Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача у справі [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , зобов`язати її звільнити від належних їй речей у вказаному житловому будинку та передати йому другий примірник ключів від будинку. В обґрунтуванні заявленого позову позивач зазначає, що він є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач не є співвласником даного житла. 20.07.2021 року він надіслав відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору найму житлового приміщення. Відповідач в свою чергу, перешкоджає йому у доступі до двох кімнат вказаного будинку, а тому він за захистом своїї прав змушний звернутись до суду з даним позовом. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Рух справи в суді. Позовна заява подано до суду 14 січня 2022 року. 17 січня 2022 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області скеровано запит про місце реєстрації відповідача. 09.02.2022 року отримано повідомлення про реєстрацію відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11.03.2022 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в силу вимог ст. 128 ЦПК України, була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач та представник позивача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 26.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області). Сторони у справі є дітьми померлої [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2019 року, виданого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2591. Попереднім власником даного житлового будинку була матір сторін у справі [PERSON] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає до повного задоволення з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, аналізуючи вищенаведені норми матеріального права, слід прийти до висновку, що припинення користування житлом у колишнього власника тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї нового власника. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач не довела належними та допустимими доказами того, що вона має право користуватися житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Також, не довела, що між нею з попереднім власником чи позивачем, як новим власником житла був укладений договір найму чи оренди житла і вона використовує це житло на законних підставах, а відтак відсутні і підстави для застосування вимог ст.168 ЖК України до правовідносин, що склались між сторонами. Крім цього, судом враховується те, що [PERSON] з 19.03.2012 року є співвласником квартири [ADDRESS] де вона і зареєстрована про що свідчить Витяг з Реєстру речових прав на нерухоме май1но, а тому іншого майна не потребує. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом І групи ( копія довідки №127046 від 14.02.1997 року) та звільнений від сплати судового збору, а тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved