Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товарної біржи «Українська», про визнання дійсним договору міни нерухомості. В обґрунтування позову вказано, що 28.04.2002 року між позивачами, їхнім сином [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір міни нерухомості, відповідно до якого позивачі та [PERSON] з доплатою у розмірі 8000,00 гривень придбали у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір був зареєстрований на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень відповідно до п.5 Договору були сплачені [PERSON] до підписання цього Договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: третьою особою були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, позивачами та їх сином також були виконані всі ці дії щодо квартири, переданої в його власність. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачі використовують квартиру протягом 21 року для постійного проживання, зареєстровані за вказаною адресою, регулярно сплачують комунальні платежі. [INFO] помер син позивачів [PERSON] , який разом з позивачами був прописаний за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частина вказаної квартири належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору міни нерухомості від 28.04.2000року, зареєстрованого на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Вартість квартири на момент укладення договору складала 24273,00 гривень. 17.09.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого сина [PERSON] , однак 29.12.2021 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки вказаної квартири. Підставою відмови стало те, що Договір міни нерухомості, на підставі якого 28.04.2002 року ними було придбано у власність квартиру, не відповідає вимогам діючого на той момент законодавства, спадкодавець не мав права бути учасником Договору міни нерухомості, оскільки не міг бути членом товарної біржи, оскільки на той час не був повнолітнім. На теперішній час укладений між сторонами 28.04.2002 року договір міни нерухомості підписаний і зареєстрований у Товарній біржі «Українська» не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством не передбачено такої форми угоди, як біржова. Просять визнати дійсним договір міни нерухомості від 28.04.2002 року укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Товарною біржей «Українська» за реєстровим № 51085. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача - адвокат Чернова Ю.П. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник товарної біржі «Українська» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову суду не подав. Третя особа в судове в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову суду не подав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 28.04.2002 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір міни нерухомості, відповідно до якого позивачі та їх син [PERSON] з доплатою у розмірі 8000,00 гривень придбали у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір був зареєстрований на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень відповідно до п.5 Договору були сплачені [PERSON] до підписання цього Договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: третьою особою були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, позивачами та їх сином також були виконані всі ці дії щодо квартири, переданої в його власність. Заперечень та зауважень сторони правочину не заявляли. Позивачі використовують квартиру протягом 21 року для постійного проживання, зареєстровані за вказаною адресою, регулярно сплачують комунальні платежі. [INFO] помер [PERSON] , який разом з позивачами був прописаний за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частина цієї квартири належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору міни нерухомості від 28.04.2000року, зареєстрованого на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Вартість квартири на момент укладення договору складала 24273,00 гривень. 17.09.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого сина [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. від 29.12.2021 року [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки вказаної квартири відмовлено. Підставою відмови стало те, що Договір міни нерухомості, на підставі якого 28.04.2002 року було придбано у власність квартиру, не відповідає вимогам діючого на той момент законодавства, спадкодавець не мав права бути учасником Договору міни нерухомості, оскільки не міг бути членом товарної біржі, оскільки на той час не був повнолітнім. На теперішній час укладений між сторонами 28.04.2002 року договір міни нерухомості підписаний і зареєстрований у Товарній біржі «Українська» не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством не передбачено такої форми угоди, як біржова. Відповідно до ст. 4 ЦК України в редакції 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК України в редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки наш син діяв за згодою матері, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни нерухомого майна, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році. Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином до угод, укладених в 2000 році, необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 242 ЦК України в редакції 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, а згідно зі ст. 227 договір купівлі-продажу житлового 5у линку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання нами вищевказаного Договору в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності його нотаріального посвідчення, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, асаме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а ЦК на момент укладання Договору діяв з 1963 року. Таким чином, правомірним є застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» як нормативного акту, прийнятого пізніше, що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною собою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України у редакції 2014 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Договір, відповідно до вимог п. 10 Договору та ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку.На підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року і ст. 49 Закону України «Про власність» позивачі та [PERSON] правомірно набули право власності на квартиру і правомірно володіють нею. З урахуванням видаленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору міни від 28.04.2000 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Товарною біржею «Українська», за реєстраційним № 51085 є обґрунтованими та підлягають задоволенню за вищевикладеними підставами.

Outcome: approved