Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

04\~липня 2019\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] \~до Комунального\~підприємства ЖКС\~«Порто-Франківський»,\~ [PERSON] \~про стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди в загальній сумі 123 458,74 гривень, з яких: 84000 грн. сума матеріальної шкоди; 31967,74 грн.\~інфляційне збільшення; 7491,00 грн.\~3% річних. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що є власником квартири [ADDRESS] . 03.04.2019 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір оренди, предметом якого є строкове платне користування майном, а саме чотирикімнатною квартирою під [ADDRESS] . Пунктом 5.1 вказаного Договору передбачена орендна плата в сумі 10500 грн., яка сплачується орендарем помісячно до 3 числа поточного місяця. Пунктом 5.2. договору встановлено, що перший платіж за Договором Орендар здійснює 07.07.2016 року, який становить 31500 та включає орендну плату за 3 місяці, в подальшому здійснює оплату у відповідності п. 5.1 Договору. З кінця травня 2016 року у належній [PERSON] квартирі зупинилось водопостачання, у зв`язку з чим [PERSON] з метою відновлення водопостачання звернулась до відповідача КП ЖКС «Порто-Франківський», який є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . При цьому позивач посилається на те, що власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] перешкоджали нормальному користуванню холодною водою квартири, шляхом закриття запірної арматури, встановленої на загальному стояку холодного водопостачання. Відсутність водопостачання в квартирі, на думку [PERSON] заподіяло їй матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди за Договором оренди квартири від 03.04.2016р. на суму 84\~000 грн., з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних сума позову складає 123\~458, 74 грн. 10 липня 2019 року ухвалою суду позовну заяву фізичної особи\~підприємця [PERSON] до Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський», [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди було залишено без руху. 08 серпня 2019 року від представника Позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 13 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 31 травня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява про зміну підстав позову та клопотання про заміну неналежного відповідача. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року прийнято заяву ФОП [PERSON] про зміну підстав позову. Клопотання представника Позивача про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . В судовому засіданні 14 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому [PERSON] заперечувала неправомірність своїх дій, посилалась на відсутність в належній їй квартирі кранів на трубах водопостачання загального користування, неможливість перешкоджання з її боку в користуванні водою позивачем, просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 21 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 30 листопада 2021 року задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків та закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 21 червня 2022 року позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи наявна заява про відкладення судового засідання з посиланням на знаходження представника за межами м. Одеси. Аналогічні заяви про відкладання розгляду справи були подані представником позивача 31 травня 2022 року та 12 січня 2022 року. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом\~сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено, оскільки судом не визнано поважними причини неявки сторони Позивача. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа перебуває на розгляді в суді з липня 2021 року. Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Позивача на підставі наявних доказів. В судовому засіданні Представник відповідача ЖКС «Порто-Франківський» просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що договір оренди не було пред`явлено до ЖКС «Порто-Франківський» чи до Державної Податкової Служби, як того вимагає чинне законодавство. Представник [PERSON] та відповідачка у судовому засіданні просили відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не доведений розмір збитків та пропущено строк звернення з позовними вимогами. Також в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка повідомила, що проживає в квартирі [ADDRESS] , водопостачання в квартирі [ADDRESS] було відсутнє нетривалий час, і лише по стояку у ванний кімнаті, квартира позивачки має накопичувальний бак води, у період часу з квітня по вересень 2016 року орендар [PERSON] мешкав у квартирі, з`їхав з неї лише у вересні, після чого в квартиру [ADDRESS] заселилися інші особи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В матеріалах справи є договір № б/н оренди квартири під [ADDRESS] , який укладений 03 квітня 2016 року між позивачкою фізичною особою підприємцем [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар). Пунктом 5.1., 5.2. вказаного Договору передбачена орендна плата в сумі 10500 грн., яка сплачується орендарем помісячно до 3 числа поточного місяця, перший платіж за Договором Орендар здійснює 07.07.2016 року, який становить 31500 грн. та включає орендну плату за 3 місяці. Пунктом 6.1.2. вказаного Договору зазначено, що Орендодавець забов`язаний утримувати будинок й технічне обладнання квартири відповідно до вимог користування житловим приміщення, утримання житлового будинку і прибудинкової території в Україні Пунктом 6.1.3 вказаного Договору передбачено, що Орендодавець зобов`язаний забезпечувати надання комунальних і інших послуг. У пункті 6.4.4. зазначено, що в разі невиконання Орендодавцем п. 6.1.2 та п. 6.1.3 Орендар має право на зупинення здійснення орендної плати, шляхом укладання окремої Угоди, до усунення перешкод в користуванні технічним обладнанням квартири. Так, на виконання вимог пункту 6.4.4. Договору оренди 07 червня 2016 року між позивачкою фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладена Угода до договору оренди квартири № б/н від 03 квітня 2016 року, з якого вбачається, що у зв`язку з відсутністю водопостачання в орендованій квартирі, у відповідності до п.6.4.4. Сторони дійшли згоди зупинити сплату орендної плати за квартиру з 16 червня 2016 року. Звертаючись з позовом, позивач зазначав, що з кінця травня 2016 року у належній Позивачу квартирі зупинилось водопостачання, у зв`язку з чим [PERSON] з метою відновлення водопостачання звернулась до відповідача КП ЖКС «Порто-Франківський», який є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . При цьому позивач посилається на те, що власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] перешкоджали нормальному користуванню холодною водою квартири, шляхом закриття запірної арматури, встановленої на загальному стояку холодного водопостачання. Відсутність водопостачання в квартирі, на думку [PERSON] заподіяло їй матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди за Договором оренди квартири від 03.04.2016р. на суму 84\~000 грн., з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних сума позову складає 123\~458, 74 грн. Як вбачається з матеріалів справи, Приморським районним судом м. Одеси здійснювався розгляд цивільної справи № 521/16020/16-ц за позовною заявою представника [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи КП ЖКС» Порто-Франківський» про зобов`язання відновити до попереднього стану частину мережі водопостачання шляхом демонтажу запірної арматури на загальному стояку холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року за заявою представника [PERSON] [PERSON] було прийнято відмову від позову та закрито провадження по цивільній справі № 522/16020/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи КП «ЖКС «Порто-Франківський» про зобов`язання відновити до попереднього стану частину мережі водопостачання та усунення перешкод в користуванні водою. Також, в матеріалах справи є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року по справі № 522/18657/16-ц за позовом Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії. Відповідно до якого позов задоволено. Зобов`язано [PERSON] надати доступ КП «ЖКС «Порто-Франківський» до приміщення квартири [ADDRESS] для проведення робіт по відновленню каналізаційного стояка. Не перешкоджати КП «ЖКС «Порто-Франківський» в проведені робіт по відновленню каналізаційного стояка квартирі [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства « Житлово-комунальний сервіс « Порто-Франківський» судовий збір у розмірі 1378 грн. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року по справі № 522/18657/16-ц апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини судового рішення, сторінка «третя» абзац «восьмий», посилання суду «і демонтажу запірної арматури холодного водопостачання», як на підставу необхідності працівникам КП ЖКС «Порто-Франківський» доступу для огляду квартири [ADDRESS] . В решті рішення залишено без змін. Вирішуючи спір, суд виходив з наступого. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Частиною 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У відповідності до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 158 ЖК наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.\~Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.Така реєстрація є різновидом державної, однак поряд з вимогою про неї житлове законодавство не містить жодних вказівок на правові наслідки невиконання цієї вимоги. Відсутні такі вказівки і у загальних положеннях\~ЦК\~про правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону (параграф 2 глави 16) відтак, можна зробити висновок, що невиконання сторонами зазначеної вимоги про державну реєстрацію не є підставою для визнання договору найму житла недійсним. Разом з цим, за положеннями ч. 1 ст. 210\~ЦК\~правочин, що підлягає державній реєстрації, вважається вчиненим з моменту такої реєстрації отже, якщо, крім положень цивільного права, керуватися, ще й нормами житлового, незареєстрований договір найму житла взагалі не можна розглядати як укладений. Зі змісту договору оренди випливає, що квартира [ADDRESS] , власником якої є позивач, була передана [PERSON] , на підставі Договору оренди № б/н від 03.04.2016 р., який не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку. Позивач не підтвердила, що з отриманого нею прибутку від передачі в оренду вищезазначеної квартири, нею були сплачені податки в порядку та розмірі встановлених податковим законодавством України. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відсутність договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] , тобто відсутність зобов`язань за даним договором у зв`язку з користуванням квартирою. Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів заподіяння шкоди не з вині відповідачки суду не представлено. Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність вищевказаних умов. Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу). Отже, поняття "збитки" включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів щодо збитків в вигляді упущеної вигоди, завданою неможливістю здавання в оренду квартири, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здавання в оренду зазначеної квартири у відповідності до норм чинного законодавства. Також слід зазначити, звертаючись з позовом Позивач зазначав, що їй заподіяли шкоду у вигляді упущеної вигоди за Договором оренди квартири № б/н від 03.04.2016 року на суму 84\~000, 00 гривень (щомісячний платіж за Договором оренди: 10\~500 гривень х 8 місяців, кількість повних місяців відсутності водопостачання), проте дане твердження спростовується показаннями свідка [PERSON] , яка повідомила, що проживає в квартирі [ADDRESS] водопостачання в квартирі [ADDRESS] було відсутнє нетривалий час, і лише по стояку у ванній кімнаті, квартира позивачки має накопичувальний бак води, у період часу з квітня по вересень 2016 року орендар [PERSON] мешкав у квартирі, з`їхав з неї лише у вересні, після чого в квартиру [ADDRESS] заселилися інші особи, проте Позивач зазначає, що упущена вигода, яка полягала в отриманні грошових коштів за оренду квартири відбулась у період з травня 2016 року по грудень 2016 року, що не знайшло свого підтвердження. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Позивачем крім власного обґрунтування позовних вимог, не надано на підтвердження своїх доводів конкретних доказів, які б були належні та допустимі, та суд міг би їх оцінити. Натомість рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін. Слід зазначити, що в матеріалах справи на аркуші 193 міститься заява [PERSON] про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно ч. 1\~ст.\~261\~ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому\~ст.\~\~261\~ЦК України\~встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вказує\~Верховний Суд\~у постанові\~від 21\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~509/3589/16-ц\~(провадження\~№ 61-16895св18)\~сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~в позові\~та\~застосовується тільки\~до\~обґрунтованих\~позовних вимог.\~Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, строки позовної давності не застосовуються. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed