Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2011 року № б/н у розмірі 16390,36 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети, яка разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до договору відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт з наступним збільшенням такого, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовам кредитного договору. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем не подано письмовий відзив на позов, який містив би заперечення на нього. У судовому засіданні 17 червня 2022 року заперечив проти позову повністю. 23 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачем разом із позовною заявою подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову повністю. Наводить аргументи про те, що строк дії картки закінчився. Жодної заборгованості перед банком немає. Окрім цього, просить застосувати строк позовної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у позові. У судове засідання представник позивача не з`явився, а тому суд з урахуванням думки відповідача та поданих заяви позивача, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника позивача. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 18 квітня 2011 року відповідач, звернувся з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно вказаної анкети-заяви, відповідач надав згоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Будь-які інші дані про вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки, умови нарахування пені, штрафів чи комісії відсутні. Згідно з довідки позивача відповідачу надано за вищевказаним кредитним договором кредитні картки із терміном дії останньої до 03/18. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн із збільшенням до 5500,00 грн станом на 05 січня 2015 року. Разом із тим, у матеріалах справи містяться витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 01 листопада 2021 року складає у розмірі 16390,36 грн, з яких: 5358,15 грн заборгованість за тілом кредиту, 10432,21 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 600,00 грн - нарахована пеня. Попри те, суд критично оцінює доказ доданий до матеріалів справи, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виходячи з наступних мотивів. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить умови кредитування для різних кредитних продуктів Універсальна, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» по кредитним картках із зазначенням різних розмірів відсоткової ставки (3,0%, 2,5,%, 1,7% 2,5%) та штрафних санкцій. З 01 вересня 2014 року та в подальшому із 01 квітня 2015 року змінено процентну ставку та розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold». Таким чином, зазначена в цьому витязі інформація має тимчасовий характер та може змінюватись позивачем. Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що із поданого витягу із Тарифу обслуговування кредитних карт не встановлено який саме тип кредитного продукту «Універсальна», сплату процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації вищевказана анкета-заява з посилання на Тарифи, як складову договору. При цьому суд звертає увагу, що наданий на підтвердження умов кредитування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізований доказ не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, які погоджено сторонами при укладенні договору та можливості її збільшення, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки та розміру пені, а відтак суд не бере до уваги цей доказ. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 5358,15 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, а щодо частини вимог про стягнення відсотків та пені слід відмовити за недоведеністю. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд прийшов до наступного. Відповідачем заявлено перед судом питання щодо строку позовної давності у цій справі. Наводить аргументи про те, що кредитним договором передбачено сплату кредиту щомісячно, періодичними платежами. Позов подано до суду 10 листопада 2021 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмовити у стягненні заборгованості. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, а відтак перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Суд установив, що відповідачем 15 жовтня 2020 року внесено суму коштів на погашення заборгованості, що підтверджено розрахунком заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2011 року № б/н. Банк звернувся до суду із позовом у листопада 2021 року, тобто в межах строку позовної давності виходячи з останнього щомісячного платежу. Відносно застосування строку позовної давності щодо сплати відсотків за спірний період, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відмови у позові з цієї підстави адже у цій позовній вимозі відмовлено по суті позовних вимог. У зв`язку із наведеним, сул прийшов до переконання про те, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, а тому у заяві відповідача необхідно відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 749,10 грн.

Outcome: partial