Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

АТ «ОТП Банк» (надалі позивач), звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2) в особі законних представників [PERSON] та [PERSON] , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В., про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що 05.09.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-B01/007/2007. Відповідно до умов вказаного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 62\~000 доларів США зі строком користування до 04.09.2029. Цільовим призначенням використання кредиту була купівля нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за наведеним вище кредитним договором 04.10.2007 між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір іпотеки № PCL-B01/007/2007, згідно з умовами якого [PERSON] , для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором передав у іпотеку Банку придбану ним квартиру [ADDRESS] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 у цивільній справі № 127/26561/16 ц за позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості позовні вимоги банку були задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-B01/007/2007 від 05.09.2007 у розмірі 25940,70 доларів США. 27.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. відкрито виконавче провадження № 62901403 з виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 у цивільній справі № 127/26561/16-ц про стягнення з відповідача 1 заборгованості на користь позивача. 30.08.2021 приватним виконавцем було проведено опис та арешт належної відповідачу 1 квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що приватним виконавцем, з метою виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, був розпочатий процес звернення стягнення на належну відповідачу 1 квартиру [ADDRESS] . В ході виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості приватним виконавцем було встановлено, що у описаній ним квартирі зареєстровано місце проживання двох осіб: [PERSON] (відповідача 1) та [PERSON] (відповідача 2), остання є неповнолітньою особою ( [INFO] ), що відповідно до абзацу 7 п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого Наказом Мінюсту № 2831/5 від 29.09.2016, вимагає для реалізації арештованого нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, також, з поміж іншого копію дозволу органів опіки та піклування або рішення суду. За результатами звернення приватного виконавця до органу опіки та піклування з метою отримання такого дозволу, йому рішенням № 2336 від 30.09.2021 Виконавчого комітету Вінницької міської ради було відмовлено у наданні запитуваного дозволу. Позивач зазначає, що за наведених умов (реєстрації в описаній та арештованій квартири неповнолітньої [PERSON] ), та відсутності дозволу органу опіки та піклування, або відповідного рішення суду, продовжити процес звернення стягнення на кватиру предмет іпотеки, а отже й виконувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 у справі № 127/26561/16-ц є неможливим. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 15, 16 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 109 ЖК України, ст.ст. 1, 48 Закону України «Про виконавче провадження», зазначаючи, що на предмет іпотеки розпочато звернення стягнення в межах відкритого виконавчого провадження № 62901403, а кредитні кошти були отримані відповідачем 1 безпосередньо для придбання квартири яка є предметом іпотеки, позивач вказує на наявність підстав для виселення всіх громадян, що зареєстровані в описаній квартирі. З огляду на викладене позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив: 1) виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; 2) визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] ; 3) зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2021 вказаний позов було залишено без руху. Підставою для залишення позовної заяви без руху слугували несплата судового збору за три позовні вимоги, та відсутність у позовній заяві посилання на правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. (а.с. 36). На виконання ухвали суду від 12.11.2021 представником позивача 18.11.2021 надіслано на адресу суду заяву, додатком до якої була квитанція про сплату судового збору у розмірі зазначеному судом. По іншим недолікам, зазначеним в ухвалі суду про залишення позову без руху, представник позивача зазначив, що незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Представник позивача вважав, що ним у позові в повному обсязі викладно підстави позову та предмет, в достатній мірі було сформульовано нормативно правове обґрунтування заявлених вимог приписами ч.ч. 3,4 ст. 109 ЖК УРСР. (а.с. 38 40). Констатуючи в ухвалі суду від 02.12.2021 лише часткове виконання позивачем вимог ухвали суду від 12.11.2021, суд, з метою надання позивачу доступу до правосуддя, відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачам строк для надання заяв по суті справи (відзиву на позовну заяву). (а.с. 49). 14.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який внесений на розгляд суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Вересюком М.В. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Що стосується визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням представник зазначив, що відповідач [PERSON] є власником спірної квартири, та з моменту набуття її у власність вказаний відповідач проживає у цій квартирі разом зі своєю сім`єю. В аспекті ст.ст. 319, 321, 405 ЦК України, члени сім`ї власника мають право користування цим житлом відповідно до закону, оскільки правомірно вселились в нього з дозволу власника, як члени його сім`ї. З огляду на викладене, визначених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням немає. В цій частині представник відповідача також акцентував на тому, що позовна заява не містить посилань на норми законодавства, які б давали підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Наявність у власника квартири заборгованості перед АТ «ОТП Банк» та перебування квартири в іпотеці не є та не може слугувати підставою для визнання його та членів його сім`ї, такими що втратили право користування житловим приміщенням. В частині вимог про зняття відповідачів з реєстрації представник відповідача зазначив, що рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є достатньою та самостійною підставою для зняття відповідачів з реєстрації, разом з тим, оскільки підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням немає, то відсутні і правові підстави для ухвалення рішення про зняття відповідачів з реєстрації. В частині вимог позивача про виселення відповідачів представник позивача зазначив наступне. Вимоги позивача в частині виселення відповідачів обґрунтовані посиланням на ч.ч. 3,4 ст. 109 ЖК УРСР, з зазначенням того, що банком розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, та саме тому відповідачі підлягають виселенню з іпотечної квартири. Разом з тим, як зазначає представник відповідача, процедуру звернення стягнення на квартиру розпочав державний виконавець в межах примусового виконання рішення про стягнення кредитної заборгованості, а не позивач, як іпотекодержатель спірної квартири в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Жодного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, як того вимагає ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, іпотекодавець АТ «ОТП Банк» не приймав та до позову будь які докази про початок позивачем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки не долучив. Жодних повідомлень про початок процедури звернення стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки та жодних вимог про звільнення квартири відповідачі не отримували. Таких вимог до відповідачів ніхто не висував. З огляду на викладене просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач у справі своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив не скористався. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей ВМР та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. своїм правом на подання пояснень по суті спору не скористались. Інших заяв по суті спору, матеріали справи не містять. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022 на підставі ст. 19 СК України витребувано від Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності виселення, визнання такою, що втратила користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] неповнолітньої [PERSON] [INFO] (а.с. 91). 22.02.2022 на адресу суду від заступника міського голови Г. Якубович надійшов затребуваний ухвалою суду від 31.01.2022 письмовий висновок Служби у справах дітей Виконавчого комітету ВМР, відповідно до якого визнано недоцільним визнання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , такою, що втратила право користування та виселення її з квартири [ADDRESS] . (а.с. 107). Протокольною ухвалою суду від 24.05.2022 (без винесення окремого процесуального документу) прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову від 27.01.2022 (надійшла до суду засобами електронного зв`язку 14.02.2022) (а.с. 99). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] внесену на розгляд суду позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримав, просив її задоволити з тих же підстав, що у ній наведено. На запитання суду повідомив, що банк не приймав у встановленому законом порядку рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, однак представник позивача вважає, що банком розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. На запитання суду щодо зазначення рішення суду на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, останній повідомив, що таке рішення у позивача відсутнє, однак він вважає, що можливо звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості в межах виконавчого провадження, в ході якого підлягають виселенню всі мешканці квартири відповідача 1, яка була повністю придбана за кредитні кошти. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Вересюк М.В. в задоволенні позову просив відмовити з підстав, що наведено у його відзиві на позовну заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, він обізнаний про наявність в провадженні суду вказаної справи, де він є відповідачем, останній раз в судовому засіданні був присутній 15.02.2022, після чого в судові засідання не з`являвся, рухом справи не цікавився, про причини неявки в судові засідання суд не повідомляв. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради та приватний виконавець виконавчого округу Тимощук В.В. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим суд не вважає перепоною для розгляду справи по суті відсутність осіб, що не з`явились в судове засідання та їх представників, оскільки судом виконано вимоги процесуального закону в частині їх повідомлення. Заслухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] адвоката Вересюка М.В., вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. 05.09.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-B01/007/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 62\~000 доларів США на купівлю нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток 4,99% річних + FIDR), з датою остаточного погашення кредиту 04.09.2029. Як встановлено частиною 1 наведеного Договору, а саме його базовими умовами, предметом іпотеки, в якості забезпечення виконання зобов`язань позивача за цим договором, мала виступити квартира [ADDRESS] , яка купувалась за кредитні кошти. (а.с. 5 8). Як передбачалось кредитним договором № ML-B01/007/2007 від 05.09.2007, у забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № PCL-B01/007/2007 від 04.10.2007 (надалі Іпотечний договір), згідно з яким відповідач [PERSON] передав позивачу в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. (а.с. 9-13) Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 10372 (а.с. 12 13). Згідно п. 2.1. Іпотечного договору, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Статтею 6 Іпотечного договору регламентовано як судовий так і позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, п.п. (а) п. 6.3. регламентовано право Іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку встановленому чинним законодавством України; п.п (б) цього ж пункту Іпотечного договору регламентовано право Сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.4. Іпотечного договору встановлено способи позасудового врегулювання погашення боргових зобов`язань відповідача [PERSON] за рахунок предмету Іпотеки, згідно з яким Сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право обрати такі шляхи позасудового врегулювання спору: п.п. 6.4.1. Іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України; п.п. 6.4.2. Іпотекодержатель набуває право власності на предмет Іпотеки, у разі виникнення іпотечного випадку та непогашення Іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, яке (право) виникає в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаних в іпотечному повідомленні. Згідно застереження, яке міститься в п. 6.4.2. Іпотечного договору Сторони встановлюють, що положення п. 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений Договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з п.п. h п. 5.2. Іпотекодавець протягом усього терміну дії цього Договору зобов`язався не прописувати (не реєструвати) право проживання будь яких третіх осіб на території (площі) Предмета Іпотеки без попереднього отримання на те письмової згоди Іпотекодержателя. Разом з тим, як вбачається з довідки Департаменту адміністративних послуг від 29.11.2021 № 89193 відповідач у справі, будучи власником предмета іпотеки, проігнорувавши вказане положення Договору іпотеки 06.09.2016 зареєстрував у своїй квартирі (яка є предметом Іпотеки) свою неповнолітню дочку, відповідача по справі [PERSON] [INFO] (а.с. 22, 23, 48). Невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № ML-B01/007/2007 від 05.09.2007 обумовило звернення позивача до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , за результатами розгляду якого Вінницьким міським судом Вінницької області 14.02.2017 ухвалено рішення у справі № 127/26561/16 ц, згідно якого стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за наведеним вище договором в розмірі 25940,70 доларів США, що за курсом НБУ, станом на день ухвалення рішення становило 704\~697,12 грн. (а.с. 16 18). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. від 27.08.2020 відкрито виконавче провадження № 62901403 з виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 21.03.2017 у справі 127/26561/16 ц, про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості в сумі 25940,70 доларів США та судового збору у сумі 4828,20 грн. (а.с. 19). В межах виконавчого провадження № 62901403 приватним виконавцем Тимощуком В.В. 30.08.2021 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано трикімнатну квартиру боржника [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] (а.с. 20 21). На запит приватного виконавця Тимощука В.В., від 03.09.2021 № 13608 щодо надання дозволу на реалізацію квартири [ADDRESS] , право користування якою має неповнолітня [PERSON] 18.08.2006 Службою у справах дітей Вінницької міської ради 05.10.2021 надано відповідь про відмову у наданні дозволу на реалізацію вказаного майна, яка аргументована посиланням на відповідне рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.09.2021 № 2336. (а.с. 24 25). Посилаючись на наведені вище складнощі, які виникли в приватного виконавця Тимощука В.В. під час виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та бажання позивача при його виконанні задовольнити свої вимоги з погашення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру в якій проживає відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка відповідач [PERSON] , при тому, що уповноваженим органом приватному виконавцю Тимощуку В.В. не надано дозволу на реалізацію квартири, яка є предметом іпотеки, вказуючи на порушення своїх прав на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна, позивач просив: виселити, визнати такими, що втратили право користування та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою місця розташування спірної квартири [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 1 та 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 4 ст. 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч. 3 ст. 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону). Як встановлено судом з досліджених доказів та фактичних обставин справи, які представниками сторін, які з`явились в судове засідання, не заперечувались, у позивача відсутні як рішення суду так і виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . На запитання суду представник позивача [PERSON] , з поміж іншого, стверджував про те, що позивачем не приймалось рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, в порядку, передбаченому п. 6.4. Іпотечного договору. З цього приводу суд зазначає наступне. За змістом припису ч. 2 ст. 35 Закону визначена у ч. 1 цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (ст.ст. 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Отже, дотримання процедури повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, встановленої ч. 1 ст. 35 Закону, є обов`язковим у разі, якщо іпотекодержатель має намір здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. До вказаних висновків суд дійшов з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 16.05.2021 у справі № 759/11260/18. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Правова позиція з цього питання висловлена у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 347/1073/19 Разом з тим, як встановлено судом, позивач, не маючи рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а так само виконавчого напису нотаріуса з цього приводу, являючись стягувачем у виконавчому провадженні № 62901403 в якому на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 у справі 127/26561/16 ц, в тому числі з відповідача [PERSON] здійснюється стягнення кредитної заборгованості, бажаючи задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна [PERSON] , яке одночасно є предметом іпотеки, просить виселити [PERSON] разом з дочкою [PERSON] з квартири, яка йому належить на праві власності. На переконання суду вимоги позивача про виселення (визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання) відповідачів, як спосіб захисту порушеного права позивача, не відповідають вимогам закону, та є передчасними, оскільки суд не може констатувати факту наявності розпочатої, визначеної законом процедури звернення стягнення на іпотечне майно на підставі рішення суду, а так само на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такі суду не представлені. Так само суд не може констатувати факт реалізації позивачем свого права звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження (п. 6.4. Іпотечного договору), оскільки позивачем, в розумінні закону, не розпочато таку процедуру. Ця обставина (щодо наявності розпочатої процедури звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження та прийняття позивачем з цього приводу відповідного рішення) також заперечувалась представником позивача. Якщо позивач бажає реалізувати процедуру звернення стягнення на іпотечну квартиру на підставі іпотечного застереження, він має виконати визначені у ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» та 6.4.2. Іпотечного договору умови щодо внесення на адресу іпотекодавця письмової вимоги добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, у зв`язку з початком процедури звернення позивачем стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. І тільки після того, як такі вимоги не будуть виконані, та відповідачі не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Разом з тим суд не встановив порушення права позивача на задоволення своїх, визначених рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості, вимог за рахунок предмету іпотеки, оскільки, в розумінні Закону, позивач не розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначалось вище, та виходячи з умов укладеного між сторонами договору іпотеки, при передачі нерухомого майна в іпотеку, іпотекодавець, як власних житлової нерухомості, не позбавляється права володіти, користуватись та розпоряджатись нерухомим майном (предметом іпотеки). Досліджуваним договором іпотеки вводяться лише певні обмеження щодо права користування та розпорядження власника, що не позбавляє відповідача [PERSON] права власності, в яке, з поміж іншого, входить право володіння та користування спірним майном. У ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позов про виселення за своєю суттю та правовою природою є негаторним позовом. Не реалізувавши своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса та/або не розпочавши процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження позивач АТ «ОТП Банк», перебуваючи в межах виконавчого провадження ВП № 62901403 в статусі стягувача коштів, на переконання суду передчасно, та безпідставно пред`явив до відповідачів вимоги про їх виселення, визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41\~Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На переконання суду вимоги позивача спрямовані на позбавлення відповідачів права на житло та власне самого житла поза визначеною Договором іпотеки підставою та з порушенням порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, як встановленого законом так і положеннями укладеного між позивачем та [PERSON] договором іпотеки, саме тому вимоги позивача за таких обставин та умов задоволені бути не можуть. Доводи позивача, які наведені у позовній заяві, з приводу того, що на предмет іпотеки розпочато звернення стягнення в межах відкритого виконавчого провадження № 62901403, що є підставою для виселення відповідачів судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Як встановлено судом, в межах вказаного виконавчого провадження здійснюється стягнення коштів з відповідача [PERSON] на користь позивача, таке стягнення відбувається на підставі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. В даному випадку суд акцентує, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки і процедура стягнення (погашення) кредитної заборгованості за рахунок нерухомого майна відповідача в межах виконавчого провадження за своєю правовою природою та процедурою виконання є різними. Вказаними посиланнями позивача ще раз підтверджується позиція суду, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, в розумінні закону, не розпочата. Так само суд відхиляє посилання позивача і на правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 24.06.2020 у справі 139/839/19 та постанові 31.03.2021 у справі 753/72/17, оскільки фактичні обставини в цих справах в порівнянні з досліджуваними судом обставинами є різними. Так в наведених позивачем справах позивачі (в першому випадку АТ КБ «ПриватБанк» в другому ТОВ «Кей Колект»), розпочавши процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечних застережень, перереєстрували на себе право власності на предмет іпотеки, та вже перебуваючи в статусі власника нерухомого мана (предмету іпотеки) шляхом пред`явлення негаторного позову просили виселити відповідачів, чи визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням чи зняти з реєстраційного обліку. Натомість у цій справі судом не встановлено юридичного факту розпочатої позивачем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином суд не встановив підстав для виселення відповідачів та задоволення позову в цій частині. Що стосується інших позовних вимог (щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця їх проживання у спірній квартирі) слід зазначити те, що на стадії відкриття провадження у справі суд залишав позовну заяву без руху в тому числі і через не наведення позивачем підстав для задоволення цих вимог. Позивач в цій частині недоліки позовної заяви не усунув, вказавши на чинення судом перешкод у доступі до правосуддя, та вказавши суду на те, що саме суд має здійснити пошук правових норм, які б стали підставою для задоволення таких вимог позивача. Констатувавши в ухвалі про відкриття провадження у справі лише часткове усунення позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху, з метою надання позивачу доступу до правосуддя провадження у справі було відкрито. Разом з тим, за результатами розгляду справи, суд не встановив підстав для задоволення і цих позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. З огляду на те, що суд позовні вимоги позивача залишає без задоволення, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed