Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, старший державний виконавець Мангушського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Шевченко Наталія Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 24 жовтня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договір №02629/0007ХSGF, про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту відповідно до якого банком надано кредитні кошти у сумі 20 000 гривень 00 копійок. Умовами вказаного кредитного договору було встановлено строк (36 місяців), протягом якого клієнт користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредиту. В серпні 2021 р. йому стало відомо, що 17.05.2021 р. постановою старшого державного виконавця Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Шевченко Н.О відкрито виконавче провадження №65430791 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 27745 від 30.11.2020 р. про звернення стягнення на грошові кошти та задоволення вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за кредитним договором в розмірі 50280 гривень 22 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 40712 грн. 21 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 8722 грн.; 01 коп.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 796 грн.00 коп.; за вчинення виконавчого напису - 50 грн. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 65430791 від 17.05.2021 р. вважає, що виконавчий напис № 27745 від 30.11.2020 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення - стягнення на належні йому грошові кошти. Виконавчий напис нотаріуса №27745 від 30.11.2020 р. не підлягає виконанню так як він вчинений після спливу строку виникнення у відповідача права вимоги, а також з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Він не визнає та не визнавав визначену відповідачем заборгованість у розмірі 50 280 гривень 22 копійок. Просить суд визнати виконавчий напис № 27745 від 30.11.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 50 280,22 грн. таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 27745 від 30.11.2020р. таким що не підлягає виконанню визнав та просив стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - старший державний виконавець Мангушського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Шевченко Н.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Мангушського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Шевченко Н.О. при примусовому виконанні виконавчого напису № 27745 , виданого 30.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінпром маркет» у розмірі 50 280,22грн. по ВП № 65430791 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , що вбачається з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.06.2021 року. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначає, що розмір заборгованості не є безспірним. Жодних фінансових документів, які б її підтверджували існування такої заборгованості, нотаріусу відповідачем не надано. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того, як встановлено судом, кредитний договір №02629/0007ХSGF від 24.10.2013 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] нотаріально не посвідчувався і на вимогу підпункту (а) п.1 Переліку № 1172, оригінал цього договору, який нотаріально посвідчений, - нотаріусу для вчинення виконавчого напису - не подавався. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані не чинними, з дня їх прийняття. Отже, оспорюваний виконавчий напис, вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved