Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

14.02.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, в якій позивач просить суд стягнути з КП «Готель «Україна» ЗОР заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2020 року по 21.01.2020 року в розмірі 114 766,65 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року в розмірі 6 528,47 грн., 50 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що з 10.05.2016 року працює на посаді змінного адміністратора служби прийому і розміщення, згідно з наказом Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради «Про прийняття на роботу» від 06.05.2016 року № 12-к (основна робота). З 01.02.2020 року по день підписання позовної заяви позивачу жодного разу не виплачено заробітну плату. У зв`язку з цим, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2020 року по 21.01.2022 року, компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та моральна шкода. Позивач вказує, що частина заробітної плати за лютий 2020 року сплачена позивачу в розмірі 1 500,00 грн. Починаючи з 03.04.2020 року відповідач перебував у простої, у зв`язку з чим працівникам нараховувалось 2/3 від заробітної плати щомісячно. За період з 01.02.2020 року по 21.01.2020 року позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 114 766,65 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 114 766,65 грн. заборгованості по заробітній платі. Оскільки відповідачем, станом на день подання позовної заяви (січень 2022 року), не виплачено заробітну плату за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року, то з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів в розмірі 6 528,47 грн. Крім того, зазначає, що невиплатою заробітної плати у строки, передбачені законом, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, що призвело до тривалого емоційного напруження, погіршення життєвих умов. Моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь, та усі судові витрати по справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2022 року, позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення виявлених судом недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали. 25.04.2022 року в порядку усунення недоліків від відповідача надійшло клопотання про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2022 року, задоволено частково клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позивачеві відстрочено сплату судового збору розміром 992,40 грн. до ухвалення рішення у справі, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи. 30.05.2022 року до суду від Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної радив особі його директора Приладишева В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 03.04.2020 року КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради перебуває у простої, у звязку з чим працівникам, у тому числі й позивачу, нараховувалось 2/3 частини заробітної плати щомісячно, проте з лютого 2020 року заробітна плата працівникам, в тому числі й позивачу, не виплачується через нездійснення підприємством господарської діяльності. Вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду. Інші заяви по суті справи від сторін не надходили. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах з 10.05.2016 року. Відповідно до наказу Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради «Про прийняття на роботу» від 06.05.2016 року № 12-к (про прийняття на роботу), [PERSON] прийнята на посаду змінного адміністратора служби прийому і розміщення. Також судом встановлено, що відповідач КП «Готель «Україна» ЗОРсвоєчасно не виплатив позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Факт та розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] підтверджено довідкою КП «Готель «Україна» ЗОР№ 11/01 від 21.01.2022, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі за лютий 2020 року погашена частково в розмірі 1 500,00 грн. Остаточна заборгованість підприємства на 21.02.2022 року складає 114 766,65 грн. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Дані про виплату КП «Готель «Україна» ЗОРпозивачу заборгованості по заробітній сплаті станом на день розгляду справи відсутні. Зазначені обставини не спростовані відповідачем у відзиві на позовну заяву. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебувають в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2020 року і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з лютого 2020 року по 21.01.2022 року заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 114 766,65 грн. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст. 2 цього Закону). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до п. 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Вирішуючи вказаний спір, суд дійшов висновку, що відповідач, який порушив вимоги діючого законодавства щодо обов`язку виплачувати заробітну плату у ті місяці, коли відбувалося її нарахування, але не рідше двох разів на місяць, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період часу з 01.02.2020 року по 21.01.2022 року, зобов`язаний компенсувати позивачу втрачену частину грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В даному випадку суд виходить з того, що одночасно з присудженням позивачу судовим рішенням до стягнення заборгованості по зарплаті, у роботодавця виникає фактично обов`язок нарахувати і виплатити також і відповідну компенсацію. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, судом встановлено, що він є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства, не спростований відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 6 528,47 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як було встановлено судом, внаслідок винних дій відповідача, порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати їй нарахованої заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивачу на оплату праці, було порушено звичний для останньої уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Отже, враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи що робота на КП «Готель Україна» ЗОР не була єдиним джерелом доходу позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн. Підсумовуючи все вищевикладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі розміром 114 766,65 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати розміром 6 528,47 грн. та моральної шкоди розміром 3 000,00 грн. Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивачеві було відстрочено сплату судового збору, у зв`язку із чим остання не понесла судові витрати за сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами немайнового характеру в сумі 992,40 грн., та за позовними вимогами майнового характеру (щодо яких позивач звільнений від сплати судового збору) пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 721,49 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial