Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

АТ "АКЦЕНТ-БАНК" звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування\~позовної заяви\~позивач зазначає,\~що між\~АТ "АКЦЕНТ-БАНК"\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№SАМАВWFС00001222464\~від 20.09.2017\~року,\~відповідно до\~якого останній\~отримав кредит\~у вигляді\~встановлення кредитного\~ліміту на\~платіжну картку\~зі сплатою\~процентів за\~користування кредитом\~у розмірі\~46.80%\~щомісячно на\~суму залишку\~заборгованості за\~кредитом.\~Відповідач не\~виконав своїх\~зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~08.05.2020\~року утворилась\~заборгованість у\~розмірі 41905,10\~грн.\~У зв`язку\~з чим\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача утворену\~заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заперечення на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги\~та розглядати справу за відсутності їх представника. Відповідач та його представник адвокат Шаврова Н.М. в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності та відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог за необґрунтованістю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.09.2017 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 08.05.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 41905,10 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача утворену заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Як на докази по справі позивач посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з «Тарифів банку», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг». Позивач, обгрунтоваючи свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходив з того, що ним доведено належними та допустимими доказами наявність у [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Але надані позивачем письмові докази не підтверджують факт доведення ним своїх позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що надана копія Анкети-заяви від 20.09.2017 року не містить відомостей про строк дії кредитного договору, про узгоджений сторонами розмір кредитного ліміту та його встановлення, про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів, сплати комісії. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила були надані відповідачу для ознайомлення, що саме він з ними був ознайомлений, розумів їх зміст та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети - заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у визначеному в позові розмірі, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування, розміру відсоткової ставки, періодичності платежів, розміру щомісячних платежів, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та відповідачем, як фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Матеріали справи підтверджують, що позивач при укладенні договору з відповідачем не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а саме: відсутні правові підстави для стягнення з мене на користь банку процентів у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату у будь-якому розмірі, зокрема, і в розмірі, зазначеному позивачем, періодичності сплати тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19. В даному випадку між сторонами не було погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем не надано належного на допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог в цей частині. Позивачем не були надані до позову: виписка по рахунку, довідка про видані картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Анкета-заява від 20.09.2017 року, на яку посилається позивач, не містить ніяких умов кредитування, в ній не зазначений розмір процентів за користування кредитними коштами, які з відповідача просить стягнути позивач, не містить нічого, що стосується умов кредитування, окрім його анкетних даних. За таких умовах посилання позивача на те, що сторонами нібито був встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 46,80 % не підтверджується належними та допустимими доказами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК У країни, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Що стосується нарахованої позивачем заборгованості за «тілом» кредиту та відсотками, суд не погоджується з розміром заборгованістю за «тілом» кредиту та відсотками,. нарахованими позивачем, оскільки грошові кошти, що сплачувалися відповідачем з метою погашення «тіла» кредиту» банк безпідставно списував на погашення завищених та не узгоджених сторонами відсотків в розмірі 46,8% і разом з цим за відсотковою ставкою 93,59999995. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у розі прострочення платежу банк нараховував проценти вже за подвійними відсотками, а саме замість неузгоджених 46,8 % банк нараховував відсотки вже в розмірі 93,59999999%, на що відповідач також не погоджувався, що підтверджується відсутністю його підпису під такими умовами кредитування. Встановлення банком неузгодженої відсоткової ставки в розмірі 93,59999% є однім з видів додаткових заходів, які незаконно використовувалися позивачем для збільшення вартості кредиту. Позивач посилається також на те, що надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі відповідно до умов Договору. Разом з тим, з наданих позивачем письмових доказів не вбачається і не підтверджується факт видачі відповідачу кредитної карти та розмір встановленого кредитного ліміту. Таких відомостей в матеріалах справи немає. З наданих банком документів та розрахунку заборгованості не вбачається видавалася або ні відповідачу взагалі банківська картка і яка сума грошових коштів була отримана ним за вказаним кредитом. В позовній заяві банку та в інших його документах наданих до неї ніде не зазначений сам факт передачі банком йому грошових коштів та їх сума. Позивачем не надана виписка з карткового рахунку про рух коштів. В розрахунку заборгованості, наданої позивачем, не зазначено, яку суму грошових коштів банк відповідачу взагалі видавав. Таким чином, позивач посилається на заборгованість невідомого походження, на яку нараховував спочатку поточні неузгоджені відсотки, а потім на них знов нараховував поточні і прострочені відсотки за подвійною неузгодженою ставкою. Розрахунок, наданий банком, є результатом інтелектуальної діяльності працівника банку, спрямованої на визначення заборгованості позичальника перед банком, або є результатом дії програмного забезпечення банку. Суд вважає, що вказаний розрахунок банку не може бути доказом по справі. ВС/КЦС у своїх правових висновках зазначав, що, що розрахунок заборгованості є письмовим поясненням позиції позивача, яким обґрунтовуються позовні вимоги, а не доказом в значенні, передбаченому ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~принципу справедливості розгляду справи судом Оскільки АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості його позовних вимог та існування у відповідача перед банком будь-якої заборгованості, у тому числі на зазначену суму, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed