Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню У позовній заяві позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №682 від 11.01.2022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено Кредитний договір №0750-2853 від 17.07.2021. 11 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О було вчинено виконавчий напис № 682, у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», і запропоновано задовольнити вимоги Кредитора у розмірі 8428,00 грн., з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 08 лютого 2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович, на підставі виконавчого напису № 682 від 11 січня 2022 року, було відкрито виконавче провадження № 68546535. Позивача вважає виконавчий напис №682 від 11.01.2022, вчинений приватним нотаріусом Бригідою В.О., незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. При цьому, приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірність заборгованості. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь, письмових пояснень третіх осіб щодо позову стосовно предмету спору). Цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., копію нотаріальної справи за вчиненим ним виконавчим написом №682 від 11.01.2022, про стягнення з [PERSON] на користь «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 8428 грн. Отримавши копію цивільного позову з доданими до нього документами 05.05.2022, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» правом на подання відзиву на позов не скористалось. Треті особи свої правом на подання письмових пояснень щодо позову також не скористались. 30.05.2022 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. надійшли витребувані судом документи, матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно виконавчого напису №682, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О 11.01.2022, запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості за Кредитним договором № 0750-2853 від 17.07.2021, який укладено нею із ТОВ «УКР Кредит Фінанс». Згідно вказаного виконавчого напису строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.08.2021 по 29.11.2021. Сума заборгованості становить 7798,00 грн., що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2900,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4898,00 грн. Плата за вчинення виконавчого напису становить 630,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом становить 8428,00 грн. 08 лютого 2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О., на підставі виконавчого напису № 682 від 11 січня 2022 року, відкрито виконавче провадження № 68546535 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суми заборгованості за кредитним договором в сумі 8428,00 грн. Вважаючи виконавчий напис № 682 від 11 січня 2022 року незаконним, позивача звернулася із позовною заявою до суду, в якій просила визнати його таким, що не підлягає виконанню. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України Про нотаріат ). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України Про нотаріат ). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наявних у справі доказів убачається, що оскаржуваний виконавчий напис, виданий на підставі п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Разом із тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.01.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Доказів того, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис був посвідчений нотаріально, ні приватним нотаріусом, ні відповідачем, суду не надано, тобто доводи позивача не спростовано. Навпаки, згідно наданих приватним нотаріусом документів, кредитний договір, на підставі якого ним було вчинено виконавчий напис укладений у електронній формі, без нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відзиву на позовну заяву, з наданням належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача не надало. З врахуванням такої пасивної процесуальної поведінки відповідача з питання правової позиції даного позову, не бажання користуватися своїми правами, передбаченими ЦПК України з метою доведення правомірності оскаржуваного виконавчого напису, а саме ненадання відзиву на позов, суд доходить до висновку, що доводи позивача та надані позивачем докази є належними і допустимими, також достовірними і достатніми для підтвердження його позовних вимог. Крім того, з наданих суду документів встановлено, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено чи мав боржник заборгованість перед стягувачем, чи існувала така заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 11.01.2022 були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України Про нотаріат . Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, а за таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню із відповідача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., то при вирішенні вказаної вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 14.02.2022 між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Захист» в особі представника адвокатського об`єднання «Засхист» Гасимової А.О. укладений договір про надання адвокатських послуг 23/1. (далі - Договір). Згідно акту виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг від 14.02.2022 №23/1, який підписано обома сторонами, під час виконання договору були надані такі адвокатські послуги: -підготовка позовної заяви вартістю 1500,00 грн.; -підготовка клопотання про витребування доказів вартістю 1000,00 грн. Згідно квитанції 0.0.2460924092.1 від 16.02.2022 [PERSON] сплатила Адвокатському агентству «Захист» в якості оплати наданих юридичних послуг грошові кошти у загальній сумі 2 500,00 грн. Згідно п. 2 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази витрат на правничу допомогу, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн., які є документально підтвердженими.

Outcome: approved