Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позову Сумського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. 20 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути з позивача Сумського міського центру зайнятості на його користь понесені ним витрати на оплату правової допомоги, сплачені адвокату Сергеєвій С.А. в сумі 4000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2022 року вказана заява призначена до розгляду в судовому засіданні на 30 червня 2022 року. 24 червня 2022 року до суду надійшло письмове заперечення позивача Сумського міського центру зайнятості проти стягнення з нього понесених [PERSON] витрат на оплату професійної правничої допомоги з підстав того, що відповідачем не дотримано процесуального порядку заявлення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, до закінчення судових дебатів відповідач не надав суду доказів про понесені судові витрати. Крім того, до закінчення судових дебатів він не зробив ні усної, ні письмової заяви про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу та про надання таких доказів у п`ятиденний строк. В судове засідання сторони та їхні представники не з`явились, про розгляд заяви повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, у прийнятті додаткового рішення просить відмовити. Представник відповідача подала клопотання про розгляд справи без її участі, заяву підтримує у повному обсязі. Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З матеріалів справи вбачається, що під час ухвалення 14 червня 2022 року судом рішення розподіл судових витрат, пов`язаних з\~розглядом справи, не був вирішений. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заявив, що очікує понести судові витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн та вказав, що документи на їх підтвердження будуть надані наприкінці судового засідання. Під час судового розгляду представник відповідача неодноразово заявляла про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі, під час останнього судового засідання від 14 червня 2022 року. Таким чином, подавши 20 червня 2022 року до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення та додавши до клопотання докази понесених відповідачем судових витрат, відповідач, тим самим, дотримався встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку для подання таких доказів. Заперечення позивача про те, що відповідач не зробив заяви про відшкодування понесених ним судових витрат до закінчення судових дебатів суд не приймає до уваги, оскільки дана справа розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження, тому судові дебати не проводилися. Крім того, відповідна заява до закінчення розгляду справи по суті була зроблена представником відповідача. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2021 року, укладений ним з адвокатом Сергеєвою С.А., предметом якого є надання адвокатом відповідачу правничої допомоги шляхом здійснення представництва його інтересів в Зарічному районному суді м. Суми за позовом Сумського міського центру зайнятості про стягнення з нього отриманої допомоги по безробіттю в сумі 21057\~грн 56\~коп.; додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2021 року, акт приймання-передачі правничих послуг за договором про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2022 року та довідку від 30 жовтня 2021 року про отримання адвокатом Сергеєвою\~С.А. від [PERSON] винагороди за надані правові послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги від 30\~жовтня 2021 року сумі 4000 грн (а.с. 107-108, 109, 110, 111). Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від позивача не надходило. На думку суду, заявлений до суду розмір витрат, пов`язаних з розглядом судової справи (витрати на правничу допомогу) в загальній сумі 4000 грн відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру. Оскільки рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року в позові Сумського міського центру зайнятості відмовлено, тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу у сумі 4000\~грн. Отже, клопотання відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved