Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-21 00:00:00

В лютому 2018 року представник позивача [PERSON] , адвокат Карлаш І.А., звернувся до суду з даним позовом до відповідача, указуючи, що 12.06.1994 року позивач і [PERSON] зареєстрували шлюб, котрий 16.10.2012 року рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська був розірваний. За час шлюбу сторони 19.10.1999 року придбали за спільні кошти 1/2 частину квартир [ADDRESS] . Квартири були зареєстровані на ім`я відповідача. Оскільки відповідно до положень статті 22 КпШС, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, представник позивача просив суд визнати 1/2 частину квартир [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] і відповідача та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартир. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018 року, постановленому при заочному розгляді, позов [PERSON] задоволено (а.с.69). Ухвалою суду від 04.02.2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.94). Ухвалою суду від 02.04.2021 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду по суті (а.юс.110). Ухвалою суду від 27.04.2022 року відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про забезпечення позову (а.с.117). Ухвалою суду від 07.07.2021 року позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с.131). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.02.2022 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.118-184). Ухвалою суду від 22.06.2022 року залучено у якості третьої особи на стороні позивача [PERSON] . Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Попова О.М., підтримала позов [PERSON] . Додатково представник позивача зазначила, що після розірвання шлюбу сторони домовились, що [PERSON] подарує належну їм 1/2 частину квартир [ADDRESS] їх донці [PERSON] . Але відповідач цієї домовленості не виконала. Тому у 2018 році [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Після ухвалення заочного рішення по справі [PERSON] подарував свою частину квартири [PERSON] . Останній до вересня 2021 року був зареєстрованій в спірній квартирі, спору між сторонами з приводу цієї квартири після розірвання шлюбу не виникало. Представник позивача просила позов [PERSON] задовольнити. Представник відповідача, адвокат Лемзенко В.Л., позовні вимоги не визнала. Остання не заперечувала, що 1/2 частина спірної квартири була придбана сторонами під час перебування у шлюбі. Проте, позивач звернувся до суду з цим позовом більш ніж через п`ять років, пропустивши строк позовної давності. Представник позивача зазначила, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року встановлено, що спір між сторонами з приводу поділу сумісного майна відсутній. Тому просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, відмовивши в задоволені позову. Представник третьої особи, [PERSON] , адвокат Попова О.М., зазначила, що [PERSON] підтримує позовні вимоги [PERSON] . З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1994 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.10.2012 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.8). Встановлено, що під час подружнього життя сторін на ім`я [PERSON] було придбано 1/2 частину квартир [ADDRESS] (а.с.9). До правовідносин, що виникли між сторонами застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС), який був чинний на той час. Відповідно до частини першої статті 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, їх частки визнаються рівними ( ст. 28 КпШС). Приймаючи до уваги, що спірна 1/2 частка квартир [ADDRESS] була придбана сторонами під час перебування їх у шлюбі, є підстави вважати зазначене майно спільною сумісною власністю сторін, право на 1/4 частину в якій належить позивачеві [PERSON] . Відповідно до частин другої і третьої ст.29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно з частиною четвертою ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності у спорі між сторонами. Суд вважає, що заява про застосування строку позовної давності не може бути прийнята до уваги і не підлягає задоволенню з огляду на таке. У постанові Верховного Суду від 08.10.2021 року у справі №753/18448/17 відзначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено позовну давність, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності". З огляду на зазначене, суд вважає, що посилання представника позивача на дату розірвання шлюбу між сторонами, котрою є 16.10.2012 рік, не може вважатися початком перебігу строку позовної давності у спорі між сторонами по поділ спільно нажитого майна подружжя, оскільки, як зазначила представник відповідача під час судового розгляду, спору між сторонами з приводу поділу майна, як під час розірвання шлюбу, так і після, не виникало. Як зазначила представник позивача, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом після того, як відповідач не виконала їх домовленість про здійснення дарування спірної частини квартири їх донці [PERSON] . \~ \~ \~ \~ За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Позов [PERSON] підлягає задоволенню, визнавши 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін; визнавши в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя за [PERSON] власності на 1/4 частину квартир [ADDRESS] . Вирішуючи питання про поділ майна між сторонами, за відповідачем [PERSON] слід також визнати право власності на 1/4 частину квартир [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved