Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про встановлення факту тимчасового поліпшення житлових умов та поновлення на обліку в списках осіб на загальне та першочергове поліпшення житлових умов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуваючи на військовій службі в Збройних силах України та маючи потребу в поліпшенні житлових умов, він з 26.03.2009 перебуває на квартирному обліку для отримання житла у Кіровоградському гарнізоні складом сім`ї три особи. Крім того, з 2015 року він перебуває у черзі обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень у зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 12.12.2011, оформленим протоколом №10, його родині надано вивільнене житло за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному протоколі відсутні посилання на статус наданого житла (службове, відомче тощо), не зазначено його площу та кількісні характеристики, а також не міститься вказівка щодо видачі ордеру на зайняття наданого житлового приміщення. Оскільки ордер на заселення у зазначене приміщення його не видавався, однак всім було відомо, що житловий фонд військової частини [NUMBER], розташований на її території, є службовим, тому таке поліпшення житлових умов було тимчасовим. Також вказане житло загальною площею 40,19 кв.м., з них житловою площею 24,89 кв.м., не відповідало вимогам ст.47 ЖК України, якою встановлено норму житлової площі на одну особу у розмірі 13,65 кв.м. Після надання йому в користування квартири з квартирного обліку його разом з родиною знято не було і вони продовжували перебувати у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов до 2021 року, щороку він надавав довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER], оформленим протоколом №13 від 19.08.2021, його зі складом сім`ї три особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. На підставі даного рішення командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1622 від 13.09.2021, яким позивачазі складом сім`ї три особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Рішення житлової комісії прийняте з посиланням на забезпеченість позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626, а також відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Позивач вважає вказані рішення незаконними, оскільки він та його родина не забезпечені житлом належним чином, видане їм у користування житлове приміщення, яке розташоване безпосередньо на території військової частини [NUMBER], яке не може бути приватизоване. Крім того, лист начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, на підставі якого були ухвалені оскаржувані рішення, не є нормативно-правовим актом, в Міністерстві юстиції не зареєстрований, посилання на норми законодавчих актів не містить, а тому не може бути підставою для зняття з квартирного обліку. За викладених обставин, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив встановити факти, що мають юридичне значення, а саме факт тимчасового поліпшення житлових умов позивача та його родини, а також факт того, що вони відносяться до числа осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання житлового приміщення для постійного проживання або грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення за рахунок Міністерства оборони України; скасувати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER],оформлене протоколом №13 від 19.08.2021, та наказ командира військової частини [NUMBER] №1622 від 13.09.2021, в частинізняття його зі складом сім`ї три особи з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, а також зобов`язати військову частину [NUMBER] в особі її житлової комісії поновити його зі складом сім`ї три особи на такому обліку. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржуване позивачем рішення житлової комісії прийнято з посиланням на лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Зазначений лист повністю відповідає низці нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері забезпечення військовослужбовців службовими жилими приміщеннями, а також роз`яснює, що житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне військовослужбовцям для отримання жиле приміщення, надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби. На сьогоднішній день житловий фонд військового містечка №3 перебуває у державній власності в особі МОУ та в оперативному управлінні квартирно-експлуатаційного відділу м.Кропивницький, складається з одного гуртожитку на 11 кімнат та 17 житлових будинків на 173 квартири, з яких лише 19 квартирам рішенням органів виконавчої влади надано статус житлового житла, у зв`язку з чим житловий фонд містечка №3, в якому не визначено статус службового житла, відноситься до категорії житла, що надається для постійного користування і може бути приватизоване у встановленому порядку. Тобто, питання щодо забезпечення постійним житлом військослужбовців запасу - мешканців військового містечка №3, які зареєстровані та проживають у квартирах, що відповідають санітарно-технічним нормам, слід вирішувати шляхом реалізації права громадян в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також зазначеним листом встановлено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так, позивач зі складом сім`ї три особи зареєстрований та проживає в квартирі, що відноситься до фонду житлового містечка №3. Зазначена квартира має дві кімнати загальною площею 43,60 м?, житлова площа складає 37,30 м?, у зв`язку з чим зазначене житло повністю відповідає санітарно-технінчим вимогам відповідно до постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626. Крім того, розмір житлової площі на фактично проживаючих осіб є більшим на 4,6 м?. Квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована. Оскільки позивач забезпечувався житлом для постійного користування, проживання за рахунок Міністерства оборони України, яка відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, тому оскаржувані рішення житлової комісії та наказ командира військової частини [NUMBER] відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач та його представник - адвокат Перемот О.Г. в дане судове засідання не з`явилися, представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулося 08.06.2022, представник позивача пояснила, що метою встановлення фактів тимчасового поліпшення житлових умов позивача та його родини, а також, що вони відносяться до числа осіб, які потребують поліпшення житлових умов, є унеможливлення в майбутньому зняття позивача та його родини з квартирного обліку у разі задоволення цього позову та поновлення їх на такому обліку. Представник відповідача в дане судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи та матеріали облікової справи [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що з 28.04.2000 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та згідно з витягом з послужного списку на час подання позову має загальну вислугу понад 20 років. З посвідчення серії [NUMBER] від 14.08.2015 вбачається, що позивач є учасником бойових дій. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 26.03.2009 №3 позивача складом сім`ї дві особи поставлено на облік для отримання житла у Кіровоградському гарнізоні. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 30.06.2009,яке оформлене протоколом №5 (п.4), внесені зміни до квартирної справи позивача з 2-х чоловік на 3-х у зв`язку із народженням сина. Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 12.12.2011 №10, позивачу складом сім`ї три особи надано вивільнене житло за адресою: [ADDRESS] . Статус житла та порядок користування ним не визначено, чи передано це житлове приміщення для постійного проживання не зазначено. Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №9 від 04.09.2015 позивача складом сім`ї три особи зараховано на облік осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень у Кіровоградському гарнізоні. Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів облікової справи [PERSON] , з 17.01.2012 і по теперішній час позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира розташована в будинку, який знаходиться на території військової частини [NUMBER], та є відомчим житлом Міністерства оборони України, ізольована, складається з 2 кімнат, житловою площею 24,89м?/40,19м?, розташована на 1 поверсі одноповерхового будинку, який належить КЕВ м.Кропивницький. Рахунок відкритий на ім`я позивача, благоустрій дома - водопровід, каналізація, центральне опалення, ванна, газ. Технічний стан будинку та характеристика приміщення задовільні. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 19.08.2021,яке оформлене протоколом №13 (п.8), позивача зі складом сім`ї три особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. На підставі даного рішення житлової комісії командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1622 від 13.09.2021 (п.5), яким у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, позивачазі складом сім`ї три особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. За період військової служби позивач постійним житлом не забезпечувався, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення, не виплачувалася. Як визначено статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз.1 ч.1 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава абезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання приписів вищевказаної статті закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081). Згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, крім випадків, передбачених п.30 Порядку №1081. Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому вказаний пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках Відповідно до п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі - Інструкція №380) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, як військовослужбовець, має вислугу понад 20 років, є учасником бойових дій, разом із сім`єю перебував на квартирному обліку у загальній черзі з 26.03.2009, а з 04.09.2015 на обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Був знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER],оформленим протоколом №13 від 19.08.2021, та виданим на підставі цього рішення наказом командира військової частини [NUMBER] №1622 від 13.09.2021. При цьому, за час перебування на військовій службі, позивач не реалізував своє право на житло, передбачене ч.1 ст.12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку відсутні, а право позивача на отримання житла, гарантоване державою, є порушеним. Суд відзначає, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу державою було гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства оборони України. Доводи представника відповідача щодо правомірності зняття позивача разом із сім`єю з обліку судом відхиляються з наступних підстав. Так, представник відповідача вказує, що позивач забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, яке відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, що і стало підставою для зняття позивача з обліку відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Крім того, представник відповідача з урахуванням цього листа-роз`яснення, посилається на те, що квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована, і це дає підстави стверджувати, що позивач забезпечений житлом. Разом з цим суд констатує, що згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права. Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Оскільки зазначений вище лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240 не є нормативно-правовим актом, обставини, викладені в такому листі та які стали підставою для видання оскаржуваних рішення та наказу, повністю суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, Закону України ««Про приватизацію державного житлового фонду»» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також іншим нормативно-правовим актам, виданим на виконання цих норм Закону, тому вказані у цьому листі роз`яснення не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору. Крім того, згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Суд зазначає, що обов`язок держави перед згаданою категорією військовослужбовців виконується та припиняється саме фактом надання постійного житла (чи грошової компенсації за нього), а не формальним правом на приватизацію такого житла. При цьому, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко визначено, що жилі приміщення для постійного проживання або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Згідно зі ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Всі умови, які відповідають нормам законодавства для отримання житла за загальною та першочерговою чергами позивачем дотримано, і, як зазначалось вище, позивача із родиною поставлено на квартирний облік у загальній та першочерговій чергах. З 2012 позивач зареєстрований та мешкає разом зі своєю сім`єю у квартирі, яка відноситься до фонду житлового містечка військовій частині [NUMBER], заселений у вказану квартиру у зв`язку з проходженням військової служби. Як вказано у відзиві на позовну заяву, квартира не є службовим житловим приміщенням, а підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована відповідно до встановленого порядку. Згідно з матеріалами облікової справи квартира є відомчим житлом Міністерства оборони України. З огляду на те, що квартира підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування, вона може бути приватизована, однак відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» це є правом громадянина, а не його обов`язком. Як встановлено судом, позивач правом на приватизацію вищевказаної квартири не скористався і такого бажання не виявляв, тому відсутні підстави вважати, що маючи право на приватизацію, особа забезпечна житлом. Крім того, згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Таким чином, відсутність відповідного рішення органу приватизації дає підстави вважати, що позивач не забезпечений житлом. Також, відповідно до Порядку №1081, на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі. Аналогічні положення також закріплені і в Інструкції №380, згідно з якою затверджений список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Як встановлено судом, рішення про надання житла позивачу не ухвалювалося, ордер на постійну житлову площу для вселення в надане житлове приміщення йому не видавався, а відтак житловою площею позивач не забезпечений. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що фактично забезпечення житловою площею позивача не відбулося, представником відповідача відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надано і таких в судовому засіданні не здобуто. Оскільки при зарахуванні позивача на квартирний облік на отримання житла та перебування його на квартирному обліку порушень позивачем допущено не було, під час проходження військової служби він перебував на обліку для поліпшення житлових умов як у загальній чергі, так і у першочерговій, календарна вислуга років у Збройних Силах України становить понад 20 років, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, тому суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо зняття позивача разом із сім`єю з квартирного обліку та про наявність правових підстав для скасування рішення житлової комісії військової частини [NUMBER],оформлене протоколом №13 від 19.08.2021, та наказу командира військової частини [NUMBER] №1622 від 13.09.2021, в частинізняття позивача зі складом сім`ї три особи з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, з поновленням позивача зі складом сім`ї три особи на такому обліку, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд дійшов наступного висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив встановити факти, що мають юридичне значення, а саме факт тимчасового поліпшення його житлових умов, а також факт того, що позивач та його родина відносяться до числа осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання житлового приміщення для постійного проживання або грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення за рахунок Міністерства оборони України. Оскільки позивач вказує про його порушене право, тому він звернувся до суду з вимогою про встановлення фактів в порядку позовного (а не окремого) провадження. Як встановлено судом, з 26.03.2009 позивач складом сім`ї три особи перебував на обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER],оформленим протоколом №13 від 19.08.2021, та наказом командира військової частини [NUMBER] №1622 від 13.09.2021, позивачазі складом сім`ї три особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що метою встановлення згаданих вище фактів, що мають юридичне значення, є унеможливлення в майбутньому повторного зняття позивача та його родини з квартирного обліку у разі задоволення цього позову та поновлення їх на такому обліку. Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом. Згідно з ч.2 ст.315 цього Кодексу в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тлумачення цих статей свідчить про те, що не підлягають розгляду в судовому порядку справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення. Статтею ст.318 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. У рішенні суду повинні бути зазначені відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст.319 ЦПК України). Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Таким чином, з аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення. Як вбачається зі змісту позову та з пояснень, наданих представником позивача в суді, остання не зазначає, які юридичні наслідки безпосередньо породжує встановлення вказаних позивачем фактів. При цьому, метою їх встановлення зазначає - попередження унеможливлення у майбутньому повторного зняття позивача та його родини з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Однак, законодавством не передбачено встановлення юридичного факту з метою майбутніх та потенційно можливих ускладнень щодо спірних відносин. Суд звертає увагу, що під час розгляду цієї справи обставини потреби позивача та його сім`ї у поліпшенні житлових умов були предметом дослідження з наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, і даним судовим рішенням встановлені обставини, які підтверджують факт того, що позивач разом з сім`єю не забезпечений житловою площею у встановленому законом порядку та вони є такими, що потребують поліпшення житлових умов, що стало наслідком поновлення позивача зі складом сім`ї три особи на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Крім того, в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Так, перелік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлений статтею 34 ЖК України та пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470. Тобто, перелік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, визначено наведеними нормами законодавства України і вони не потребують додаткового підтвердження судовим рішенням. У разі відмови у взятті на квартирний облік особи, яка вважає, що вона потребує поліпшення житлових умов, або ж зняття її з такого обліку, відповідно такі рішення компетентних органів можуть бути оскаржені в судовому порядку. З огляду на викладене та враховуючи, що законодавством не передбачено встановлення юридичного факту з метою майбутніх та потенційно можливих ускладнень щодо спірних відносин, їх встановлення в даному випадку не породжує юридичні наслідки, а також приймаючи до уваги визнання даним судовим рішенням обставин, які підтверджують, що позивач разом із сім`єю є такими, що потребують поліпшення житлових умов, тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем заявлено про стягнення з відповідача на його користь 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких зазначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат. Разом з цим, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем таких витрат суду надано не було, тому у їх відшкодуванні необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial