Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

28.05.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради, з підстав, що відповідач самоусунувся від виховання доньки [PERSON] , [INFO] , дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому просить стягнути аліменти у розмірі ј частини доходу відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з 21.10.2017 перебувала в шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . У подальшому, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 30.03.2020, яке набрало законної сили 30.04.2020 шлюб між сторонами було розірвано. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою. З квітня 2020 року дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Останній раз відповідач надавав кошти на утримання дитини приблизно у вересні 2020 року у розмірі 500 грн. Відповідач приблизно з березня 2020 року участі у вихованні дитини не приймає, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, не піклується про її стан здоров`я та розвиток, ухиляється від матеріального утримання дитини, тобто повністю усунувся від утримання та виховання дочки. Відповідачу позивачем неодноразово направлялися вимоги, щодо виконання останнім обов`язку по вихованню та розвитку дитини та також по її утриманню. Однак вони були проігноровані відповідачем. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав і стягнути аліменти у розмірі ј частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої дитини, на користь матері дитини. Разом з позовною заявою позивачка подала до суду клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] на підтвердження вказаних обставин. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 22.07.2021, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.07.2021 справу знято з розгляду на 16.09.2021. 16.09.2021 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 06.10.2021. 06.10.2021 справу знято з розгляду на 11.11.2021. 11.11.2021 справу знято з розгляду на 24.01.2022. 15.11.2021 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 16.11.2021 зупинено провадження у справі у звязку з надходженням заяви позивача про відвід головуючого судді, передано заяву про відвід на розгляд іншому судді . Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Квятковського Я.А. 18.11.2021 ухвалою суду відновлено провадження по справі. 24.01.2022 ухвалою суду зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради та Перещепинської міської ради надати до суду письмовий висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо дитини [PERSON] 28.02.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 28.03.2022. 28.03.2022 розгляд справи відкладено на 22.04.2022. 22.04.2022 справу знято з розгляду на 17.06.2022. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 16.09.2021 проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав заперечував. В судове засідання, призначена на 17.06.2022, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Перещепинської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] залишає на розсуд суду. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2017 року (а.с.8), в період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10). Малолітня [PERSON] зареєстрована та спільно проживає з матір`ю [PERSON] , яка займається її утриманням і вихованням. Відповідач проживає окремо (а.с. 11,12). 02.02.2021, 22.03.2021 та 30.11.2021 позивачка на адресу місця проживання відповідача направляла вимоги щодо виконання обов`язку по вихованню та розвитку дитини, а також по її утриманню, вимоги від 02.02.2021 та 30.11.2021 були отримані відповідачем (а.с. 14,15, 20, 96, 97). Також, 02.02.2021, 22.03.2021 позивачка письмово зверталась до голови Перещепинської міської ради заяви, в яких просила орган опіки та піклування виконкому здійснити контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (а.с.16-17, 18, 21-22, 23). Згідно листа служби у справах дітей Перещепинської міської ради від 07.04.2021, працівниками служби проведено бесіду з відповідачем, у ході бесіди він підтвердив , що спілкувався з дочкою Мією приблизно у березні 2020, і дійсно останній раз надавав кошти для утримання дитини у вересні 2020. На даний час не працює, перебуває на обліку в місцевому центрі зайнятості. Крім того зазначив, що налагодить відносини з матір`ю дитини, буде спілкуватися з дочкою та надавати матеріальне забезпечення дитині (а.с. 24). 12.07.2021 було обстежено умови проживання [PERSON] і дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормі, дитина окремим спальним місцем не забезпечена, відпочиває з мамою на дивані, є достатня кількість іграшок, одягу та взуття відповідно до сезону (а.с.42). Згідно інформації виконкому Тернівської районної у місті ради від 02.02.2022 р., спеціалістами служби справах дітей було здійснено вихід за адресою фактичного місця проживання позивача [PERSON] : [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормам, дитина окремим спальним місцем не забезпечена, відпочиває разом з мамою на дивані, є достатня кількість дитячого одягу та взуття відповідно до сезону. Відповідач по справі [PERSON] , проживає в м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області. Поспілкуватися з останнім та встановити всі обставини що стосуються справи не вдалося. Отже надати об`єктивний висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] немає можливості (а.с.120-121). Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, в судовому засіданні показали, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини протягом останніх декількох років до дитини не приїздив, участь у її утриманні не приймає. Оцінка суду. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом (ст. 169 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пп. 15, 16, 18 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку, як випливає з матеріалів справи, достатніх доказів умисного ухилення відповідача, який проживає за межами міста Кривого Рогу, від виконання батьківських обовязків і втрати звязків між дитиною і батьком немає. На думку суду, надані позивачем докази, в т.ч. показання свідків, підтверджують лише факт ненаданання матеріальної допомоги дитині відповідачем, що сам по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Також, як випливає з інформації Перешепинської міської ради від 07.04.2021, відповідач має намір спілкуватись з дитиною і зобовязався належним чином виконувати свої батьківські обовязки. За таких обставин та з урахуванням невизнання відповідачем позову суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити за недоведеністю. При цьому, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини . Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , то вона підлягає задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як вбачається з матеріалів справи позивачка неодноразово зверталася до відповідача щодо утримання дитини у 2021 році . Крім того, ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2021 [PERSON] було відмовлено у видачі судового наказу за її заявою від 17.11.2020 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини (а.с.13). Однак відповідач кошти на утримання дитини в добровільному порядку не сплачує. З урахуванням вищевказаних обставин, з метою захисту майнових прав дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягувати з відповідача на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 17.11.2020р., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною вісімнадцяти років. Згідно зі ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогу про стягнення аліментів. З урахуванням викладеного на підставі ст. ст.150, 164,180,183 СК України,

Outcome: partial