Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася з позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) з вимогою: - визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на весь житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла [PERSON] , а після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняла позивач у вигляді житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами розміщеного по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіла позивачу все своє майно, а інші спадкоємці, які б прийняли таку спадщину за законом чи за заповітом відсутні. Однак, при бажанні оформити спадщину на зазначений будинок позивачу було відмовлено нотаріусом з підстав належності будинку колгоспному двору, а тому оскільки він належить його членам на праві спільної сумісної власності, встановити яка частка належала саме [PERSON] не представляється можливим. Позивач стверджує, що станом на 15.04.1991 [PERSON] була одноосібним власником будинку по [ADDRESS] та головою колгоспного двору. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 29.04.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також витребувано матеріали спадкової справи [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своєму листі до суду від 16.05.2022 не заперечував проти задоволення позову та просив про розгляд справи без його участі в засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві від 10.06.2022 просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. З огляду на те, що в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с 5). Як зазначено в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] від 28.01.1989 ціле домоволодіння, що складається з одного будинку по [ADDRESS] належить колгоспному двору і головою якого є [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 6). Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Турбівської селищної ради від 17.03.2022 вбачається інформація про те, що [PERSON] не мала дітей, станом на 15.04.1991 була головою колгоспного двору, інших членів якого не було, а на день смерті з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 7-8). У матеріалах справи також наявні документи від КП "Вінницьке ОБТІ", що видані позивачу, у яких підтверджується інформація про власника будинку по [ADDRESS] - [PERSON] та характеристики такого будинку (а.с. 9-15). У матеріалах спадкової справи [PERSON] наявний її заповіт від 20.12.2001, за яким вона заповіла позивачу все своє майно. Позивач після смерті [PERSON] у визначений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, яка, в тому числі, складається із вищезгаданого житлового будинку. Однак, при оформлені спадщини на згаданий будинок позивачу було відмовлено нотаріусом з підстав належності будинку колгоспному двору, а тому оскільки він належить його членам на праві спільної сумісної власності, встановити яка частка належала саме [PERSON] неможливо (а.с. 16). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Судом було встановлено, що позивач у справі є спадкоємцем за заповітом [PERSON] від 20.12.2001 (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця. В даному випадку позивач прийняла спадщину, після смерті [INFO] [PERSON] , а саме: житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами по [ADDRESS] шляхом звернення до нотаріуса із заявою від 15.07.2020. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулась до нотаріуса із відповідною заявою, однак оформити її не може з підстав належності будинку колгоспному двору, а встановити яка частка у спільній сумісній власності належала саме [PERSON] не представляється можливим. Відповідно до п.п. "а" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що [PERSON] не мала дітей, станом на 15.04.1991 була головою колгоспного двору інших членів якого не було, а на день смерті з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Таким чином, житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами по [ADDRESS] належав одній особі [PERSON] , яка була його єдиним власником. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , на весь житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved