Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою згідно якої просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, що була завдана внаслідок спричиненням останнім легких тілесних ушкоджень. В обґрунтування вказаної заяви зазначає, що відповідно до вироку суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілим від вказаного злочину є позивач, зокрема внаслідок нанесення вище згаданих тілесних ушкоджень [PERSON] зазнав фізичного болю та моральних страждань. Розгляд справи проводиться у рамках спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу та, відповідно, без його фіксації, що регламентовано положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про наявність вказаного спору, відзиву на позовну заяву не подав та свого ставлення щодо вимог не висловив. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, отримував код платника податків та сплатив судовий збір за розгляд вказаної справи. Згідно вироку Житомирського районного сулу Житомирської області від 11 березня 2021 року у справі № 278/2494/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт. Законодавством України вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 23 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою Разом з тим, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 3, 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок дій відповідача, в ході яких позивачу нанесено легкі тілесні ушкодження, останньому завдано і моральну шкоду, яка виразилась у дискомфорті, що супроводжувався болісними відчуттями в частині обличчя, тулуба та лівої руки. Окрім цього, у позивача залишився на обличчі шрам довжиною 10 см. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, а також, з урахуванням глибини таких страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial