Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

02.06.2022 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свій позов тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, що знаходяться на території Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області; грошові заощадження. Спадкоємцем [PERSON] за законом є позивач, як син спадкодавця. Інших спадкоємців за законом немає. Пережилого подружжя немає. За життя [PERSON] заповіту не складав. Звернувшись до Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , позивач отримав відмову, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно ( житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) на ім`я спадкодавця. Враховуючи вищенаведене, просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] , а саме на: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 03.06.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання. Позивач у підготовче засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи ( ас 28, 32, 39). Проте, 23.06.2022 року подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні, судові витрати залишити за ним ( ас 41). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча відповідач був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Проте, 22.06.2022 року відповідач подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, проти заявлених вимог не заперечують ( ас 40). Відповідно до вимог частини 1 статті 198, частини 1, пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач визнав позов повністю і дане визнання не суперечить вимогам закону, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні. У підготовчому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У підготовчому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, що знаходяться на території Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області; грошові заощадження. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], який заповіту на випадок своєї смерті не залишив, є його рідний син: [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. Дані обставини підтверджуються: - Свідоцтвом про смерть [PERSON] від 28.09.1991 року ( ас 7); - Свідоцтвом про народження від 27.07.1955 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] ( батько) і [PERSON] ( мати) ( ас 8); - довідкою виконкому Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області № 15 від 11.01.2021 року, згідно якої В.В. Ціось до дня своєї смерті постійно проживав і був зареєстрований один в [ADDRESS] ; заповіт від [PERSON] не посвідчувався; до складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, грошові заощадження; спадкоємцем за законом є син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном; земельна ділянка біля житлового будинку не приватизована ( ас 9); - випискою з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про те, що згідно із записом в погосподарській книзі № 1 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був головою домогосподарства по [ADDRESS] ( ас 10). 01.04.2022 року позивач звернувся в Рожищенську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться під номером [ADDRESS] , яке він прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном ( ас 35 зв) і постановою державного нотаріуса від 01.04.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії: у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно ( ас 11). Спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги є позивач, як син спадкодавця. Інших спадкоємців за законом немає. Пережилого подружжя немає. За життя [PERSON] заповіту не складав. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується наступними нормативно-правовими актами. Оскільки спадщина відкрилася [INFO] , то спірні правовідносини регулюються Цивільний Кодексом УРСР ( далі - ЦК УРСР) в редакції станом на [INFO]. Згідно частини 1 статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Аналізуючи зазначені норми матеріального права у їх системному зв`язку, належить дійти висновку, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо після часу відкриття спадщини ( після смерті спадкодавця) фактично вступив у володіння спадковим майном. З довідки виконкому Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області № 15 від 11.01.2021 року і виписки з погосподарської книги ( особовий рахунок № [NUMBER] ), технічного паспорта на будинок садибного типу ( ас 14-19) встановлено, що М.В. Ціось, як спадкоємець першої черги за законом, вступив у фактичне володіння спадковим майном - житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: село Тихотин Рожищенського ( з 01.01.2021 року - Луцького) району Волинської області, до спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця - [PERSON] , шляхом догляду за спадковим будинком та садінням огороду. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, М.В. Ціось прийняв спірну спадщину, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Згідно частини 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За таких обставин, станом на день смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] [PERSON] належить на праві власності спірний будинок. При ухваленні даного висновку суд також враховує наступне. Звернувшись до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами позивач отримав відмову, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім`я спадкодавця. До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації ( зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності ( правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до статті 31 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Аналіз даних нормативно-правових актів та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , рік побудови - 1974 ( ас 10), побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі за [PERSON] . Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Враховуючи вищенаведене у сукупності, у судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] йому належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який позивач прийняв у власність як спадкове майно після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку та строки, тому позов підлягає до задоволення і за позивачем слід визнати право власності на дане спадкове майно. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір в сумі 992, 40 грн, які просить не стягувати з відповідача, а залишити за ним. За таких обставин, суд доходить висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved