Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку 0,0340 га, кадастровий номер 2321510100:13:003:0039, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказує,\~що вона, [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу від 07.10.2005 житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . У 2020 року позивач вирішила приватизувати вказану земельну ділянку і звернулась до Вільнянської міської ради про затвердження документації із землеустрою і передачу у власність земельної ділянки комунальної власності площею 0,0340 га кадастровий 2321510100:13:003:0039, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Проте, виявилось, що вона не може приватизувати земельну ділянку, оскільки за вказаним місцем розташування земельної ділянки обліковується державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON] . Звернувшись до відповідача про ситуацію, яка склалась навколо ділянки, їй було повідомлено про те, що відповідач після отримання свідоцтва на право на спадщину за законом від 07.02.2003 не отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Однак, оформляти земельну ділянку та укладати договір купівлі-продажу земельної ділянки відмовляється. Відсутність у її власності земельної ділянки не дає змоги їй провести роботи по реконструкції житлового будинку у відповідності до вимог законодавства та розпоряджатись її власністю в повному обсязі, оскільки необхідне зареєстроване право на земельну ділянку. Вважає, що дії відповідача порушують її права та інтереси. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просла х задовольнити з підстав, вказаних в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07.10.2005 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я. Вказаний житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0322га, надана для обслуговування житлового будинку та розташована за тією ж адресою, були отримані відповідачем у спадок після смерті її матері, [PERSON] . Даний факт підтверджується наданою копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.02.2003 державним нотаріусом Вільнянчської державної нотаріальної контори Запорізької області Коробкою О.В. На теперішній час відповідач не бажає здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку та оформлювати будь-які правочини щодо земельної ділянки. Разом з ти, позивач більше 16 років користується вказаною земельною ділянкою. Згідно звіту про об`єкт нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] від 31.05.2021 року, ринкова вартістьжитлового будинку площею 49,2 м.2 становить 20910,00 грн. Згідно із висновком про вартість земельної ділянки, складеного оцінювачем ПП «Вільнянське БТІ» [PERSON] від 27.07.2021, оціночна вартість земельної ділянки площею 0,0340 га становить 15535,00 грн. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Згідно із статтею 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, з переходом права власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку на якій знаходиться житловий будинок. Аналогічну позицію викладено у рішенні Верховного суду України при розгляді справи №461/2328/1 б-ц. Згідно із змістом рішення визначено, що відповідно до статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 15 ІІК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу. Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України . якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити пр аво власності позивача на земельну ділянку неможливо, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд залишає за [PERSON] сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved