Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Сторонам на сім`ю у складі 4 чоловік було надано 3 кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Влітку 1995 року стало відомо, що відповідач уклав договір дарування спірної квартири з Сумським госпрозрахунковим підприємством «Псел-С». У вересні 2020 року позивачу стало відомо, що спірна квартира була зареєстрована відповідачем як приватна власність 14 вересня 2020 року на підставі дублікату договору дарування квартири. До того ж на квартиру накладений арешт 18 квітня 2008 року. Вважає, що договір дарування спірної квартири, посвідчений 30 листопада 1994 року є недійсним, оскільки був укладений внаслідок зловмисної домовленості обох сторін та істотного порушення прав позивача та третіх осіб. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача проти позову заперечила, подала письмовий відзив, в якому зазначила, що спірна квартира є особистою власністю [PERSON] , оскільки отримана ним під час шлюбу в дар від підприємства, з яким був пов`язаний трудовими відносинами. Посилається на пропуск позивачем строку позовної давності та просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (а.с.147-154). Третя особа [PERSON] позов підтримала. Треті особи подали письмовий відзив на позов, в якому просили позовні вимоги задовольнити (а.с.62-63). Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 жовтня 2020 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до підготовчого судового засідання на 22 жовтня 2020 року. 22 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 9 грудня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 9 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 5 січня 2021 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді в розгляді іншої цивільної справи. Протокольною ухвалою головуючого від 5 січня 2021 року відкладено підготовче судове засідання до 9 лютого 2021 року надано час позивачу для направлення доказів іншим сторонам. 9 лютого 2021 року відкладено розгляд справи відкладено до 10 березня 2021 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в колегіальному розгляді кримінального провадження. Протокольною ухвалою головуючого від 10 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 24 березня 2021 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 24 березня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 19 травня 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів. Протокольною ухвалою головуючого від 19 травня 2021 року відкладено розгляд справи до 1 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 1 липня 2021 року відкладено розгляд справи до 23 липня 2021 року у зв`язку з витребуванням додаткової інформації. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 липня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 22 вересня 2021 року. 22 вересня 2021 року відкладено розгляд справи до 28 жовтня 2021 року у зв`язку з зайнятістю судді в розгляді кримінальної справи. Протокольною ухвалою головуючого від 28 жовтня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 9 грудня 2021 року у зв`язку з визнанням явки відповідача обов`язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 9 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 19 січня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 19 січня 2022 року відкладено за клопотанням представника відповідача до 2 лютого 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 2 лютого 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 9 березня 2022 року у зв`язку з закінченням процесуального часу. З 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. 2 травня 2022 року справу призначено до розгляду на 24 травня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 24 травня 2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача до 17 червня 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2022 року провадження у справі в частині позову [PERSON] до Сумського госпрозрахункового виробничого підприємства «Псьол-С», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним закрито. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 17 липня 1991 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (Т.1 а.с.8). Згідно довідки про склад сім`ї №14.03-08/67243 від 1 жовтня 2020 року позивачка разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (Т.1 а.с.11). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с. 9-10). Квартира набута [PERSON] за договором дарування квартири від 30 листопада 1994 року, укладеного між Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємством «Псьол-С», від імені якого діє [PERSON] , та [PERSON] (Т.1 а.с.12). У вказаний період часу відповідач перебував у трудових відносинах з Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємством «Псьол-С», чого не заперечують сторони. Згідно протоколу №6 від 14 вересня 1994 року, на Зборах СГРВ «Псьол-С» вирішено питання про передачу [PERSON] у дар від підприємства, з яким пов`язаний трудовими стосунками, квартири, площею 62,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] . (Т.1 а.с.158). З акту прийому-передачі новозбудованого житла від 25 березня 1994 року вказано, що житло належало Сумському госпрозрахунковому виробничому підприємству «Псьол-С» (Т.1 а.с.159). В судовому засіданні, допитана в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що в 1995 році коли дізналася, що не має права на квартиру, подавала документи до суду. Однак, відповідач завірив її, що вирішить це питання, перепише квартиру на дітей. В 2020 році дізналася, що відповідач планує продати квартиру. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на заяву, згідно якої 12 вересня 1994 року [PERSON] звертався до Директора СГВП «Псьол-С» щодо розгляду питання про надання квартири за адресою: [ADDRESS] для всієї сім`ї (Т. 1 а.с.13). Однак, вказана заява жодним чином не підтверджує той факт, що квартира була отримана [PERSON] саме на підставі цього звернення та на всю родину. Посилання позивача на довідку №1 від 2 лютого 1995 року, згідно якої квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] для покращення житлових умов всієї сім`ї на підставі протоколу засідання СТК №6 від 14.09.1994 року (а.с.14) не заслуговує на увагу, оскільки вона має посилання на протокол, зміст якого відрізняється від інтерпретації його тексту у довідці. Суд вважає, що саме протокол є первинним документом, на підставі якого в подальшому видавалася довідка, і тому саме він має переважне значення. Позивач в обгрунтування своєї позиції також вказує на те, що [PERSON] , який діяв від імені СГВП «Псьол-С», укладаючи договір дарування спірної квартири, не був керівником установи та не мав права укладати договір дарування. Однак суду не надано доказів на підтвердження того, хто був керівником установи на момент укладення спірного договору. Посилання на довідки, видані в 1995 році та наказ від 3 січня 1994 року жодним чином не вказує на те, хто саме був керівником підприємства на момент укладення договору дарування. Крім цього, в матеріалах справи відсутні переконливі докази на підтвердження факту відсутності у [PERSON] довіреності на укладення оспорюваного договору. Суд вважає, що для представництва підприємства Муніч Л.В. не обов`язково мав перебувати з ним в трудових відносинах. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд вважає, що твердження позивача про те, що [PERSON] не мав повноважень на укладення договору дарування спірної квартири є лише припущенням і не підтверджене жодними доказами. Відповідач просить застосувати наслідки пропуску позовної давності. Посилання позивача на необізнаність про існування договору дарування не заслуговують на увагу. Оскільки, як вбачається з ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 9 жовтня 1995 року, в провадженні суду перебувала справа за позовом Сумського госпрозрахункового підприємства «Псьол-С» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним (Т.1 а.с.19). Позивачка повідомила в судовому засіданні, що була обізнана про перебування вищевказаної справи на розгляді, знала суть спору. За змістом ч.1\~ст.629 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства». Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України,\~про обов`язковість\~доведення стороною\~спору тих\~обставин,\~на котрі\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень.\~Відповідач,\~навпаки,\~мусить довести,\~що інформацію\~про порушенняможна було отримати раніше. Враховуючи наявність судового рішення про закриття провадження у справі Сумського госпрозрахункового підприємства «Псьол-С» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним свідчить про те, що позивач дізналася або могла дізнатися про порушення свого права ще в жовтня 1995 року. Посилання позивача на те, що право власності на спірну квартиру [PERSON] оформлено 14.09.2020 року не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з договору дарування [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру в 1994 році, згідно чинного на той час законодавства (а.с.12). Реєстрація на підставі дублікату договору дарування не вказує на те, що право власності було оформлено в 2020 році, а не в 1994 році. Таким чином, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження дотримання строків позовної давності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовної заяви та відмову в її задоволенні. Між [PERSON] та адвокатом Друченко Т.В. укладений договір про надання правової допомоги від 1 травня 2021 року. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг адвокатом надано [PERSON] наступні послуги: вивчення матеріалів позовної заяви - 200 грн., підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів 500 грн., підготовка до подання до суду відзиву 800 грн., підготовка та подання до суду заяви про застосування строків позовної давності 600 грн., участь в підготовчих засіданнях 1200 грн. Факт проведення оплати на суму 5\~000 грн. підтверджується копією квитанції №30. За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, відповідно до ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~134\~ЦП України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 904/4494/18 від 12 листопада 2019 року. Оскільки, відповідачем у відзиві не вказано орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суд вважає, що наявні підстави для відмови в стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed