Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

22 червня 2021\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] \~до [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи:\~Служби у\~справах дітей\~Одеської міської\~ради про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 12.10.2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачем. В подальшому, з 22 грудня 2020 року сторони почали проживати окремо, оскільки сімейне життя не склалось, зникло взаєморозуміння, взаємоповага. Батько з моменту окремого проживання бачив доньку лише два рази у січні завдяки відеозв`язку. Декілька разів просив надіслати фото. Відповідач до доньки не навідується, лише не регулярно надсилає засоби особистої гігієни й частково одяг, грошової допомоги не надає, хоча має таку можливість. Такої допомоги не вистачає, тому є додаткові витрати. Позивач не проти щодо участі батька у вихованні доньки та спілкуванні, але у відповідача немає такого бажання. Тому, позивач вважала за необхідне задля забезпечення інтересів дитини визначити її місце проживання з нею. Ухвалою суду від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Представником позивача [PERSON] адвокатом Власюк К. П. подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку за допомогою програмного забезпечення «Еаsy con». 28 вересня 2021 року ухвалою суду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Власюк К. П.\~задоволено та постановлено судові засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи:\~Служби у\~справах дітей\~Одеської міської\~ради про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини проводити в режимі відеоконференцзв`язку. 05 жовтня 2021 року на електронну адресу суду надійшов лист, в якому головний спеціаліст ТВ ССД ОМР у Київському районі Євченко Є.В. просив слухати справу у відсутності представника служби у справах дітей Одеської міської ради, у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду та при прийнятті рішення по справі просили врахувати права та інтереси дітей. 06 жовтня 2021 року відповідач подав до канцелярії суду зустрічний позов та відзив на позовну заяву, в якому вважав, що підстави зазначені у позовній заяві [PERSON] не доведені жодним доказом. Також від представника відповідача надійшли клопотання про прийняття відзиву та зустрічного позову, в якому зазначив, що ухвалу про відкриття провадження отримав 01.10.2021 року. 07 жовтня 2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Степаненко О.Г. 28 жовтня 2021 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Власюк К.П. В той же день, тобто 28 жовтня 2021 року від представника позивача [PERSON] адвоката Власюк К.П. на електронну адресу суду надійшли заперечення позивача про прийняття у зв`язку з пропущенням процесуального строку, в яких просила не приймати до розгляду відзив на позовну заяву та зустрічний позов у справі. 29 листопада 2021 року ухвалою суду прийнято та приєднано до матеріалів справи відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини та прийнято до свого провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною. Також залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє вимог на предмет спору Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування. В обґрунтування вимог зустрічного позову, [PERSON] зазначає, що 02 лютого 2020 року між сторонами було укладено шлюб, в якому народилась донька. 23.06.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява про розірвання шлюбу та позов про стягнення аліментів. А до Приморського районного суду м. Одеси 22.06.2021 року подано позов про визначення місця проживання дитини. Наразі, хоч дитина і зареєстрована за місцем реєстрації батька та фактично проживає з матір`ю у родичів в Вінницькій області. Відповідач не дає можливості бачити дитину, посилаючись на її погане почуття, на свою завантаженість та необхідність перерахування грошових коштів. Позивач в свою чергу на адресу фактичного проживання дитини одяг, предмети гігієни для виховання доньки, про що надав докази. [PERSON] не може відвідати дитину у Вінницькій області, так як йому погрожували фізичною розправою родичі відповідача, але незважаючи на це, він не припинив допомагати дитині. Враховуючи, що поведінка батька не викликає ніяких нарікань, обмежувати його участь в житті дитини немає підстав. 21 грудня 2021 року до суду від представника [PERSON] адвоката Власюк К.П. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною, в якому зазначила, що позивач за первісним позовом не проти участі у вихованні доньки, але вважає, що графік зустрічей, запропонований батьком не досить коректний та запропонувала свій графік. Разом з відзивом [PERSON] надала психологічний висновок (Діагностика та рекомендації). 27 січня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Степаненко О.Г. 27 січня 2022 року згідно протоколу судового засідання закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. 15 лютого 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] про долучення до матеріалів справи висновку «щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно якого Київська районна адміністрація Одеської міської ради за протоколом засідання комісії з питань захисту прав дітей від 27.01.2022 року № 3 вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] . 22 лютого 2022 року до суду подано клопотання [PERSON] про залучення до матеріалів справи висновку Київська районна адміністрація Одеської міської ради «Щодо визначення способів участі гр. [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] » від 08.02.2022 року, за яким слід доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , шляхом його систематичних побачень з дитиною, згідно переліку. 03 травня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання за його відсутності, висновок від 08.02.2022 № 2976/01-11 підтримують. 06 травня 2022 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Самус Є.С. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. 19 травня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Власюк К.П. надійшла заява повідомлення про пролонгацію договору про правову допомогу та про зміну прізвища позивача на дошлюбне « [PERSON] ». 24 травня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання за його відсутності, висновок від 08.02.2022 № 2976/01-11 підтримують. 20 червня 2022 року на електрону адресу суду надійшла заява про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Степаненко О.Г. В судовому представник позивача адвокат Власюк К.П. повністю підтримала вимоги первісного позову та доводи, викладені в позові. Просили суд задовольнити первісний позов у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, оскільки позивачка не чинить перешкод батьку дитини у спілкуванні з нею. В судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник з`явився, проти задоволення первісного позову не заперечували. Зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник позивача та відповідача приймали участь у засіданні в режимі відеоконференції. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, проте ними надано заяву про розгляд справи без їх участі. Враховуючи думку сторін, зокрема первісного позивача та його представника, відповідача, думку представників третіх осіб, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні сторони [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 02.02.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.02.2020 року (Т. 1, а.с. 8). Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 4811 (Т. 1, а.с. 9). Як з`ясовано судом, 23.06.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшли позовна заява про розірвання шлюбу та позов про стягнення аліментів, які були передані на розгляд Приморського районного суду м. Одеси. За час розгляду вказаної цивільної справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року (справа № 947/18777/21) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року (справа № 947/18781/21) частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини та стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої дочки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій\~сумі у розмірі\~5000 (п`ять тисяч) гривень,\~щомісячно, починаючи з 17 червня 2021 року й до досягнення дитиною повноліття, а також на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти\~на її утримання\~у твердій грошовій сумі у розмірі\~3000 (три тисячі) гривень, щомісячно починаючи з 17 червня 2021 року до досягнення дитиною\~ [PERSON] ,\~ [INFO] трьох років. В іншій частині позовних вимог відмовлено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Позивач працевлаштована в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради на посаді лікаря-ендокринолога консультативно-діагностичного центру (амбулаторно-поліклінічного відділення), що підтверджується випискою з трудової книжки серії [NUMBER] від 01.08.2017 р. (запис №7) та наказом про відпустки (Т. 1, а.с. 10-12). При цьому судом встановлено, що малолітня донька сторін [PERSON] з моменту народження проживала за адресою [ADDRESS] ) та на момент розгляду справи проживає з матір`ю за адресою її родичів у [ADDRESS] . Вказана обставина визнається сторонами. Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, вони не можуть дійти згоди щодо визначення графіку зустрічей батька з дитиною. В той же час, щодо проживання дитини з матір`ю, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не заперечує, проте на момент подачі позову мав зауваження щодо їх проживання саме у родичів позивача у Вінницькій області, що унеможливлює побачення батька з дитиною та не дає змогу встановити графік зустрічей. При цьому в судовому засіданні 21.06.2022 року відповідач зазначив, що у зв`язку з військовим станом розуміє, що чому дитина проживає саме в смт. Чечельник та що навіть у разі задоволення його зустрічного позову, на даний час його спілкування з дитиною за бажаним графіком є фізично не можливим. При цьому підтвердив свою готовність на період проживання доньки за межами Одеси, домовлятися з матір`ю доньки щодо дат побачень. Так само представник позивачки запевнила суд, що її клієнтка не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні батька та доньки. Судом встановлено, що зауважень щодо виховання матір`ю дитини від батька не надходило. Також судом встановлено, що відповідач намагався допомагати своїй дитині, надсилав на адресу фактичного проживання матері з дитиною необхідні дитячі речі та засоби гігієни, на підтвердження чого надав квитанції, видаткові накладні, фіскальні чеки, скріншоти замовлень, а також докази направлення посилок позивачу (Т. 1, а.с. 96-130). Судом досліджений психологічний висновок (Діагностика та рекомендації), виготовлений нейропсихологом когнітивного розвитку, психотерапевт для дітей та дорослих [PERSON] , згідно якого, [PERSON] знаходиться в постійному емоційному напруженні. Вона відчуває, що здатна втекти від чоловіка, як від загрози. Вона погано спить та нервово виснажена через постійну присутність камер спостереження в будинку. Окрім того, у висновку розкрито поняття адекватний батько. Проте, суд не може прийняти вказаний висновок до уваги, оскільки предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини та графік зустрічей з батьком, а не особисті відносини сторін. Водночас, жодних доказів того, щодо [PERSON] було застосовано психологічне чи фізичне насильство з боку [PERSON] , суду надано не було. Так само відсутні докази неналежного виконання батьком своїх обов`язків щодо малолітньої доньки. Не надано суду і інших доказів того, що спілкування батька з донькою не відповідає найкращим інтересам дитини або може мати ризики завдання негативних наслідків гармонійному розвитку дитини або спричинити психологічну травму. Судом був досліджений висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно якого за протоколом засідання комісії з питань захисту прав дітей від 27.01.2022 року № 3 вважати доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] . Окрему увагу суд звертає на той факт, що відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення місце проживання [PERSON] з матір`ю. Крім того, судом був досліджений висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Щодо визначення способів участі гр. [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] » від 08.02.2022 року, за яким вважати доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , шляхом його систематичних побачень з дитиною: кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 16.00 год. до 19.00 год.; кожної третьої суботи місяця з 16.00 год. до 19.00 год.; щосереди з 16.00 год. до 19.00 год. дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками та стану здоров`я дитини; у період хвороби дитини - відвідування її батьком за місцем проживання. Спілкування батька з дитиною повинно проходити перші півроку у присутності матері, у подальшому без її присутності. Досліджені докази також свідчать про наявність між сторонами спору з приводу визначення графіку спілкування батька з дитиною. В матеріалах справи наявний висновок оцінки потреб особи [PERSON] , згідно якого під час складання документу « Висновок оцінки потреб особи» [PERSON] , знаходився в стабільному стані, врівноважений, був відкритий до діалогу. На час обстеження помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає [PERSON] . Загальна площа будинку [ADDRESS] , належить матері [PERSON] . Помешкання охайне, має 5 (п`ять) житлових кімнат. Дитяча кімната розташована на другому поверсі даного будинку, облаштована всім необхідним приладдям, зоною дозвілля та розвитку дитини. Під час спілкування фахівцями КУ « ЦНСП» Таїровської селищної ради з гр. [PERSON] , було з`ясовано, що він дієздатний, фінансово незалежний, спроможний утримувати дитину та виконувати батьківські обов`язки. Також було надано акт обстеження умов проживання від 20.10.2021 року в якому вказано, що для дитини наявна окрема кімната в приватному будинку, необхідні меблі, колисковий центр, ліжечко. Згідно листа начальника служби у справах дітей Таїровської селищної ради Сорокати О.П. від 01.11.2021 року з`ясована думка та встановлено, що [PERSON] не заперечує проти визначення місце проживання [PERSON] з матір`ю, але за умови проживання тільки у м. Одеса. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені\~Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). У відповідності із вимогами\~ст.153 Сімейного кодексу України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За положеннями\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.\~\~Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.\~\~Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (ст. 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1\~ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частинами першою та другою\~ст. 160 СК України\~встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.\~\~Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] на даний час зареєстрована у [ADDRESS] , а проживала в [ADDRESS] ), проте наразі у вказаній квартирі не проживає. Згідно матеріалів справи первісний позивач створив умови для проживання своєї доньки [PERSON] у домоволодінні своїх батьків у якому також постійно проживає. При цьому [PERSON] досі зареєстрована в [ADDRESS] . Пунктом 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи на підставі усіх зібраних доказів, судом установлено, що як мати, так і батько піклуються про свою малолітню дитину. Наявний між сторонами конфлікт не спростовує того, що обоє батьків докладають зусиль для виховання та здійснення догляду за донькою. Переїзд матері з дитиною до іншої місцевості не свідчить про те, що батько не піклується про дитину та ухиляється від батьківських обов`язків, а навпаки намагається всіляко надати допомогу дитині. Наразі шлюб сторін припинено. При прийнятті будь-якого рішення щодо дітей суд має виходити з їх найкращих інтересів. В даній справі матеріальні можливості батьків щодо утримання дітей є різними. Відповідач офіційно працевлаштований, має певний дохід та в змозі забезпечити дитині більш сприятливі умови життя, ніж на даний час позивачка. Проте сам відповідач визнає, що найкращим інтересам його малолітньої доньки відповідає проживання з мамою. Суд погоджується з позицією сторін та вважає, що з огляду на вік дитини, знаходження позивачки у декретній відпустці й навпаки зайнятість відповідача на роботі та написанням дисертації, визначенні місця проживання малолітньої доньки сторін із матір`ю відповідає як найкращим інтересам дитини. Щодо зустрічного позову та графіку зустрічей батька із донькою, суд прийшов до наступних висновків. Суд при вирішенні зустрічного позову враховує, що дитина певного віку має певні специфічні фізіологічні та психологічні потреби, як то одяг, їжа, сон, тобто певний режим організації та розпорядку дня дитини, який обов`язково повинен бути дотриманий та забезпечений батьком задля належного розвитку дитини та забезпечення збереження у дитини відчуття стабільності, що в свою чергу дозволяє дитині відчувати себе у безпеці. В нашій країні нажаль в більшості випадків саме мати дитини встановлює такий розпорядок та слідкує за станом здоров`я дитини та її потребами, з чого й складається здоровий розвиток дитини відповідно до медичних норм. Крім того тільки мати може забезпечити дитині грудне вигодовування. Проте на думку суду відповідач як повнолітній дієздатний чоловік цілком здатен виконувати усі необхідні дії щодо догляду за своєю донькою, такі як годування. Перевдягання, прогулянки, ігри за віком та укладання на денний сон. Щодо грудного вигодовування, на яке посилається представник позивачки як на одну із причин необхідності зустрічей батька з донькою виключно у присутності матері, суд зауважує, що доньці сторін Мілені вже майже 2 роки, а отже грудне вигодування для неї згідно медичних стандартів не є основною їжею, оскільки не може забезпечити дитину відповідного віку нормою білків, вуглеводів та жирів та усіма необхідними для гармонійного розвитку вітамінами та мінералами. Грудне вигодовування це не тільки про харчування, це емоційний зв`язок мами і дитини, це спосіб дитині відчути себе у безпеці, заспокоїтись. Враховуючи викладене суд вважає, що відсутність грудного вигодовування у періоди побачень з батьком не вплине на якість харчування дитини та не несе ризику її фізичного здоров`я чи порушення режиму. Як зазначив\~Верховний суд\~у своїй\~постанові від\~26.07.2021\~року по\~справі №\~202/7256/19\~ у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи. Крім того, з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей. Як вже зазначалось вище, суду не надано жодного доказу того, що спілкування батька із донькою без присутності матері або третіх осіб несе ризики або не відповідає інтересам дитини. А отже суд виходячи із принципу рівності прав батьків, презумпції того, що батьки діють завжди в найкращих інтересах дітей, їх вчинки завжди вмотивовані любов`ю до дитини та в жодному разі не мають на меті завдання дитині шкоди, вважає, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб. Суд не вбачає підстав для обмеження батьківських прав [PERSON] щодо спілкування з донькою без присутності третіх осіб та вважає, що ухвалення іншого рішення без достатніх вагомих доказів, що таке спілкування не відповідає найкращим інтересам дитини, буде дискримінацією батька за гендерним принципом. Так само суд не може погодись з висновком органу опіки та піклування щодо встановлення графіку спілкування у вихідні дні з 16 год. по 19 год. Ще раз наголошуючи на принципі рівності батьків у їх праві брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними, враховуючи, що дитина також має право спілкуватися з обома батьками, суд вважає, що [PERSON] має право один раз на тиждень провести з дитиною більш ніж три години. В зустрічному позові [PERSON] просить про зустрічі тривалістю 8 годин з 12 по 20. Суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідають зустрічі із батьком у вихідний день тривалістю 8 годин, проте з 11 год. по 19 год., оскільки у кожної дитини є певний режим нічного сну і інтервал укладання може коливатися, а крім того прощання з батьком може проходити емоційно (багато вражень, веселощів чи навпаки журба та небажання прощатися), а отже дитині потрібен час для заспокоєння перед нічним сном. Більш того суд вважає. що встановлення побачень протягом 8 годин є таким що відповідає й принципу рівності обов`язку батьків по вихованню дитини, оскільки в такому випадку мати дитини має у вихідний день вільний час. Щодо побачень на протязі тижня по середам, суд в цій частині погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо зустрічей з 16 до 19, оскільки зустріч з 15 години, про яку просив батько може співпадати з денним сном дитини. Також суд вважає, що вимоги щодо відпусток з 3 років із правом виїзду за кордон підлягають частковому задоволенню. Так відповідач звертаючись із зустрічним позовом не висловив бажання щодо зустрічей із донькою із ночівлею. Тобто графік про який він просить не передбачає, що донька буде залишатися у нього на декілька днів та звикне, що саме батько укладає її спати, заспокоює у разі жахіть. Саме тому суд вважає, що відпустка від 7 до 14 днів разом із батьком для трьох річної дитини, яка до цього з ним на одинці не проводила більше 8 годин та яка не звикла ночувати без мами, а ще й в незнайомому місці, а можливо й в іншій країні, може бути для дитини стресом, а отже не відповідає її найкращим інтересам. Проте суд вважає, що спільні відпустки після досягнення дитиною 6 років є такими, що відповідають найкращим інтересам дитини. Так само суд вважає , що позовна вимога про спільний відпочинок саме під час\~відпустки батька також є такою, що не відповідає інтересам дитини, оскільки відпустка батька може не співпадати із графіком навчання у школі. Щодо вимог про побачення в святкові дні або дні хвороби зауважень в судовому засіданні від сторін не надійшло. Суд, в даному випадку, з урахуванням висновків комісій третіх осіб, віку дитини, її щоденних потреб та зауважень сторін, вважає достатнім для гармонійного розвитку дитини та повноцінного спілкування дитини з батьком визначити наступний графік зустрічей батька з дитиною до досягнення 10 років: - кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора; - кожної третьої суботи місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора; - кожну середу з 16.00 години дня до 19.00 години дня. - дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини. - у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного проживання за попередньою домовленістю. - після досягнення [PERSON] шести років половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за попередньою домовленістю між [PERSON] та [PERSON] , в тому числі з правом виїзду дитини з батьком за межі країни для оздоровлення та відпочинку. Щодо стягнення понесених сторонами судових витрат, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу сторони надали письмові докази в копіях: - договір №20064 про надання правої (правничої) допомоги від 02.06.2021 між Адвокатським бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та [PERSON] ; - додаткову угоду від 02.06.2021 за № 1 до договору №20061 про надання правої (правничої) допомоги від 02.06.2021 між Адвокатським бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та [PERSON] , відповідно до п. 1 якої розмір гонорару за надання правової допомоги складає 15000 гривень, які сплачуються до 10.06.2021; - акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 02.06.2021 між Адвокатським бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та [PERSON] , відповідно до якого сторонами погоджено вартість зазначених в акті та фактично наданої правової допомоги, яка становить 15000 гривень; - додаткову угоду від 18.05.202 за № 5 між Адвокатським бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та [PERSON] до договору №20061 про надання правової (правничої) допомоги від 02.06.2021. 06.05.2022 на адресу суду від представника відповідача адвоката Самуса Є.С. надійшла заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 10000 гривень. На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано наступні письмові докази в копіях: - договір №Ф/07-21 про надання правової допомоги від 28.07.2021 між Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія» «ЛАРГЕ» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.2. Договору Адвокатське об`єднання бере на себе обов`язок вести справу № 947/11565/21 про визначення місця проживання дитини; - додаткову угоду між Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія» «ЛАРГЕ» та [PERSON] від 07.12.2021 за № 2 до договору №Ф/07-21 про надання правової допомоги від 28.07.2021, відповідно до п. 4.1 якої Замовник сплачує виконавцю 10000 гривень; - акт виконаних робіт № 25 від 03.05.2022 між Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія» «ЛАРГЕ» та [PERSON] на суму 10000 грн. Виконавець уповноважений на виконання робіт за договором адвокат Самус Є.С.; - виписку з рахунку від 29.04.2022 та від10.12.2021; - договір про співробітництво (партнерство) № 23 від 23.06.2022 між адвокатом Самус Є.С. та АО «Міжнародна адвокатська компанія» «ЛАРГЕ». Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3\~ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.3, 4, 5\~ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Представник позивача заперечувала проте відшкодування витрат, що поніс відповідач, оскільки представником відповідача був наданий договір по іншій справі з тими ж сторонами, а саме стягнення аліментів. Представник відповідача пояснив, що помилково його помічник доклав інший договір, проте надав суду договір по даній справ. Суд не приймає аргумент представника позивача та не вважає можливим відмовити у відшкодуванні витрат понесених відповідачем лише через помилкове надання невірного договору, тим більш, що ЦПК передбачає надання доказів витрат й після ухвалення рішення. Так само суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що суд має відмовити позивачці у відшкодуванні понесених витрат оскільки не надано доказів сплати таких витрат, оскільки ЦПК України передбачає стягнення не тільки сплачених витрат, а й тих що підлягають сплаті. Представник відповідача також посилався на відсутність детального опису наданих послуг як підставу для відмови у стягненні витрат на правову допомогу. Суд не приймає даний довід, оскільки матеріалами справи\~підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, від представника позивача надходили чисельні клопотання, всі копії документів завірені представником позивач з дотриманням положень ЦПК. Суд також враховує положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, а саме пункту 1 щодо гонорару у розмірі 15000 грн., враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 3 статті 137 ЦПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Проте оцінуючи розмір гонорару за критерієм співмірності, враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень. В свою чергу представник відповідача просив стягнути 10000 грн. витрат, які підтверджені документально та на думку суду відповідають критерію розумності. Враховуючи, що на користь позивача та відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в одному розмірі, а саме у розмірі 10000 гривень, слід провести взаємозалік стягнутих сум, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 28 жовтня 2020 року в справі № 468/1095/15-ц. На підставі викладеного та

Outcome: partial