Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-30 00:00:00

\~\~\~ 16 лютого 2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача за свою користь заборгованість\~ за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 48 934,68 грн., суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 8 180,41 грн., три відсотки річних у розмірі 3 202,98 грн.\~ та судові витрати у справі по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач починаючи з 01 жовтня 2017 по 01 січня 2022 року, має заборгованість постачання теплової енергії у розмірі 48 934,68 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, однак боржник не відреагував на дану претензію та не сплатив заборгованості. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 26 травня 2022 року. 16 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву поданий представником відповідача адвокатом Чорним Олександром Васильовичем, з проханням застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 квітня 1996 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] . З 2015 року у належній відповідачу квартирі розпочалися проблеми з опаленням, що призвело до погіршення стану квартири та здоров`я членів родини відповідача. Відповідно до Акту обстеження квартири [ADDRESS] від 04 лютого 2016 року встановлено незадовільний стан квартири у зв`язку із промерзанням стін, сирістю та наявності цвілі у всіх кутах та спальні, що підтверджується фотознімками доданими до відзиву. 05 лютого 2016 року відповідач звернувся із заявою про надання дозволу на відключення від мереж ЦО та ГВП квартири і влаштування індивідуальної системи теплопостачання попередньо отримавши погодження від власників сусідніх квартир. Разом з цим, відповідач просить стягнути нібито наявну заборгованість за період із 01 жовтня 2017 року по 01 січня 2022 року, не беручи до уваги той факт, що відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У зв`язку з чим, просив за необхідне застосувати до вимог позивача строк позовної давності. 26 травня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним проведено відключення від мережі централізованого опалення у спосіб встановлений чинним законодавством. При цьому, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Враховуючи, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Представник позивача за довіреністю Т.Мартиненко у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Заперечила проти застосування строків позовної давності у зв`язку з тим, що за період з 2019 по 2021 рік за відповідача сплачувало частину боргу управління соціального захисту населення у зв`язку з тим, що відповідач є інввалідом війни та має право на пільги по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги. Позивач [PERSON] та його представник адвокат О.Чорний в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, просив представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності. Як позивач, так і його представник в судовому засіданні пояснили, що останній платіж за послуги з постачання теплової енергії ним було здійсно в жовтні 2017 року. В судовому засіданні представник відповідачас заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи представників комісії Білоцерківської міської ради з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від меред централізовнаого опалення в задоволенні якого судом було відмовлено у зв`язку з тим, що вказана комісія не є юридичною особою та рішення суду не може вплинути на її права та обов`язки. Суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання свідків, які підписали акт від 18 жовтня 2017 року про опалення квартири відповідача елктрообігрівачами, так як вказані свідків можуть лише підтверждити обстаивни, викладені в акті, які не оспорюються стороною позивача і клопотання від представника позивача про визнання вкзаного акту неналежним доказом до суду не надходило. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників справи, дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Належна позивачу квартира має площу 86,2 кв. м та розташована в багатоквартирному житловому будинку. Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є юридичною особою, що засновано на власності територіальної громади міста Біла Церква та є виконавцем послуг з централізованого опалення. З розрахункового листа абонента, особовий рахунок № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2017 року по 01 січня 2022 року у розмірі 48 934,68 грн. 01 жовтня 2022 року на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату вказаної заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії. Однак, на день звернення до суду з даним позовом борг в добровільному порядку не сплачено. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову зазначав, що у лютому 2016 року звернувся із заявою про надання дозволу на відключення від мереж ЦО та ГВП квартири і влаштування індивідуальної системи теплопостачання попередньо отримавши погодження від власників сусідніх квартир. При цьому просив застосувати строки позовної давності. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) (чинних на момент подання відповідачем заяви про надання дозволу на відключення від мереж ЦО та ГВП), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок) (чинного на момент облаштування квартири відповідача індивідуальним опаленням). Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з пунктом 26 Правил - відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4). При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4). Відповідач зазначає, що у 2016 році він звернувся до комісії Білоцерківського міськвиконкому з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП з заявою про надання дозводу на відключення від мереж централізованого опалення. Згідно з пунктом 1.2 Порядку (чинного на момент облаштування квартири відповідача індивідуальним опаленням) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Відповідно до пунктів 2.1-2.2.2 Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. У пунктах 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачаннявиконуються у міжопалювальний період. Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання. В порушення вказаних вимог судом встановлено, що у матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири [PERSON] від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено». У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання». Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, судом встановлено, що [PERSON] не дотримався встановленої законом процедури відключення від мереж централізованого опалення, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для припинення нарахування позивачеві з 2016 року оплати за постачання теплової енергії. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання централізованого опалення та обслуговування мереж опалення у розмірі 60 318,07, що включає в себе заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 48 934,68 грн., суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 8 180,41 грн. та три відсотки річних у розмірі 3 202,98 грн.\~ Разом з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву просив про застосування позовної давності, відповідно до статті 267 ЦК України. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зазначено, що «перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Позивач звернувся до суду з позовом засобами поштового зв`язку 24 січня 2022 року та заявив вимогу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2017 року по 01 січня 2022 року (згідно з наданим розрахунком). Відповідач, вважає, що позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд погоджується з доводами відповідача та його представника щодо застосування строків позовної давномсті в межах 3 років, так як згідно розрахункового листа абонента [PERSON] \~ останній платіж ним було здійснено в жовтні 2017 року на суму 11 134,15 грн. Таким чином, з урахуванням того, що позовна заява від КП БМР «Білоцерківтепломережа» надійшла на адресу суду засобами поштового зв`язку 24 січня 2022 року, з урахуванням заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за доцільне частково задоволити позовні вимоги та стягнути на користь даного підприємства із відповідача [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання теплової енергії з урахуванням інфляційних процесів та трьох відсотків річних за період часу із 01 лютого 2019 року до 01 січня 2022 року. Сума заборгованості за послуги з теплопостачання у відповідача за вказаний період часу складає 32 286,53 грн., що становить різницю між загальною сумою заборгованості, яка на день подачі позову становила\~ 48 934,68\~ грн. та сумою заборгованості, яка станом на 01 лютого 2019 року складала 16 648,15 грн. Сума заборгованості за нарахованим індексом інфляції\~ у відповідача за період часу з 01 лютого 2019 року 01 січня 2022 року складає 6 134,35 грн., сума трьох відсотків річних\~ у відповідача за вказаний період часу складає 2 826,00 грн. Судовий збір, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповдіно до частини другої вказаної статті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивака підлягає сплаті судовий збір в сумі 1 696,51 грн., що становить 68, 38 % від суми сплаченого судового збору за подання позову.

Outcome: partial