Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

У березні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Згідно з виконавчим листом по справі №127/15860/20 від 17.12.2020 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач вчасно не сплачує аліменти на утримання дитини та допустив заборгованість по аліментах, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача пеню за період з грудня 2020 року по січень 2022 року за несплату аліментів на утримання дитини в розмірі 29826,95 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки він не має постійного, стабільного місця роботи, його заробіток є мінливим та недостатнім, тому він має заборгованість по аліментах і не матиме змоги сплатити ще й пеню по аліментах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12, 13 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2018 (справа №127/24715/17) (а.с. 7-8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого записано відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019 (справа №127/8784/19) визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] на території України, з матір`ю [PERSON] (а.с. 33-36). Постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 24.12.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/15860/2020, виданого 17.12.2020, яким змінено спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2019 року, стягуючи з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини (а.с. 11-12). Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні та заборгованість по аліментах нарахована державним виконавцем станом на 31.01.2022 складає у загальному розмірі 40215,00 грн. (а.с. 13). Згідно довідки №20484/15.26-25/26 від 15.02.2022, виданої головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Літвіновою М.В., вбачається, що [PERSON] за період з грудня 2020 року по січень 2022 року від [PERSON] отримала аліменти у березні 2021 року в розмірі 2800 грн. (а.с. 15). Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають сімейним, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України щодо визначення прав і обов`язків матері, батька і дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом та особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів як в твердому грошовому виразі, так і в частині доходу (заробітної плати) платника. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] обізнаний щодо наявності рішення суду та виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання сина, оскільки частково сплачував аліменти (за період грудня 2020 по січень 2022 року сплатив лише один раз у розмірі 2800 грн.), однак тривалий час не сплачує аліменти, що стверджується розрахунком заборгованості головного державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та не заперечувалось у судовому засіданні самим відповідачем. На запитання суду відповідач [PERSON] суду пояснив, що у нього дійсно існує заборгованість по аліментах, оскільки він не має постійного місця роботи. Тому суд прийшов до висновку про наявність вини відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки останній будучи зобов`язаним в силу закону та рішення суду сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина, даний обов`язок не виконує належним чином. Відповідачем не надано суду належних доказів про те, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин. На підставі вище викладеного, суд вважає, що розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з грудня 2020 року по січень 2022 року, позивачкою визначений вірно і відповідає вимогам ст. 196 СК України, згідно з якими неустойка стягується в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення залежно від кількості днів у місяці, а саме в загальному розмірі 29826,95 грн., тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved