договір є обов`язковим для сторін. Обставини справи свідчать про те, що відповідач мав виконати зобов`язання в розумні строки. Судом встановлено, що замовлені позивачем роботи - відповідачем не виконані, однак сплачений позивачем аванс - йому добровільно не повернуто, що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення неповернутої суми авансу у розмірі 15 000 грн. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиконання відповідачем обов`язків за укладеним договором та неповернення сплаченої суми авансу дійсно призвели до моральних страждань позивача: нервової напруги та переживань, зумовлених затягуванням ремонту, відсутністю замовленої кухні та невпевненістю щодо повернення коштів. Вказане вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, вирішення питання про виготовлення кухні іншою особою. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у сумі, яка за переконанням суду, становить 1 000 грн. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial