Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

В вересні 2021р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 40000,0 грн. щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з вказаним позовом і до досягнення дітьми повноліття (далі по тексту - вимога № 1); - стягувати з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі 151573,73 грн. (далі по тексту - вимога № 2). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021р. роз`єднано позовні вимоги (визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей) в окремі самостійні провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Свою позовну заяву позивачка обґрунтувала тим, що 10 лютого 2017р. між сторонами було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилися сини: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, сторони проживають окремо, малолітні діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку із чим, цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат. Однак відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, усі витрати, пов`язані з утриманням дітей позивачка несе одна. Крім утримання дітей у вигляді аліментів, діти потребують додаткових витрат, у зв`язку з лікуванням, та у зв`язку з інтелектуальним та духовним їх розвитком. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. 10 січня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачкою не доведено те, що доходи відповідача дозволяють сплачувати ним аліменти у заявленому позивачкою розмірі, який вважає, необґрунтованим, та за своїм матеріальним становищем спроможний сплачувати аліменти на утримання синів в розмірі 5000,0 грн. щомісячно. В іншій частині позову щодо стягнення аліментів додаткових витрат на дітей просив відмовити. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, вивчивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, суд прийшов таких висновків. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10 лютого 2017р. між сторонами було зареєстровано шлюб. В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 761/24069/21 про розірвання шлюбу між сторонами. В шлюбі у сторін народилися сини: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 11 липня 2017р.; серія [NUMBER] від 01 липня 2020р. З матеріалів справи вбачається, що позивачка та спільні діти сторін зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, позивачка прийнята на посаду діловода в ТОВ «Зоовіте» з 10 серпня 2021р. на умовах неповного робочого дня з оплатою праці в розмірі 50% від посадового окладу 6500,0 грн. на місяць згідно штатного розпису. Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимога № 1), позивачка зазначала, що нею особисто витрачаються грошові кошти на утримання дітей у розмірі 40000,0 грн. щомісячно. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами судової справи, відповідач має на своєму утриманні непрацездатних батьків: [PERSON] , [PERSON] , які є особами пенсійного віку. Відповідач має у власності нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в якому проживають спільні діти сторін та позивачка, а також рухоме майно - автомобіль «Mazda 6», 2006 р. випуску. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру стягнення аліментів суд виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини. Розмір прожиткового мінімуму з 1 грудня 2021 року становить 2100 гривень для дітей віком до 6 років, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний стан сторін, перебуванні на утриманні непрацездатних батьків, з урахуванням інтересів спільних дітей сторін на належне утримання, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги № 1, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти у розмірі по 4000,0 грн. на кожну дитину (враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку), з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2021р. та до досягнення кожною дитиною повноліття ( [INFO] і [INFO] відповідно). В той же час суд вважає недоведеними стороною позивача обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема: реєстрація відповідача як фізичної особи-підприємця, наявність у відповідача відповідних доходів, наявність ускладнення стану здоров`я спільних дітей сторін, що вимагали б істотних витрат та мають враховуватись судом при визначенні розміру аліментів в розумінні ст. 182 СК України. Звертаючись до суду з вимогою № 2 сторона позивача зазначала, що загальний розмір понесених нею витрат складає 303147,45 грн., дані витрати складають: поточні понесені витрати у розмірі 192107,45 грн. та заплановані витрати, які очікується понести у розмірі 111040,0 грн., оскільки спільні діти сторін потребують додаткових витрат у зв`язку із лікуванням, та у зв`язку з інтелектуальним та духовним розвитком. При цьому сторона позивача зазначала, що нею вже понесені додаткові витрати у розмірі 136500,0 грн. та які очікується понести у за період з 01 вересня 2021р. по 31 грудня 2021р. у сумі 61000,0 грн. на послуги «няні» по догляду за молодшим сином. Дані витрати обґрунтованою наявною хворобою та необхідністю працевлаштування. Крім того, для молодшого сина сторін, доводиться придбавати спеціальні суміші та харчування, засоби гігієни для догляду за дитиною, на які нею понесені витрати у розмірі 14007,0 грн., а також, позивачкою очікується понести дані додаткові витрати у майбутньому у розмірі 15 000 гривен. Крім того, молодша дитина сторін відвідувала заняття з плавання в басейні та позивачкою були понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 2010,0 грн. за абонемент на дитину. Також, були понесені додаткові витрати у розмірі 3060,0 грн. на придбання велосипеду та шолому для старшого сина та понесені додаткові витрати у сумі 9156,45 грн. за харчування у дошкільному закладі освіти -Шевченківського УО та очікується понести додаткові витрати у майбутньому у розмірі - 17040,0 грн. Окрім загальної освіти, позивачка посилалася на ту обставину, що старший син сторін отримує додаткову освіту: відвідує гурток з танців тричі на тиждень. Додаткові витрати, які позивачка понесла протягом року становлять 15000,0 грн. і очікується понести протягом наступних 12 місяців - 18000,0 грн. Позивачка зазначала, що старший син також навчається у STEM школі INVENTOR з 29 лютого 2021р. по 28 травня 2021р. відвідував курс «Ранній розвиток»; з червня 2021р. по теперішній час вивчає курс «Карусель пригод». Загальна вартість отриманих освітніх послуг становить 8000,0 грн. Сторона відповідача проти даних вимог заперечувала, вказуючи на неналежність доказів, наданих позивачем, їх суперечливість, а також відсутність підстав вважати вказані витрати такими, що викликані особливими обставинами про що зазначила у відзиві на позов. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959р., підписаною Україною 21 лютого 1990р., ратифікованою Україною 27 лютого 1991р., встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги № 2 щодо стягнення понесених нею додаткових витрат на утримання дітей. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 серпня 2021р. між ФОП [PERSON] та позивачкою було укладено договір про надання освітніх послуг №19/08-21. Згідно п.2.1. даного договору STEM школа INVENTOR зобов`язується надавати освітні послуги у сфері позашкільної освіти, а Замовник послуг зобов`язується оплатити STEM школі INVENTOR такі послуги. Згідно п.3.1. загальна ціна послуг за договором складається з сум оплат, внесених Замовником послуг, протягом дії цього договору за абонементи відповідно до тарифів. Згідно п.3.2. загальна ціна договору залежить від кількості придбаних абонементів на вивчення дитиною освітнього курсу. У відповідності до Довідки № 55 ФОП [PERSON] старша дитина сторін навчається у STEM школі INVENTOR, а саме з 29 січня 2021р. по 28 травня 2021р. відвідував курс «Ранній розвиток»; з червня 2021р. і по теперішній час вивчає курс «Карусель пригод». Довідка видана станом на 16 серпня 2021р. У відповідності до Квитанції від 20 серпня 2021р. № 0.0.2238747609 платником (позивачкою) на користь отримувача [PERSON] ФОП сплачено оплату за освітні послуги за договором № 19/08-21 від 19 серпня 2021р. на суму: 4374,0 грн. У зв`язку із чим, підтверджена позивачкою сума понесених додаткових витрат на дитину складає 4374,0 грн. Відтак, на думку суду, з урахуванням наведених вище норм матеріального права з відповідача належить стягнути Ѕ частину понесених додаткових витрат, тобто 4374,0 грн. : 2 = 2187,0 грн. на користь позивачки. Проте, у відповідності до Довідки № 55 від 16 серпня 2021р. не вбачається підтвердження загальної вартості навчання у розмірі 10000,0 гривень та понесених позивачкою витрат у розмірі 8000,0 грн., також матеріали справи не містять фіскальних чеків на дану суму понесених позивачкою додаткових витрат. Посилання відповідача не спростовують як факту необхідності у понесених витратах, так і факту їх фактичного понесення. Крім того, суд зауважує, що вищевказані витрати понесені виключно в інтересах дитини, її всебічного розвитку та формування здібностей. Так, у § 54 рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006р. № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992р., № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про позашкільну освіту»: позашкільна освіта - це сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти. Суд відхиляє доводи позивачки щодо стягнення додаткових витрат понесених нею на: послуги «няні» по догляду за молодшою дитиною у розмірі 136500,0 грн. та які очікується понести на послуги «няні» у за період з 01 вересня 2021р. по 31 грудня 2021р. у сумі 61000,0 гр.; витрати на спеціальні суміші та харчування, засоби гігієни для догляду за дитиною у розмірі 14007,0 грн., а також ті, що очікується понести у майбутньому у розмірі 15000,0 грн.; понесені витрати «за харчування» у дошкільному закладі освіти - Шевченківського УО у сумі 9156,45 грн. та ті, що очікується понести у майбутньому у розмірі 17040,0 грн., оскільки, такі витрати не пов`язані із особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) щодо дитини в розумінні ст. 185 СК України. Крім того, судом враховано, що витрати на харчування, засоби гігієни не підлягають стягненню як додаткові витрати, в розумінні ст. 185 СК України, якщо вони не викликані особливим потребами дітей (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В той же час суд вважає непідтвердженим факт понесення додаткових витрат позивачки: на молодшу дитину на відвідування басейну у розмірі 2010,0 грн.; на придбання велосипеду та шолому для старшої дитини у розмірі 3060,0 грн. та додаткові витрати на гурток з танців, як понесені у розмірі 15000,0 грн. і як такі, що очікується понести протягом наступних 12 місяців у розмірі - 18 000,0 грн., оскільки, з наданих позивачкою доказів не вбачається факту понесення цих витрат саме позивачкою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат з [PERSON] у розмірі 2187,0 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення додаткових витрат належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн. Вимоги сторін про розподіл судових витрат в частині понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки сторонами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження понесення цих витрат. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial