Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

В грудні 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд: 1) скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 22.02.2021 року щодо директора товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛСА» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який здійснено згідно реєстраційної дії № 13531070018000435 від 14.02.2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2018 року [PERSON] було призначено на посаду директора ТОВ «ВАЛСА». 14.02.2018 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено реєстраційну дію № 13531070018000435 - внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, згідно яких внесено зміни до даних про його керівника [PERSON] 07.12.2020 року. 02.04.2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «ВАЛСА» з позовом про припинення трудових відносин і рішенням суду від 25.05.2021 року його позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а саме визнано припиненими трудові відносини між ТОВ «ВАЛСА» та директором [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України з 22.02.2021 року з внесенням відповідних даних у Єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На момент подання позову до суду, запис про директора ТОВ «ВАЛСА» [PERSON] міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що порушує права позивача. 29 грудня 2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешку М.М. Ухвалою суду від 31 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 11 січня 2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 01 березня 2022 року. 04 лютого 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Турлуковсьукого С.В. про зміну предмету позову. Цього ж дня, від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі. Через неявку сторін в судове засідання, призначене на 10 березня 2022 року, судовий розгляд у справі відкладено на 18 квітня 2022 року. Через повторну неявку сторін в судове засідання, призначене на 18 квітня 2022 року, судовий розгляд у справі відкладено на 14 червня 2022 року. 13 червня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про помилкове зазначення дати в предметі позову. 14 червня 2022 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Турлуковського С.В. про розгляд справи без особистої участі позивача. Представник відповідача в судові засідання, призначені на 01 березня 2022 року, 18 квітня 2022 року та 14 червня 2022 року не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно. Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень повернулися на адресу суду 18.04.2022 року та 25.05.2022 року за відсутністю адресата за вказаною адресою. Представники третіх осіб в судові засідання, призначені на 01 березня 2022 року, 18 квітня 2022 року та 14 червня 2022 року не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 12 лютого 2018 року загальними зборами ТОВ «ВАЛСА» призначено на посаду директора ТОВ «ВАЛСА» [PERSON] [PERSON] 07.12.2020 року та 20.01.2021 року звертався з заявою до загальних зборів ТОВ «ВАЛСА» про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київській області від 25 травня 2021 року у справі № 357/3588/21 задоволено позовні вимоги [PERSON] то ТОВ «ВАЛСА» та визнано припиненими трудові відносини між ТОВ «ВАЛСА» та директором [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України з 22.02.2021 року. З внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 21.07.2021 року [PERSON] звертався до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради з заявою про виключення з Єдиного реєстру юридичних осіб відомостей про нього як про керівника ТОВ «ВАЛСА», на що отримав письмову відмову від 27.08.2021 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/11084/21 від 02 грудня 2021 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/3588/21 від 10 січня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за позовом до ТОВ «ВАЛСА» про припинення трудових відносин. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до статті 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно статті 5 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в закладах освіти або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 22 КЗпП України передбачено гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, відповідно до яких власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, має право вільного вибору серед кандидатів на зайняття робочого місця (посади). Забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, тобто відмова без будь-яких мотивів або з підстав, що не стосуються кваліфікації чи професійних якостей працівника, або з інших підстав, не передбачених законом. На вимогу особи, якій відмовлено в прийнятті на роботу, власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, зобов`язані письмово повідомити про причину такої відмови, яка має відповідати частині першій цієї статті. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватися законодавством. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 6) єдності методології державної реєстрації; 7) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру. Згідно пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; Відповідно до пункту 2 частини другої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») встановлено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться, у тому числі, на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги те, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року, з 22.02.2021 року припинено трудові відносини між ТОВ «ВАЛСА» та його директором [PERSON], відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо запису про директора вказаного товариства [PERSON] є недостовірними та будуть порушувати права та законні інтереси [PERSON] . Правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 904/5857/17. За таких обставин суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають до задоволення. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог до відповідача, з останнього на користь позивача, яка звернувся за захистом своїх прав до суду, необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved