Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання його на території України у період з 1985 року і по теперішній час, у тому числі і на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року. Свою заяву мотивує тим, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Єреван республіки Вірменія (на той момент - Вірменська PCP). В 1985 році він разом з родиною переїхав на постійне проживання до України, де став проживати за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав на території України з 1985 року і по теперішній час, а саме: у період з 1985 року по 1992 рік що підтверджується наданими ним до суду доказами. На даний час [PERSON] проживає у власному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , встановлення факту проживання його на території України, необхідний йому для отримання паспорту громадянина України його дітьми. Ухвалою суду від 01.04.2021 року було відкрито провадження у справі (а.с. 14). Заявник в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви. Представник ГУ ДМС України в Одеській області направив суду відзив, в якому просив заяву [PERSON] залишити без розгляду, посилаючись на те, що з наданих доказів неможливо встановити факт постійного проживання на території України з період з 1985 року по 24.08.1991 р. [PERSON] . Також, представником ГУ ДМС України в Одеській області зазначено, що звернення [PERSON] до суду із вказаною заявою є передчасним, оскільки заявник не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, таким чином порушив порядок, щодо встановлення проживання та набуття громадянства України (а.с. 23-35). Представник заінтересованої особи Біляївського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання 10.06.2022 р. не з`явилась причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні від 23.11.2021 року заперечувала проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Певні види справ про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені ч. 1ст. 315 ЦПК України, проте наведений перелік не вичерпний, та ч. 2ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Мета заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в цілому та, зокрема, факту постійного проживання на території України, є обов`язковою та має бути зазначена у заяві про встановлення факту та в рішенні суду, що випливає зі ст.318, 319 ЦПК України. Згідно пояснень заявника в судовому засіданні та змісту заяви, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року йому необхідне для набуття громадянства України його дітьми. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. На підставі п.п. 7-9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. З матеріалів справи вбачається, що заявник народився в м. Єреван Вірменська РСР, але коли саме приїхала його родина до України і почала проживати відомості відсутні. В свою чергу, в підтвердження періоду постійного проживання заявників на території с. Доброолександрівка Біляївського району Одеської області з січня 1985 року по листопад 1992 року заявник надав суду Акт депутата про реєстрацію та фактичне проживання (у складі комісії) (а.с. 5), але на підставі яких документів, свідчень очевидців та інше видано таку довідку, не зазначено і тому вказану довідку суд не приймає до уваги. З цих же підстав, суд не бере до уваги довідку від 07.09.2020 року Велико Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області (а.с. 6), оскільки, як зазначено в довідці. Вона видання на підставі акту депутата про фактичне проживання. Копія домової книги (а.с. 7-8), а також договір купівлі продажу будинку [PERSON] 22.06.2006 року, не є достатнім доказом для встановлення факту проживання заявника в Україні, адже юридичне значення має саме факт постійного проживання заявника на території України, відповідно до Закону України «Про громадянство України» а не реєстрація. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Клопотань від [PERSON] про виклик свідків суду не надходило. Таким чином, враховуючи усі представлені докази в їх сукупності та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що доводи заявника про постійне безперервне проживання на території України у відповідності до критеріїв, визначених ст.1 Закону України «Про громадянство України» станом на 24.08.1991 року не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому вимога [PERSON] не підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що звертаючись до суду з відповідною заявою, [PERSON] , зазначив, що по зазначеним питанням представником Біляївського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області йому було рекомендовано звернутись до суду, при цьому будь-яких підтвердженням щодо звернення заявник до органу ДМС та відповідної відмови [PERSON] суду не надано. Так, згідно п.1 розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом ІІ цього Порядку. За ст.1 Закону «Про громадянство України» реєстрація громадянства України - це внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Як зазначалось вище, згідно з Указом Президента України затверджено відповідний Порядок, а також покладено виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства на Державну міграційну службу України. Згідно з положеннями даного Порядку: - заяви з питань громадянства оформлюються, зокрема, про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи (абз.4 п.2); -заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником (п.3), - для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництвоУкраїни", або на інших територіях (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку (а саме: заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм), один із таких документів: декларацію про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства), зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); деякі інші), а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях (п.п.24, 25); - у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях (частина перша статті 8 Закону), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (п.44); - повноважним органом щодо вирішення питання щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України є Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, яке перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України (п.90); - якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, начальник вказаного органу міліції або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України (п.94); рішення про оформлення набуття особою громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилається до районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України, до якого документи були подані заявником, який не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови (п.п.95, 96). Отже, вважаючи, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення (тобто для реєстрації громадянином України), суд звертає увагу на те, що заявником не надано належних і допустимих доказів доказів того, що він є особою, яка: 1) хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України"; 2) була іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство; 3) була особою без громадянства, яка подала заяву про набуття громадянства України; 4) була громадянином держави, законодавство якої передбачає автоматичне припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства іншої держави. Оскільки заявником не надано доказів того, що він звертався до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для отримання громадянства України, або доказів того, що йому було відмовлено у отриманні громадянства України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява є передчасною, з огляду на що суд відмовляє в її задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed