Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29 серпня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому рахунку призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, що виникають у нього та доньки, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу у родині, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Більше того, дружина має намір найближчим часом виїхати на постійне місце проживання за межі України, в той час як вони з донькою залишаються проживати на Україні. Вказує, що на даний час ведення спільного господарства між ними припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також зазначає, що між ним з дружиною 23 травня 2022 року укладено Договір про виховання та утримання дітей, згідно з яким вони домовилися, що їх донька [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу буде проживати з ним, та після розірвання шлюбу зобов`язання по матеріальному забезпеченню доньки повністю покладаються на нього як батька. Зазначає, що спроби примирення бажаного результату не дали, а тому просить й суд не надавати їм такий строк, та просить позов задовольнити.\~\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак попередньо подавав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Так само представник позивача адвокат Зизич Н.Ю. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, попередньо подала суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, а також просила провести розгляд справи за її відсутності та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». У судове засідання представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив.\~\~\~\~ Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 29 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Перечинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 47, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) 30 жовтня 2020 року. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. І.Франківськ) 30 жовтня 2020 року. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення про задоволення позову й в частині вимоги щодо залишення малолітньої дитини на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі наявних у справі доказів, зокрема Договору про виховання та утримання дитини, нотаріально посвідченого 23 травня 2022 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А., зареєстрованим у реєстрі за №968, відповідач [PERSON] не подавала суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом з батьком, а навпаки визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved