Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою 18 липня 2019 року, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2012 року станом на 17 червня 2019 року в загальному розмірі 21 065 грн. 24 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 4885 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4644 грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 10 057 грн. 55 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1477 грн. 95 коп.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 18 жовтня 2012 року, укладеної між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 5461 грн. 47 коп. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua/rules, складають між ним та банком кредитний договір, який за своїм характером є договором приєднання відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦК України. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 17 червня 2019 року виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 21 065 грн. 24 коп. та включає: заборгованість за кредитом - 4885 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4644 грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 10 057 грн. 55 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1477 грн. 95 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) за заявою представника відповідача [PERSON] - адвоката Бондарчук А.О. скасовано заочне рішення суду від 04 лютого 2020 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.99-101). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №308 від 30 вересня 2021 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. (а.с.107, 108). Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. \~ \~ \~ \~Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. \~ \~ \~ \~За даних обставин цивільну справу №214/2285/21 прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача, поданим одночасно з позовом, останній просив розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тим самим не заявив про свою участь в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бондарчук А.О. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за відсутності її та відповідача (а.с.117-119). У поданій заяві зазначила, що відповідач [PERSON] частково визнає пред`явлені до нього банком вимоги на загальну суму 11 007 грн. 69 коп., зокрема визнає заборгованість за кредитом (тілом) - 4 885 грн.25 коп., по процентам за користування кредитом - 4644 грн. 49 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1477 грн. 95 коп. При цьому відповідач не визнає заборгованість за пенею та комісією в сумі 10 057 грн. 55 коп., оскільки відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне нарахування та стягнення за одне й те саме порушення - є свідченням подвійної відповідальності, що суперечить ст.61 Конституції України. До того ж позивачем не надано чіткого розмежування пені та комісії. Окремо зауважила, що на погашення заборгованості за кредитним договором відповідач здійснював платежі 03 листопада 2020 року та 27 грудня 2020 року на загальну суму 675 грн. 95 коп., на яку відповідно підлягає зменшенню заборгованість. Таким чином, відповідач визнає борг в сумі 10 331 грн. 74 коп. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Дослідивши\~ письмові\~докази по\~справі,\~надавши їм\~оцінку в\~сукупності,\~враховуючи позицію\~сторін та\~часткове визнання\~відповідачем позовних\~вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року [PERSON] підписав заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.5). За умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредит в межах в межах встановленого кредитного ліміту за типом фінансовий в розмірі 2200 грн. шляхом зарахування на кредитну картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 36% річних із розрахунку 360 днів/рік. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки, яку позичальник отримав 02 вересня 2008 року, що підтверджується його підписом у відповідній графі заяви (а.с.5-зворот). Сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. 18 жовтня 2012 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт з метою створення належних умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 02 вересня 2008 року (далі - договір 1), а також приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с.6). За умовами п.1 генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за кредитним договором, зокрема по процентам на 907 грн. 31 коп. та штраф на 570 грн. 64 коп.; заборгованість за договором 1 складає 5831 грн. 47 коп. Дата кінцевого погашення заборгованості за договором 1 - 18 жовтня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, позичальник зобов`язується в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому у банку рахунку 370 грн. При цьому, відповідно до п.2.10 Генеральної угоди, позичальник доручає банку без додаткового погодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 370 грн. на будь-який відкритий у банку рахунок. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, банк надає позичальникові строковий кредит в сумі 5461 грн. 47 коп. строком на 36 місяців, з 18 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих потреб в цій сумі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування ним за ставкою 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у строки та на умовах, погоджених сторонами. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 198 грн. 14 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших видатків у відповідності до умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 жовтня 2015 року. Із 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи, з державною реєстрацією змін юридичної особи 14 червня 2018 року. До Генеральної угоди від 18 жовтня 2012 року позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті\~https://privatbank.ua/terms/\~(а.с.7-30). Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.3), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2012 року станом на 17 червня 2019 року складає 21 065 грн. 24 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 885 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом (несплачені проценти на прострочену заборгованість) - 4644 грн. 49 коп., нараховану комісію - 10 057 грн. 55 коп., штраф - 1477 грн. 95 коп. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, підписання Генеральної угоди від 18 жовтня 2015 року, в якій вказані узгоджені сторонами процента ставка за користування кредитування, розмір штрафу, активне користування кредитною карткою в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника (а.с.39-42) містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання державної операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Таким чином, позивач, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4885 грн. 25 коп. та по процентам за користування кредитом 4644 грн. 49 коп., нарахованим за узгодженою сторонами ставкою 18% річних (відповідно 1,5% нам місяць), яку суд вважає доведеною. При цьому відповідач, діючи через свого представника, визнав заборгованість за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом в розмірі, заявленому банком. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернутів межах погодженого сторонами строку кредитування, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ним та узгодженою ставкою, яка протягом дії кредитного договору банком в односторонньому порядку не змінювалась. Щодо стягнення з відповідача пені та комісії (нарахованих сумарно) та штрафу, суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність\~ це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено п.2.2 Генеральної угоди, у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості понад 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується з 32 дня з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту вважається простроченою, починаючи з 32 дня. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1477 грн. 95 коп. Крім того, відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, у випадку порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах, за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення пені та штрафу. За положеннями\~ст.61 Конституції України,\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Так,\~у наданій до суду Генеральній угоді №б/н від 18 жовтня 2012 року не міститься положення про застосування щомісячної комісії, її вид, не визначений порядок та розмір її застосування. Крім того, суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією накопичувальним підсумком відповідно до розрахунку (а.с.3), оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов`язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобов`язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов`язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» в сумі 10 057 грн. 55 коп. не ґрунтується на умовах кредитного договору та ст.ст.546, 549 ЦК України, застосування яких ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні положень вказаних норм позивачем та не може враховуватись судом при вирішенні даного спору. За даних обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії та пені (нарахованих сумарно) в сумі 10 057 грн. 55 коп. відмовити, із стягненням лише штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в чітко погодженому сторонами розмірі 1477 грн. 95 коп. з огляду на доведеність порушення відповідачем виконання кредитно-договірних зобов`язань та визнання позовних вимог в цій частині. З огляду на встановлені судом обставини, обсяг наявних в матеріалах справи доказів, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2012 року станом на 17 червня 2019 року в загальному розмірі 11 007 грн. 69 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 4885 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4644 грн. 49 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1477 грн. 95 коп. Посилання представника відповідача на необхідність зменшення суми заявленої банком заборгованості на 675 грн. 95 коп., внесених відповідачем окремими платежами (відповідно до виписки з рахунку: 61 грн. 63 коп. - 03 листопада 2020 року, 308 грн. 16 коп. - 27 грудня 2020 року, 306 грн. 16 коп. - 27 грудня 2020 року, а.с.121) суд оцінює критично, оскільки хоча такі платежі мали місце, однак вже після звернення позивача до суду з позовом. До того ж факт пред`явлення АТ КБ ПРИВАТБАНК позову до суду про стягнення заборгованості не свідчить про припинення зобов`язань, які продовжують тривати до їх повного виконання (у тому числі не позбавляють банк права нараховувати проценти в порядку, встановленому законом, після зміни строку кредитування). Разом з тим, здійснення відповідачем погашення заборгованості після звернення позивача до суду з позовом та після ухвалення даного рішення не позбавляє його права звернутися до банку з відповідною заявою щодо проведення перерахунку заборгованості як поточної, так і присудженої за рішенням суду, з урахуванням внесених ним коштів, які зараховуються банком на погашення заборгованості в порядку черговості, погодженої сторонами при укладенні кредитного договору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (52%), згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить 998 грн. 92 коп.

Outcome: partial