Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №0301/0808/98-159 від 13.08.2008 року, позичальником згідно з яким є [PERSON] . 13.08.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] уклали Кредитний договір №0301/0808/98-159, із подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Відповідачу кредит у сумі 275000,00 доларів США, а Відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 275000,00 доларів США. У свою чергу, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушив істотні умови кредитного договору, внаслідок чого, станом на 27.08.2015 рік має прострочену заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом - 268124,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 5\~744 744,92 грн.; заборгованість по відсоткам 242 374,68 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5\~193 047,67 грн.. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору була нарахована неустойка, а саме: пеня за останній календарний місяць 217 857,31 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 4\~667 745,80 грн.. Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено Іпотечний договір №0301/0808/98-159-Z-1 від 13.08.2007 року, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: вбудоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» б/н від 03.09.2007 року. Право власності на предмет іпотеки підтверджується Витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної Ради, номер витягу 19158575 від 11.06.2008 року. Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: - \~ \~ \~ \~у випадку невиконання Боржником основного зобов`язання; - \~ \~ \~ \~у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору; - \~ \~ \~ \~у інших випадках, передбачених законодавством. У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання за Кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Відповідно до п. 12.3.1 Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачу (боржнику) було направлено вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки», але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №0301/0808/98-159-Z-1, посвідченим 13.08.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0301/0808/98-159 від 13.08.2007 року у розмірі 15605538,39 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 5 744 744,92 гривень, заборгованості за відсотками - 5 193 047,67 гривень, пені - 4 667 745,80 гривень, шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код за ЄДРПОУ 35326253, права власності на вбудоване нежиле приміщення №7 на 1-му поверсі житлового будинку літ. А-12, загальною площею 87,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за її відсутності. У судове зсідання відповідач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Куценко О.М. надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0301/0808/98-159. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Відповідачу кредит у сумі 275000,00 доларів США, а Відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором (а.с.713). Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] і [PERSON] 13.08.2008 року було укладено Іпотечний договір №0301/0808/98-159-Z-1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: вбудоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» б/н від 03.09.2007 року (а.с.17-19). 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який у свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу (а.с.22-49). Також 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами (а.с.58-59). 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу (а.с.63-80), а також договір про передачу прав за іпотечними договорами (а.с.85-86). Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №0301/0808/98-159 від 13.08.2008 року, позичальником згідно з яким є [PERSON] . Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 275000,00 доларів США. Як вказує позивач, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови кредитного договору, у результаті чого, станом на 27.08.2015 рік, він має прострочену заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом 268 124,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 5\~744 744,92 грн.; заборгованість по відсоткам -242 374,68 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5\~193 047,67 грн.; пеня за останній календарний місяць 217 857,31 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 4\~667 745,80 грн.. У зв`язку із неналежним виконанням боржником за кредитним договором зобов`язань із погашення кредиту,\~Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» пред`явило позов до майнового поручителя\~про звернення стягнення на предмет іпотеки\~шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За правилами\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У силу ч.1\~ст. 574 ЦК України\~застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. На підставі ч.ч. 1, 3\~ст. 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Так, згідно з визначенням, наведеним у\~ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до\~положень ст.610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено \~ст.589 ЦК України,\~у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст.590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У\~статті 12 Закону України "Про іпотеку"\~вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону\~передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі\~статтею 36 Закону України "Про іпотеку"\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання\~про звернення стягнення на предмет іпотеки\~шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду\~про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що\~стаття 37 Закону України "Про іпотеку"\~не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року №1953-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки\~шляхом визнання\~права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому, позивач не позбавлений відповідно до статей\~38,\~39 ЦК України\~можливості звернутися до суду із позовом\~про звернення стягнення на предмет іпотеки\~в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Аналогічний правовий висновок викладений у\~постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі N 6-1851цс15. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей\~36,\~37 Закону України "Про іпотеку"\~є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя\~шляхом визнання\~права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей\~328,\~335,\~392 ЦК України, \~у контексті статей\~36,\~37 Закону України "Про іпотеку"\~суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки\~шляхом визнання\~право власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічний правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19). У даному випадку позивач,\~Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», звертаючись до суду з позовом, обрав такий спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними, що суперечить чинному законодавству, а саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed