Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

У березні 2022 року Орган опіки та піклування в особі Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просив: -- позбавити батьківських прав жительку с. Покутинці [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; -- стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень щомісячно. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] [PERSON] народила у КНП «Борщівська міська лікарня» дочку [PERSON] . Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесено відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері. 26.01.2022 року відповідач оформила заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку у зв`язку із відсутністю постійного місця проживання та засобів для існування. 28.01.2022 року малолітню дитину [PERSON] переведено до КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради для подальшого лікування та перебування. Відповідно до наказу служби у справах дітей Зіньківської сільської ради № 5/2022-р від 11.02.2022 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Зіньківської сільської ради від 16.02.2022 року № 1-16/2022 малолітню [PERSON] влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Вона цілком самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та надала нотаріально засвідчену заяву на усиновлення доньки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов`язками, що тягне за собою позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дочки та стягнення аліментів. Ухвалою від 24.03.2022 року у справі відкрите провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.05.2022 року підготовче провадження закрите,справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання 29.06.2022 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. За неявки сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник позивача, органу опіки та піклування в особі Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника органу опіки та піклування, заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у визначений в ухвалі строк відзив на позов не надала, у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого. Встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження на підставі ч. 1 ст. 153 СК України. 26.01.2022 року [PERSON] надала КНП «Борщівська міська лікарня» заяву про відмову забрати дочку [PERSON] з пологового будинку у зв`язку із відсутністю постійного місця проживання та засобів для існування. Листом Борщівської міської ради від 27.01.2022 року проінформовано Зіньківську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області про відмову [PERSON] забрати дочку [PERSON] з пологового будинку. Листом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 04.02.2022 року проінформовано Зіньківську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області про переведення із КНП «Борщівська міська лікарня» для подальшого лікування [PERSON] , [INFO] . Згідно з наказом служби у справах дітей Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 11.02.2022 року № 5/2022-р, [PERSON] поставлено на первинний облік як дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з рішенням виконавчого комітету Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 16.02.2022 року № 1-16/2022, [PERSON] влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання, де вона перебуває і на теперішній час. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 21.03.2022 року № 264, орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Крім того, із нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 15.02.2022 року слідує, що остання дає згоду на усиновлення її дочки [PERSON] . Конвенцією про права дитини передбачено забезпечення державами-учасницями умов, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції). Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абзац 2 пункту 16 Постанови № 3). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Отже, враховуючи те, що позивачем в повній мірі доведено факт відмови [PERSON] забрати з пологового будинку малолітню дитину, а також ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню та забезпеченню малолітньої дитини, суд доходить до висновку щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка не надала суду будь-яких доказів, що вказували б на наявність поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали їй забрати дитину з пологового будинку та вчинення дій, що вказували б на виявлення нею батьківського піклування. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд бере до уваги таке. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини та одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум у 2022 році встановлений на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Суду не представлено відомостей місце роботи відповідача та отримання нею сталих і регулярних доходів, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, а відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги положення ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача, та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь держави 1984,80 грн судового збору.

Outcome: approved