Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне, 06.11.2008 на прохання відповідача [PERSON] , чоловік позивача [PERSON] , надав свою згоду на реєстрацію місця проживання в належній йому на праві власності квартирі. Наявність у [PERSON] зареєстрованого місця проживання у місті Києві було необхідно їй для працевлаштування. З моменту реєстрації та до дня звернення [PERSON] до суду із позовом, відповідачка ні постійно, ні тимчасово не проживала та не проживає в спірній квартирі, не бере участі у витратах по утриманню будинку (квартири), у сплаті комунальних та інших обов`язкових платежів. Так, позивач змушена самостійно сплачувати всі необхідні та обов`язкові комунальні та інші платежі, в тому числі, за формальну реєстрацію особи, яка фактично не проживає на спірній житловій площі. Враховуючи викладене, просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.01.2022, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, було призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до Розпорядження в.о. керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №26 від 18.05.2022 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав мобілізації судді [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 18.05.2022 визначено головуючого суддю - Дибу О.В. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. У порядку, визначеному ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №87 від 11.03.2021 приватним нотаріусом КМНО Кисляк Т.С., 1/2 (одна друга) частка трикімнатної квартири загальною площею 83,70 кв.м., в тому числі житловою площею 55,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с.12). На підставі вказаного свідоцтва, 11.03.2021 приватним нотаріусом КМНО Кисляк Т.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57028799 (а.с.13). Як убачається з договору дарування 1/2 частки квартири зареєстрований в реєстрі за №81 від 11.03.2021 приватним нотаріусом КМНО Кисляк Т.С., Закут А.А. Салах безоплатно передає Закут Маі 1/2 (одну другу) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2309561280000 (а.с.14,15). На підставі вказаного договору, 11.03.2021 приватним нотаріусом КМНО Кисляк Т.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57032354 (а.с.16). Отже, станом на день звернення до суду, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу. Як убачається з матеріалів справи, у належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , яка не є членом сім`ї власника, та її реєстрація порушує право позивача як власника на реалізацію ним права користування та розпорядження належним йому майном. Статею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як визначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Як передбачає стаття 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. З моменту реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , по серпень 2021 року [PERSON] добровільно, за своїм бажанням ніколи не вселялась та не проживала. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У відповідності до п.5 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає за зареєстрованим місце проживання більше трьох років створює позивачу матеріальний тягар по сплаті комунальних та інших платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved