Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

21.12.2021 позивач [PERSON] в особі представника адвоката Кравченко О.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики розміром 18 000,00 грн. з підстав неналежного виконання умов договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим що, 01.10.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. без процентів строком до 01.12.2021 Грошові кошти, що є сумою позики, [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання договору грошових коштів від 01.10.2021, що підтверджується п. 2 договору. Проте, в обумовлений договором строк відповідач позивачеві суму боргу не повернув. З огляду на те, що [PERSON] добровільно повертати [PERSON] відмовляється, позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 18 000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Водночас, цією ухвалою відповідачеві встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення ухвали. Копію ухвали було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням за адресою його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомив суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що останньому були у встановленому порядку вручені копії вищезазначених документів. Станом на 20.06.2022 до суду не надходив відзив на позов. Також від учасників справи не надходило до суду будь-яких заяв та клопотань, у тому числі і про розгляд справи із повідомленням сторін в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи на підставі наявних у справі доказів, згідно статті 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 1 договору, позикодавець передав, а позичальник прийняв, тобто відповідач у справі, грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів без процентів зі строком боргу до 01.12.2021 Відповідно до п. 2 договору, позичальник підтверджує, що отримав від позикодавця грошові кошти у розмірі зазначеному у пункті 1 цього договору, до підписання договору. Як передбачено п. 5 договору, позика вважається повернутою з моменту повернення усієї суми позики, що підтверджується розпискою, власноруч написаною позикодавцем у момент передачі йому суми позики. Окрім того, як передбачено п. 7 договору, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний при зміні реєстрації місця проживання протягом дії договору позики у 3-х денний строк повідомити про це позикодавця. Як передбачено п. 8 договору, сторони несуть цивільну відповідальність за порушення (невиконання чи неналежне виконання) умов цього договору. Сторона, яка порушила умови цього договору, повинна усунути їх відповідно до законодавства України. У разі порушення умов цього договору винна сторона зобов`язується відшкодувати іншій стороні збитки, завдані таким порушенням, відповідно до законодавства України. Разом з тим, позивач стверджує, і це не спростовано відповідачем, сума боргу вчасна не повернутий. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість для виконання сторонами договору. За ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Не скориставшись своїм правом на подання відзиву, [PERSON] проти доводів позовної заяви, підписання договору та отримання коштів у борг не заперечував. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Кравченко О.В. укладено договір про надання правової допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 зроблено правовий висновок, що втручання суду у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною не співмірності витрат. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6 000,00 грн.

Outcome: approved