Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-27 00:00:00

У 2000-2001 роках об`єкти соціальної сфери, в т.ч. будівля лазні, що розташована по [ADDRESS] ,\~із власності\~колишнього КСП\~«Україна» с.\~Конищів була\~передана \~у власність\~Конищівської сільської\~ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. На підставі рішення 10 сесії 3 скликання Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 14.04.2000 будівлю лазні взято на баланс Конищівської сільської ради. 12 липня 2012 року територіальній громаді Конищівської сільської ради видано свідоцтва про право комунальної власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю по [ADDRESS] ), однак державна реєстрація права комунальної власності на цю будівлю проведена. На підставі відповідного договору від 10 квітня 2012 року будівля лазні по [ADDRESS] передана в оренду на 10 років. В подальшому орендар вчинив реконструкція приміщення лазні під цех з виробництва сирів. Рішенням № 322 35 сесії 6 скликання Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 17 вересня 2015 року [ADDRESS] . Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021022220000006, порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, було встановлено, що 16 грудня 2020 року державним реєстратором Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Сауляк Наталією Ігорівною зареєстровано право приватної власності (номер запису про право власності 39803313) на об`єкт нерухомості загальною площею 122,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2253611205228), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зв власником [PERSON] . Підставою для державної реєстрації стали підроблена довідка № 602 від 03.11.2020, видана Конищівською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області, та технічний паспорт №20-847, виданий 30.11.2020 Комунальним підприємством «Агенство адміністративних послуг» на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 рішення № 6 2 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 18.12.2020 «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Мурованокуриловецької селищної ради», Мурованокуриловецька селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків сільських рад, зазначених у пункті 1 цього рішення, в тому числі Конищівської сільської ради. Відповідно до рішення 6 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 26.03.2021 № 185 «Про затвердження актів приймання-передачі майна з комунальної власності сільських рад, у комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради» та акту приймання-передачі майна, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою [ADDRESS] переданий на баланс Мурованокуриловецької селищної ради як будівля лазні. Оскільки Мурованокуриловецька селищна рада не мала фінансової можливості звернутися до суду за захистом своїх прав власника комунального майна, керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду 29 квітня 2022 року з цим позовом в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради і ставить такі позовні вимоги: 1) \~ \~ \~ \~скасувати державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2253611205228) загальною площею 122,5 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , та одночасно припинити право приватної власності на цей об`єкт нерухомого майна; 2) \~ \~ \~ \~витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Мурованокуриловецької селищної ради об`єкт нерухомого майна, розташований по [ADDRESS] ; 3) \~ \~ \~ \~стягнути із [PERSON] на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4962 гривні. Ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду від 02 травня 2022 року (а.с. 92-93) відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче провадження. Копію ухвали з копією позову і додатками до нього відповідач отримала 06 травня 2022 року (а.с. 96). Відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року (а.с. 102-103) підготовче провадження у справі закрито і призначено розгляд по суті. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася і не повідомила про причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення їй судової повістки (а.с. 105). Представники прокуратури та Мурованокуриловецької селищної ради висловили думку, що справу можна розглянути за відсутності відповідача, не заперечили проти ухвалення заочного рішення. З урахуванням думок представників сторони позивача, положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, та\~оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури Заболотна Ірина Анатоліївна підтримала заявлений позов у повному об`ємі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник юридичної особи, в інтересах якої подано до суду, - Мурованокуриловецької селищної ради - Солоненко Леся Миколаївна (а.с. 97-100) також підтримала позовні вимоги та ствердила суду, що Мурованокуриловецька селищна рада на підставі свого рішення 6 сесії 8 скликання від 26.03.2021 № 185 та акту приймання-передачі майна, прийняла на баланс об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою [ADDRESS] як будівлю лазні. Однак, при перевірці документів було виявлено, що право комунальної власності на це нерухоме майно не зареєстроване, однак ця будівля як житловий будинок зареєстрована у приватну власність за [PERSON] . В той же час, жодного рішення Мурованокуриловецькою селищною радою чи раніше Конищівською сільською радою щодо передачі об`єкту нерухомого майна у приватну власність не приймалося, а довідка, що стала підставою для реєстрації права приватної власності не зареєстрована у Конищівській сільській раді і її оригінал відсутній. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Так, судом встановлено, що Могилів-Подільською окружною прокуратурою здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному 15.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021022220000006 за ч.2 ст.191 КК України (а.с. 17) і під час досудового розслідування встановлено, що нерухоме майно будівля під [ADDRESS] - поза волею власника - органу місцевого самоврядування - незаконно вибуло з комунальної власності у приватну. Зокрема, 16 грудня 2020 року державним реєстратором Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Сауляк Наталією Ігорівною за [PERSON] зареєстровано право приватної власності (номер запису про право власності 39803313) на об`єкт нерухомості загальною площею 122,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2253611205228), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Така інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 295024229 від 18.01.2022 на а.с. 84). Підставою для державної реєстрації стала довідка № 602 від 03.11.2020, видана Конищівською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с 66), технічний паспорт № 20-847, виданий 30.11.2020 Комунальним підприємством «Агенство адміністративних послуг» (а.с. 61-65), довідка № 1227, видана 16.12.2020 Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 58). Згідно довідки № 602 від 03.11.2020 Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району (а.с 66), яка стала підставою для здійснення державної реєстрації права власності, житловий будинок із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №1 за 2016-2020 роки належить [PERSON] . Водночас, відповідно до листа Мурованкуриловецької селищної ради від 29.10.2021 №02-13/3330 (а.с. 77), в погосподарських книгах за 2016-2021 роки колишньої Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району відсутній запис про домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Мурованокуриловецької селищної ради № 02-13/981 від 22.04.2021 (а.с. 18), Конищівською сільською радою не приймалось рішення про відчуження комунального майна нежитлові будівлі по [ADDRESS] , довідка № 602 від 03.11.2020 в документах Конищівської сільської ради відсутня. Згідно з заявою колишнього сільського голови Конищівської сільської ради [PERSON] (а.с. 26) та протоколу допиту [PERSON] від 23.12.2021 у рамках кримінального провадження (а.с. 27-28), довідку № 602 від 03.11.2020 він не підписував, а також відсутній запис у книзі реєстрації виданих довідок Конищівської сільської ради. Вказане свідчить про те, що державна реєстрація права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] , здійснена на підставі довідки, яка Конищівською сільською радою не видавалась, та яка містить недостовірні дані, а отже об`єкт нерухомого майна вибув з комунальної власності незаконно. Згідно рішення 35 сесії 6 скликання Конищівської сільської ради № 322 від 17.09.2015 «Про перейменування вулиць в населених пунктах Конищівської сільської ради» (а.с. 20), вулиця Колгоспна перейменована на вулицю Петра Лабатюка. Відповідно до п. 2 рішення № 6 2 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 18.12.2020 «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Мурованокуриловецької селищної ради» (а.с. 73-74), Мурованокуриловецька селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків сільських рад, зазначених у пункті 1 цього рішення, в тому числі Конищівської сільської ради. Відповідно до рішення № 185 6 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 26 березня 2021 року «Про затвердження актів приймання-передачі майна з комунальної власності сільських рад, у комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради» (а.с. 81-82) та акту приймання-передачі майна (а.с. 79-80, 83), об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] переданий на баланс Мурованокуриловецької селищної ради як будівля бані. Вказане підтверджує те, що об`єкт нерухомого майна вибув з комунальної власності поза волею власника органу місцевого самоврядування, якому стало відомо про незаконне вибуття майна з комунальної власності під час приймання-передачі майна з Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району до Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району, як правонаступника. Належність нерухомого майна до комунальної власності підтверджується наступними документами: -додатком 1 до рішення зборів уповноважених членів КСП «Україна» від 05.02.2000 року (а.с. 70), визначено баню в с. Конищів в переліку об`єктів соціальної сфери, що передаються на баланс та у власність Конищівської сільської ради; -рішенням 10 сесії 3 скликання Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 14.04.2000 року «Про передачу в комунальну власність об`єктів соціальної сфери» (а.с. 75, 76), взято на баланс ряд об`єктів соціальної сфери, в тому числі баню в с. Конищів вартістю 54210 грн.; -актом приймання-передачі об`єктів соціальної сфери від 16.02.2001 (а.с. 71), комісією, створеною відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації, було проведено обстеження об`єкта лазні в с. Конищів Мурованокуриловецького району, який належав колишньому колективному сільгосппідприємству «Україна». Згідно з цим актом, було вирішено передати об`єкт лазню в с. Конищів з балансу колишнього КСП «Україна» с. Конищів на баланс Конищівської сільської ради безкоштовно в комунальну власність. Відповідно до п. 2 Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 № 1253, заклади побутового обслуговування (перукарні, лазні тощо) є об`єктами передачі згідно з цим Порядком. Відповідно до п. 7 Порядку, передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до цього Порядку. Акт складається у чотирьох примірниках та підписується головою і членами комісії. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі. Отже з 16 лютого 2001 року, з моменту підписання акту приймання-передачі майна, право власності на лазню в с. Конищів виникло за Конищівською сільською радою. Відповідно до наданих Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» з листом від 28.04.2021 № 379 (а.с. 29) копій технічної документації на нерухоме майно по [ADDRESS] (а.с. 30-56), було встановлено, що рішенням № 59 Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району від 12 травня 2011 року (а.с. 48), Конищівською сільською радою надавалось в оренду приміщення бані, що знаходиться на балансі сільської ради, по [ADDRESS] для розміщення в ньому цеху по виробництву сиру. Про оренду нежитлового приміщення та цільове призначення оренди також свідчить відповідний договір оренди від 10 квітня 2012 року (а.с. 24-25). В подальшому орендарем, згідно копій документів технічної документації на нерухоме майно, наданої Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 39-47, 49-56), вчинялись дії по реконструкції приміщення бані під цех по виробництву сирів, про що свідчать, зокрема, декларація про початок виконання будівельних робіт від 30.05.2012, робочий проект по реконструкції приміщення бані по [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Конищівської сільської ради від 12.07.2012 № 38 «Про оформлення права приватної власності» (а.с. 19) та свідоцтва про право власності від 12.07.2012 (а.с. 22), власником нежитлових будівель по [ADDRESS] є територіальна громада Конищівської сільської ради, форма власності - комунальна. Враховуючи те, що згідно свідоцтва про право власності від 12.07.2012 адреса нежитлової будівлі по [ADDRESS] співпадає з адресою спірного майна, власником якого, згідно реєстру речових прав на нерухоме майно, є відповідач [PERSON] , вказане свідчить про те що це один об`єкт нерухомого майна, який вибув з комунальної власності поза волею Конищівської сільської ради та Мурованокуриловецьої селищної ради як правонаступника всього майна, прав та обов`язків Конищівської сільської ради. Згідно технічного паспорту № [NUMBER] , який виданий 30.11.2020 Комунальним підприємством «Агенство адміністративних послуг» (а.с. 61-65), будівля по [ADDRESS] значиться як об`єкт житлової нерухомості, хоча згідно технічної документації на вказаний спірний об`єкт КП «Могилів-Подільське МБТІ» (а.с. 30-38, ), спірний об`єкт є нежитловим приміщенням. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 295024229 від 18.01.2022, право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на даний час зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до інформації Мурованокуриловецької селищної ради, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків Конищівської сільської ради Мурованокуриловецькго району, № 02-13/981 від 22.04.2021 (а.с. 18), Конищівською сільською радою не приймалось рішення про відчуження комунального майна нежитлової будівлі по [ADDRESS] . Таким чином, державна реєстрація права приватної власності за [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна проведена на підставі підробленої довідки органу місцевого самоврядування, оскільки остання таку довідку не видавала та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо відчуження об`єкта нерухомого майна. Отже, за [PERSON] незаконно зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] площею 122,5 м.кв., а тому необхідно скасувати державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно зі ст. 18 зазначеного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. \~ \~ \~ \~ Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта. Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Також законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Тобто державна реєстрація права власності на земельну ділянку є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права, але самостійного значення для підстав виникнення права власності вона не має. Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, користування за обов`язкової наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення цього права. Враховуючи, що державна реєстрація права власності за вище вказаним нерухомим майном за відповідачем не підлягала реєстрації, державна реєстрація права приватної власності на цей об`єкт підлягає скасуванню. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Тобто ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Вказане узгоджується з правовою позицією постанови КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19, відповідно до якої чинна редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи вищезазначені вимоги Закону та судової практики, одночасно з скасуванням державної реєстрації права підлягає припиненню право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем. Як встановлено судом у цьому судовому рішенні, об`єкт нерухомого майна - будівля по [ADDRESS] площею 122,5 м.кв., вибула із комунальної власності поза волею власника нерухомого майна органу місцевого самоврядування. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 сформовано ряд важливих висновків щодо способів захисту права власності. Зокрема, Велика Палата ВС підкреслює, що якщо право на будівлю чи споруду ще не зареєстровано за жодним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правильним способом захисту порушеного права буде подання позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідачем у такому позові слід зазначати власника земельної ділянки, на якій спірна будівля чи споруда розташована. В нашому випадку це орган місцевого самоврядування. Водночас ВП ВС наголошує, що якщо право на будівлю чи споруду вже зареєстроване за визначеним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно правильним способом захисту порушеного права буде подання віндикаційного позову на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України. Відповідачем у такому позові слід зазначати саме суб`єкта зазначеного як власника спірного майна на момент подання позову в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1 і 2 ст. 319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98). Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в с. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. За наведених обставин та досліджуваних правовідносин встановлено факт незаконного вибуття спірного об`єкта нерухомого майна з комунальної власності, оскільки за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на спірний об`єкт без відповідної правової підстави, а тому майно підлягає витребуванню на користь Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району. Узагальнюючи все вище наведене суд прийшов до переконання про повне задоволення позовних вимог. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 4962 гривні судового збору (а.с. 90). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу з відповідача у розмірі 100%.

Outcome: approved