Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому з 2014 року також зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами її сім`ї. Однак, відповідачі у вказаному будинку фактично не проживають, але і добровільно з реєстраційного обліку в ньому також не знімаються, чим чинять позивачеві перешкоди у праві користування будинком. Тому позивач подала до суду дану позовну заяву, в якій просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . 12.04.2022 року ухвалою суду (а.с.19) позовну заяву позивача було залишено без руху та визначено строк для усунення її недоліків. 05.05.2022 року ухвалою суду (а.с.28-29) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Також судом було вирішено питання про виклик в судове засідання свідків та про витребування від органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області письмового висновку щодо розв`язання спору у даній справі. Копію ухвали надіслано учасникам справи. 02.06.2022 року органом опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області на виконання ухвали суду було надано висновок про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання малолітнього відповідача - [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить розписка позивача від 02.06.2022 року (а.с.48). При цьому, позивачем було подано до суду заяву від 29.06.2022 року (а.с.54) про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про підтримання у повному обсязі своїх позовних вимог та не заперечує проти заочного розгляду справи, а також зазначила, що на допиті свідків, вказаних нею в позовній заяві, не наполягає. Відповідачі [PERSON] , яка також є законним представником, як мати, малолітнього відповідача - [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001279407 із судовою повісткою-повідомленням (а.с.52), яке повернуто поштою з проставленням відмітки у довідці Ф.20 про відсутність особи за адресою, яка є її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.27). Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання орган опіки та піклування був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить розписка представника від 03.06.2022 року (а.с.51). При цьому, від представника третьої особи надійшло до суду клопотання від 28.06.2022 року № 9-69/223 про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2008 року № 20143262 (а.с.7). В зазначеному житловому будинку з 21.02.2014 року зареєстрована відповідач [PERSON] та з 19.01.2018 року малолітній відповідач - [PERSON] , що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 37 від 21.02.2022 року (а.с.9), а також відповідями-повідомленнями Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 03.05.2022 року № 11-15-02/95 та № 11-15-02/94 на запит суду (а.с.26, 27). Однак, фактично в житловому будинку [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2018 року, про що свідчить акт про не проживання особи за місцем реєстрації (а.с.8), складений 22.02.2022 року за № 13-31/7-12 старостою села Лисогірка, Федорівка [PERSON] із залученням сусідів - [PERSON] та [PERSON] . При цьому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно з реєстраційного обліку в будинку не знімаються, чим чинять позивачеві перешкоди у праві користування житловим будинком, а саме щодо покладення на неї додаткових витрат пов`язаних із тягарем його утримання з розрахунку нарахування плати за комунальні послуги за їх реєстрацією у будинку та щодо оформлення нею субсидій. В свою чергу письмові заяви [PERSON] (а.с.10) та [PERSON] (а.с.11) суд оцінює як недопустимі докази, оскільки заяви від даних осіб не посвідчені у передбаченому порядку. Органом опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було надано до суду висновок про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання малолітнього відповідача - [PERSON] , [INFO] , без надання іншого місця реєстрації, оскільки це суперечить інтересам малолітньої дитини, а також зазначено, що відповідач [PERSON] являється дочкою позивача [PERSON] , а малолітній відповідач - [PERSON] являється онукою позивача [PERSON] . При цьому, відзначено, що відповідачі вже проживають понад три роки в Італії. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із вище вказаним висновком органу опіки та піклування так як захист права малолітнього відповідача на наявність у неї зареєстрованого місця проживання, що підтверджує її право користування житловим приміщенням будинку та яке малолітня фактично не реалізовує майже від свого народження на протязі близько чотирьох років, на думку суду не може переважати над правами позивача, як власника цього будинку, які остання має намір реалізовувати. Тому суд вважає, що у даному випадку визнання малолітньої особи, такою, що втратила право користування житлом, не призведе до порушення її формальних житлових прав у більшому обсязі, а ніж до порушення реальних прав позивача, як власника будинку, у разі відмови в задоволенні пред`явленого позову в частині малолітнього відповідача, оскільки в цьому випадку позивач продовжить зазнавати негативного для себе впливу правових наслідків реєстрації в будинку особи, яка в ньому хоча і не проживає, але не приймає участі у витратах на його утримання. Водночас із цим суд звертає також увагу на ту обставину, що згідно до положень ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц (провадження № 61-28757св18). Відповідно до положень ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас із цим ч.2 ст. 5 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72). В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). В свою чергу нормами ст. 72 ЖК України передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а ст. 107 ЖК України і ст. 405 ЦК України передбачено підстави саме втрати права користування житлом (жилим приміщенням). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що позов обґрунтований у зв`язку з чим його необхідно задовольнити у повному обсязі, а відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Крім того, приймаючи до уваги, що позивачу [PERSON] ухвалою суду від 05.05.2022 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, то суд вважає за необхідне, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі по 992,40 грн з кожного.

Outcome: approved