Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1 500 000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на те, що у 2008 році він отримав у відповідача кредит, який повністю був погашений ним у 2011 році, однак, банк безпідставно заявив до нього позов та звернув до виконання виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим з пенсії позивача неправомірно були стягнуті кошти та він залишається у реєстрі боржників та внаслідок таких дій позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1 500 000 грн.00 коп. матеріальної шкоди за лікування хвороб, викликаних такими неправомірними діями відповідача. Ухвалою Волочинського районного суду Хмельницької області від 05.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 24-25). Ухвалою Волочинського районного суду Хмельницької області від 19.04.2021 року позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 35). Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23.06.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення та ухвалу Волочинського районного суду Хмельницької області від 19.04.2021 року залишено без змін (а.с. 65-66). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 року позовна заява розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 74). Ухвалою суду від 26.07.2021 року звільнено заявника [PERSON] від сплати судового збору (а.с. 75). Ухвалою суду від 26.07.2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2021 року (а.с. 76). 22.10.2021 року від представника відповідача Каракоці О.Р. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 81-88), відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства та враховуючи те, що зобов`язання позичальника [PERSON] за спірним кредитним договором не виконувались та виникла заборгованість, банк був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення заборгованості з позичальника. При цьому, повне погашення кредитної заборгованості здійснено [PERSON] тільки в 2011 році та відповідно банк мав право нараховувати передбачені кредитним договором відсотки та фінансові санкції. Таким чином, посилання позивача на те, що банком безпідставно було подано позов до суду не підтверджується нормами цивільного законодавства. Щодо виконавчого напису нотаріуса зазначив, що виконавчий напис, який було вчинено банком та пред`явлено до органів державної виконавчої служби постановою ще від 23.10.2018 року повернуто банку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою суду від 28.01.2022 року провадження у справі в частині стягнення моральної шкоди закрито (а.с. 135). Ухвалою суду від 28.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2022 року (а.с. 136). Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. У матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с. 114). Представник відповідача до судового засідання не з`явився. У матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у відсутність їх представника, одночасно зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі. Тому суд розглянув справу за відсутності позивача та представника відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Волочинського районного суду Хмельницької області від 02.10.2020 року, залишеного без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.12.2020 року, позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про спонукання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 17 травня 2007 року між АТ КБ Приватбанк і [PERSON] укладено кредитний договір № HMХRRX10200056, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 11 520 грн. на строк до 17 травня 2009 року під 12% річних. [PERSON] не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим 18 березня 2008 року Волочиський районний суд Хмельницької області видав наказ про стягнення з нього на користь АТ КБ Приватбанк 12 625 грн. 31 коп. заборгованості, яка складалася з 11 092 грн. 28 коп. неповернутого кредиту, 1 119 грн. 41 коп. процентів, 276 грн. 48 коп. комісії, 137 грн. 14 коп. пені. Вказане судове рішення виконано [PERSON] у повному обсязі. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2015 року в позові АТ КБ Приватбанк до [PERSON] про стягнення 27 023 грн. 46 коп. заборгованості за кредитним договором №HMХRRX10200056 від 17 травня 2007 року відмовлено. 02.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис № 10391 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ Приватбанк 77 810 грн. 31 коп. заборгованості за кредитним договором №HMХRRX10200056 від 17 травня 2007 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1 500 000 грн.00 коп. При цьому, жодних належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідача, а саме пред`явлення банком до суду позову про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та звернення до виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором, суду не надано, та позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір матеріальної шкоди. Крім того, як вбачається з листа начальника відділу Волочинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницький області Галка К.К. від 22.12.2018 року, 18.01.2018 року до Волочанського районного відділу державної виконавчої служби надійшла письмова заява ПАТ КБ «Приватбанк» від 09.10.2018 року з проханням повернути виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 10391 від 02.08.2017 року стягувачу на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та 23.10.2018 року державним виконавцем було винесено відповідну постанову про повернення виконавчого напису (а.с. 16) Також позивачем не надано доказів, що внаслідок таких неправомірних дій у останнього виникли хвороби. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності факту порушеного відповідачем права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed