Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради , які діють в інтересах малолітньої [PERSON] звернулися 21 квітня 2022 року до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Посилаються на те, що на обліку у службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з 05 грудня 2022 року перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , як така, яку батьки відмовилися забрати з пологового будинку. З 06 січня 2021 року дитина переведена до комунального підприємства « Кременчуцький обласний будинок дитини Полтавської обласної ради» на повне державне утримання. Стан дитини при прибутті в будинок був задовільний. Батьки дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] та [PERSON] , були повідомлені про подальшу можливість позбавлення їх батьківських прав , однак до служби у справах дітей останні так і не з`явилися. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 2 від 12.01.2021 року [PERSON] було надано статус дитини , позбавленої батьківського піклування. Оскільки батьки [PERSON] відмовились від виконання своїх обов`язків, існує необхідність захистити права та інтереси дитини. Прохали позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . 29 квітня 2022 року судом відкрито провадження по справі. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради-Т.І.Непійко-надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, суд про причину своєї неявки не повідомили. Відзив на адресу суду від відповідачів не надходив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову посилаючись на таке. Встановлено, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з 05 грудня 2022 року перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наказом № 2 про постановку на облік від 13.01.2021 Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради за підписом голови ради з питань діяльності виконавчого органу-завідувача відділу служби у справах дітей Р.Азізова Батьками дитини являються [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми), 30 грудня 2020 року, актовий запис № 1241. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від дитини, ще в пологовому будинку, що підтверджується їхньою заявою від 08 грудня 2020 року , завіреною підписами: юриста [PERSON], психолога [PERSON] , лікуючого лікаря [PERSON], директора пологового будинку Н.О.Удовицької, працівника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] із Комунального підприємства Міського клінічного пологового будинку Полтавської міської ради . Згідно Акту від 08 грудня 2020 року з Комунального підприємства « Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» , складеного за підписом представника служби у справах дітей- Ю.А.Рой, працівника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON], працівника органу внутрішніх справ [PERSON], директора пологового будинку Н.О.Удовицької, встановлено, що батьки відмовилися забрати дитину жіночої статі, яка народилася у лікарняному закладі [INFO] , прізвище , ім`я та по батькові дитини не визначено, з причин народження небажаної дитини. Згідно витягу із рішення від 22 грудня 2020 року № 279 Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради Полтавської області малолітню [PERSON] , [INFO] , було направлено до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини після проведення реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. З 06 січня 2021 року дитина переведена до комунального підприємства « Кременчуцький обласний будинок дитини Полтавської обласної ради» на повне державне утримання, що підтверджується відповіддю від 24.02.2021 за підписом головного лікаря КП « Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» Н.Лях. Стан дитини при прибутті в будинок був задовільний, що підтверджується витягом із історії розвитку дитини Ф-112 від 12.02.2021 за підписом головного лікаря КП « Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» Н.Лях. Батьки дитини- [PERSON] та [PERSON] бажання забрати дитину не виявляли. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 2 від 12.01.2021 року [PERSON] було надано статус дитини , позбавленої батьківського піклування. Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] не виявили бажання піклуватися про свою народжену дитину та її матеріально забезпечувати. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у намірі відповідачів забрати дитину із пологового будинку та займатися її вихованням, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідачі намагалися виконувати батьківські обов`язки, та виявили бажання забрати свою новонароджену дитину із поголового будинку. Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав призводить до ряду правових наслідків, зокрема, до втрати особистих немайнових прав щодо дитини, втрати інших права, заснованих на спорідненості з дитиною. Виходячи з наведеного, а також враховуючи фактичне не бажання батьків піклуватися про свою народжену дитину, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам дитини і є доцільним. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки- [PERSON] , [INFO] не зашкодить інтересам дитини- [PERSON] , [INFO] , її подальшому вихованню та утриманню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів підлягає стягненню на користь держави по 496,2 грн. судового збору з кожного.

Outcome: approved