Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-26 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах дитини [PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначив наступне. На профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради дитина тимчасово влаштована в родину [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , у зв"язку із тим, і батько дитини [PERSON] тимчасово перебуває заробітках у Польщі, а мати мешкає у м. Донецьку, вихованням дитини займається. Згідно з заявою [PERSON] , мати дитини має реєстрацію міс проживання за адресою: [ADDRESS] , але її фактичне місцезнаходження на даний час не відоме, телефонний зв`язок відсутній, протягом останнього року вона з сином не спілкується, його долею цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина на даний час навчається у ЗНВК №41. Згідно з довідкою ЗНВК №41 від 31.01.2022 №01-29/32 питаннями виховання сина займається батько, мати не бере участі у вихованні сина, до навчального закладу не зверталась, батьківські збори не відвідувала. З 11.11.2020 року по 29.10.2021 року дитина був учнем 331ІІ №49, за період навчання хлопця, його мати до школи не з`являлась, у вихованні дитини жодної участі не брала, на батьківські збори не приходила. Малолітній [PERSON] з листопада 2021 року перебуває під спостереженням комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». За час спостереження мати дитини жодного разу з приводу стану здоров`я сина не зверталась, адміністрацією закладу не спілкувалась. З [PERSON] проведено бесіду, в ході якої він підтвердив, що мати більше року не телефонувала йому, не дарувала подарунків, не передавала коштів, і привітала з днем народження та святами. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] розглядалось і засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 18.02.2022 року. Запросити і засідання комісії мати дитини не виявилось можливим через відсутню інформації про її фактичне місцезнаходження та засобів зв"язку. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків по відношенню до син думку дитини, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлені [PERSON] батьківських прав, передбачених п.2 ч.2 ст.164 Сімейної кодексу України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлені її батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] . [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов"язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не створила належних умов для проживання та виховання дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Позивач посилаючись на викладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь [PERSON] .. У судове засідання представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] двічі не з`явилася, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьк, актовий запис № 618. Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 28.12.2021 року № 1311дитина тимчасово влаштована в родину [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , у зв"язку із тим, і батько дитини [PERSON] тимчасово перебуває заробітках у Польщі, а мати мешкає у м. Донецьку, вихованням дитини займається. Згідно з заявою батька [PERSON] , мати дитини має реєстрацію міс проживання за адресою: [ADDRESS] , але її фактичне місцезнаходження на даний час не відоме, телефонний зв`язок відсутній, протягом останнього року вона з сином не спілкується, його долею цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина на даний час навчається у ЗНВК №41. Згідно з довідкою ЗНВК №41 від 31.01.2022 №01-29/32 питаннями виховання сина займається батько, мати не бере участі у вихованні сина, до навчального закладу не зверталась, батьківські збори не відвідувала. З 11.11.2020 року по 29.10.2021 року дитина був учнем ЗЗШ №49, за період навчання хлопця, його мати до школи не з`являлась, у вихованні дитини жодної участі не брала, на батьківські збори не приходила, що підтверджується довідкою ЗЗШ №49 від 26.01.2022 №09/04-17. Малолітній [PERSON] з листопада 2021 року перебуває під спостереженням комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». За час спостереження мати дитини жодного разу з приводу стану здоров`я сина не зверталась, адміністрацією закладу не спілкувалась, що підтверджується листом директора КНКП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 10.02.2022 року №0241/01-08. З [PERSON] проведено бесіду, в ході якої він підтвердив, що мати більше року не телефонувала йому, не дарувала подарунків, не передавала коштів, і привітала з днем народження та святами. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] розглядалось і засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 18.02.2022 року. Запросити і засідання комісії мати дитини не виявилось можливим через відсутню інформації про її фактичне місцезнаходження та засобів зв"язку. За підсумками засідання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню неповнолітнього сина [PERSON] , передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, що підтверджується висновком № 01-10/359 від 22.02.2022. Суд погоджується з зазначеним висновком, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам неповнолітньої дитини, вважає переконливими аргументи, наведені позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України, встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров"ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] . За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов"язків відносно своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне роз"яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У позові позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особі. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, доказів, того, що дитина мешкає разом з батьком позивачем суду не надано. При цьому також суд враховує, що [PERSON] не є учасником розглядом дійсного цивільного провадження та до участі у розгляді не залучався як учасник справи. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] , у зв`язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial