Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

20 серпня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ієрусалімова Ірина Борисівна, [PERSON] про витребування безпідставно набутого майна, визнання права власності. Позовна заява мотивована тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем з 22.12.2001 року по 19.12.2006 рік, позивачка мала гарний статок та забезпечувала, як себе так і сина від першого шлюбу, та чоловіка [PERSON] (відповідач). В 1998 році позивачка продала незакінчене будівництво, за яке отримала власні дошлюбні кошти. Тож вона мала особисті кошти, але їх було недостатньо, тож нею була взята позика у банку. Також відповідач мав мізерну суму коштів у розмірі 16 000,00 грн. які він дав на купівлю квартири. В травні 2001 взяла кредит в банку на купівлю квартири 84 000,00 грн. У травні 2002 позивачкою кредит був закритий коштами які мені приносить власний бізнес. При укладені договору купівлі-продажу квартири брокер умовив позивачку оформити договір на відповідача, оскільки все, що набуте у шлюбі є спільною власністю, на підставі чого договір був оформлений на відповідача. Кошти за квартиру у розмірі 84 000,00 грн. та решту 16 000,00 грн. доклав відповідач та в сумі передала власноруч продавцю 100 000,00 грн. Про факт того шо кошти у розмірі 84% були позивачки та вона сплатила їх продавцю може підтвердити ріелтор [PERSON] . Вважає, що це саме її власні кошти, оскільки у 2003 р. за 6 місяців сукупний дохід відповідача становив - 7 200,00 грн. відповідно до довідки. Відповідач дуже непорядна людина, під розписку часто позичав кошти, особисто позивачка позичила відповідачу 30 000,00 доларів США, які відповідач так і не віддав. Після купівлі квартири, аби зробити ремонт, оскільки вона одна наповнювала сімейний бюджет, була змушена продати власний дошлюбний будинок в [ADDRESS] . Відповідач жодних коштів на ремонт не дав. Аби розійтися з відповідачем, вони домовилися за взаємною згодою, що позивачу залишається вищевказана квартира, а для відповідача позивач взяла кошти в «Райфайзен банк Аваль» під іпотеку квартири, що знаходиться по [ADDRESS] у розмірі 70 000,00 доларів США, поручителем був відповідач, який розумів та усвідомлював наслідки надав свою письмову згоду на таку операцію. Після отримання коштів, відповідач забрав речі та зник . про те що він не проживає є покази письмові, свідків, які підтвердили, що відповідач мешкає в Дніпропетровську . Увесь час позивачка, як добросовісний набувач, сплачувала усі комунальні послуги, які нею були використані, робила косметичний ремонт, поточний ремонт і паралельно платила іпотеку. Вважаючи, що ця квартира є її власністю, вона часто брала кредити для влаштування свого побуту, купувала дорогу техніку, камін з дорогого каміння. Нічого не порушуючи, квартири весь час знаходилася під забороною відчуження та переоформлення її не має можливості. На адресу приходять листи від банків щодо повернення кредитних коштів, які взяв відповідач і не повертає. Тож відповідач і надалі продовжує вести аморальний спосіб життя. Його дії привели до того, що було накладено арешт на все його нерухоме майно. Тож наразі фактично квартира позивача арештована за дії відповідача. Вважає, що її права не були порушенні, вона зареєстрована та продовжує проживати у квартирі, яку вважає вже двічі оплатила. Аж у липні 2016 року відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у здійсненні прав користування, розпорядження майном шляхом вселення, чим порушив її права. Ухвалою суду від 29.08.2019 позовну заяву залишено без руху, та надано час на усунення недоліків. 12.09.2019 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.09.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.06.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи від 04.11.2021 судову справу розподілено для подальшого розгляду судді Таран Н.Г. Ухвалою суду від 10.11.2021 дана справа прийнята суддею Таран Н.Г. для розгляду та призначено розглядати за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, та надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими, не підкріплені належними доказами та такі що не підлягають задоволенню, з наступних підстав, а саме: На підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 29.03.2003 відповідачем була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . 15 вересня 2006 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий записза № 1426 від 19.12.2006. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі № 754/17970/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2015 у справі № 22-ц/796/3984/15, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.10.2015 у справі № 6-20716ск15, було відмовлено [PERSON] (позивачу) у задоволені позову про поділ майна подружжя, а саме про поділ квартири [ADDRESS] . Викладене свідчить про те, що у позивача відсутнє будь-яке право власності на вказану квартиру, а єдиним законним власником квартири є відповідач. Посилання позивача, що відповідач не проживає у спірній квартирі, забрав речі та залишив її у власність позивача, є безпідставним, оскільки фактичне не проживання у квартирі її власника не є підставою для припинення права власності на об`єкт нерухомого майна. У 2016 році відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпоряджання майном шляхом виселення, яка була обгрунтована тим, що відповідача [PERSON] та [PERSON] не допускають до належної відповідачу квартири. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 по справі № 754/8757/16-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] було задоволено, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного суду від 0.04.2019 у цивільній справі № 754/8757/16-ц рішекння Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без змін, а в частині про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпоряджання майном шляхом виселення відмовлено. Відповідачем на дану постанову було подано касаційна скарга , ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 10.05.2019 по справі № 754/8757/16-ц було відкрито касаційне провадження у даній справі. Викладене свідчить про те, що позивач не може вважатися добросовісним набувачем квартири , оскільки вже довгий проміжок часу вона умисно не допускає відповідача до належної йому на праві власності квартири та постійно намагається шляхом подання позовних заяв незаконно відібрати належне відповідачу на праві приватної власності нерухоме майно. Також зустрічні позовні вимоги та апеляційна скарга [PERSON] у справі № 754/8757/16-ц обгрунтовувалось тими ж самими обставинами та підставами, що і в цій справі. Також, позивачка вказує у своїй позовній заяві, що в разі не задоволенні позовних вимог, їй немає куди виселятися, своїми твердженнями позивач вводить суд в оману, оскільки у власності позивача перебуває дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також посилання про взяття кредитних коштів у розмірі 70 000,00 доларів США для нормального розставання з відповідачем є помилковим, оскільки позивач отримала вказані кошти для особистих потреб та витратила їх на обладнання належних її квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . Виходячи зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично намагається здійснити поділ квартири, набутої під час перебування у шлюбі з відповідачем, у поділі якої [PERSON] було відмовлено судовими рішеннями (Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі № 754/17970/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2015 у справі № 22-ц/796/3984/15, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.10.2015 у справі № 6-20716ск15), які набрали законної сили та є обов`язковими на всій території України. Враховуючи викладене просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомленні належним чином, причини не явки суду не повідомили в той же час від третьої особи приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Ієрусалимової Ірини Борисівни надійшли письмові пояснення в яких вона повідомляє, що наявність чи відсутність Згоди дружини Покупця для договору купівлі-продажу майна посвідченого у 2003 році - не має правових наслідків та не порушують майнового права подружжя суспільної сумісної власності на майно нажити за час шлюбу та просила розгляд справи проводити без її участі. З`ясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. За вимогами ст., 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: dismissed