Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У грудні 2021 року Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 65289,10 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 02 лютого 2019 року о 17.20 год. в м. Києві по вул. Богатирській, 42 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Renault», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] заподіяні механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , проте провадження закрито, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент ДТП автомобіль марки «Renault», державний номерний знак [NUMBER] було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Українська «Українська страхова група» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК8255846. Тому, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. Позивач, згідно умов полісу № АК8255846 здійснив виплату заявнику страхове відшкодування в розмірі 65289,10 грн. Посилаючись на положення ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки під час скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди, та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2021 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання, призначене на 14 червня 2022 року не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 14 червня 2022 року на електронну адресу суду представник позивача Сечко С.В. надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання, призначене на 14 червня 2022 року не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином шляхом надсилання судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказано адресою». Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 02 лютого 2019 року о 17.20 год. по вул. Богатирській в м. Києві водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року закрито провадження у відношенні [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8255846 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та Управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київської області застрахованого відповідальність водія транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну. 05 червня 2019 року власник автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зі заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 67_19_USG визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] склала 77197,92 грн. Згідно страхового акту № ДКЦВ - 17206 від 16 жовтня 2019 року та платіжного доручення № 24946 від 17 жовтня 2019 року, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» власнику автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] виплачено страхове відшкодування у розмірі 65289,10 грн. Між сторонами виник спір стосовно стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група`суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з частиною шостою статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. Оскільки водій забезпеченого транспортного засобу [PERSON] після спричинення дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року (справа № 756/10524/19) та постановою Оболонського районного суду м. Києва (справа № 2183/19), а ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило потерпілому страхове відшкодування, у [PERSON] виник обов`язок компенсувати в порядку регресу виплачену ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 65289,10 грн., тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved