Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до суду з цим позовом. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] . Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , а тому є спадкоємцем [PERSON] за законом. Позивач [PERSON] є онукою [PERSON] . Її батько [PERSON] помер до дня смерті [PERSON] , а саме [INFO] , а тому має право на спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення. Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , за їх заявою Носівською ДНК заведено спадкову справу № 319/2012. У грудні 2020 року йому стало відомо, що розпорядженням Носівської РДА Чернігівської області № 52 від 04 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського\~\~ виробництва передано земельні ділянки площами 0,38 га (сіножаті) та 0,93 га (пасовища), які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. Отже, за життя [PERSON] розпочав процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримав правовстановлюючих документів на них та не зареєстрував за собою право власності на них. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки. Тому позивачі просили суд визнати за кожним з них в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Фрунзе площами 0,38 га (сіножаті) та 0,93 га (пасовища), які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивачів. У судове засідання позивачі не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у якій указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник відповідача не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,38 га (сіножать) № 38 та 0,93 га (пасовища) № 59, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 13, 14-15), а також повідомленням\~ відділу у Носівському\~\~\~\~ районі\~\~\~\~ Головного\~\~\~\~\~ управління\~\~\~\~\~ Держгеокадастру\~\~\~ у\~\~\~ Чернігівській області № 31-25-0.32-34/112-21 від 22 січня 2021 року (а. с. 16). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-34/112-21 від 22 січня 2021 року на вищевказані земельні ділянки № [NUMBER] площею 0,38 га (сіножаті) та № 59 площею 0,93 га (пасовища) державні акти не зареєстровано (а. с. 16). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Носівського РУЮ складено актовий запис від 05 вересня 2012 року за № 188, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 57). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Позивач [PERSON] є рідною онукою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] (а. с. 8), [PERSON] (а. с. 8), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Батько [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10), тобто до дня смерті [PERSON] , а тому відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] за правом представлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області заведено спадкову справу за № 319/2012. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 319/2012 (а. с. 51-54) убачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 3,3304 га, 0,8614 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом за земельні ділянки площею 0,38 га (сіножаті) № 38 та 0,93 га (пасовища) № 59, що розташовані на території Носівської міської ради, із земель колишнього КСП ім. Фрунзе, що належали померлому [INFO] [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 148/02-31 від 23 лютого 2021 року (а. с. 17). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування,\~\~\~ за\~\~\~\~ винятком\~\~\~\~ встановлених\~\~\~\~ випадків,\~\~\~ на\~\~\~ які\~ поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Отже, це право переходить у спадок його спадкоємцям сину [PERSON] та онуці [PERSON] , які прийняли спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 1). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved