Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 5 до 18 років, щомісяця, починаючи стягнення від дня подання цієї позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний позов мотивований тим, що починаючи з лютого 2015 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та [INFO] у сторін народилась дитина: дочка - [PERSON] . Починаючи з жовтня 2018 року позивач та дочка [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , а відповідач проживає окремо. 08.07.2021 розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації за №448 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Враховуючи наведене, [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, проте відповідач не скористався своїм процесуальним правом та відзив до суду не подав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання з`явився представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на у тримання спільної дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 5 до 18 років. Суд, заслухавши думку представників сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є громадянин Російської Федерації [PERSON] , матір`ю є громадянка України [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 02.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3110. Відповідно до Довідки про реєстрацію особи громадянином України від 23.06.2016 №1078/2016 [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 23.06.2016 набула громадянства України. 08.07.2021 розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації за №448 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 , суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 , визначено, що батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Положеннями ч .3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Разом з цим, судом встановлено, що відповідач є працездатним та має можливість отримувати дохід, інших дітей та непрацездатних осіб на утримані не має. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 5 до 18 років, щомісяця, починаючи стягнення від дня подання цієї позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На виконання приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved