Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

23.09.2021 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач систематично для необмеженого кола осіб публікує аудіо пости, що містить недостовірну інформацію та порушує особисті немайнові права позивача. Вказує, що зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що вона містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Висловлювання відповідача за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про винуватість позивача в завданні шкоди здоров`я дітям, що призвело до їхніх хвороб, затримки розвитку, про неправдиві факти неналежного керування підприємством та про несправжність статусу інваліда по зору у позивача. На думку позивача зазначена інформація принижує її честі, гідність та ділову репутацію та викликала у нього моральні страждання. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 25000 грн. Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито спрощене провадження у справі. 11.01.2022 року від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що стороною позивача не було доведено яким чином спірна інформація порушила особисті немайнові права та завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам саме позивача чи перешкоджає останньому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право або ж вплинуло на його репутацію як законослухняного громадянина чи її приниження (падіння) перед оточуючими, зниження статусу чи падіння його репутації. В той же час, мовні обороти висновки у публікаціях по тексту із його прізвищем не вказують та не носять характер образи, приниження його честі і гідності або ж є брутальними чи непристойними. Позивачем не доведено факт приниження його честі та гідності та завдання шкоди його діловій репутації, а критична оцінка певних фактів, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди з вини відповідача, то й відсутні підстави для задоволення його позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в телеграм каналі публікував аудіо пости, що на думку позивача містить недостовірну інформацію щодо винуватості позивача в завданні шкоди здоров`я дітям, що призвело до їхніх хвороб, затримки розвитку, про неправдиві факти неналежного керування підприємством та про не справжність статусу інваліда по зору у позивача. На думку позивача, викладена інформація порушує його особисті немайнові права, є недостовірною та такою, що принижує особисту її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки призвела до негативної соціальної оцінки особистості позивача в очах оточуючих. Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. В силу ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності, дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та Протоколів №2,4. 7, 11 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання огранів державної влади і незалежно від кордонів. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 статті 10 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Зі змісту наданих позивачем публікацій слідує, що в цих публікаціях автор викладає свої власні судження щодо отриманої інформації про участь позивача як члена ревізійної комісії після перевірки діяльності підприємства, а також наводить відповідні думки з цього приводу, які виражені в оціночному суджені. Спірні публікації являють собою послідовно викладену інформацію про події, які відбувались в дійсності, із застосуванням критичних коментарів стосовно цих подій, та в них викладені власні судження автора з приводу цих подій, без мети дискредитації чи образи позивача і приниження його честі та гідності. Окрім того, відповідач вправі висловлювати критику, суб`єктивно оцінювати дії та вчинки позивача, тому висловлювання у контексті вільної полеміки не містить фактичних даних, а є його оціночним судженням щодо цих подій та явищ, і щодо особи позивача. Отже, з долучених до справи роздруківок вбачається про монолог особи із висловлюванням своєї позиції щодо певних питань роботи позивача, як керівника підприємства. Позивачем не доведено яким чином розповсюджена інформація може бути недостовірною. Окрім того, позивач не довів, що інформація у публікаціях, мала на меті приниження його честі, гідності та ділової репутації. І свою чергу, вказана інформація, є критичною оцінкою автором публікації діяльності позивача, вираженням її суб`єктивної думки і поглядів, а тому не підлягає спростуванню, оскільки кожен має право на свободу вираження поглядів у демократичному суспільстві. Отже, характер оспорюваної інформації свідчить про оціночні судження, оскільки не є викладенням певного факту, та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, позивачем у відповідності до вимог п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 не доведено усього юридичного складу правопорушення, а саме, що оспорювані висловлювання є недостовірними та що вони порушують її особисті немайнові права як законослухняного громадянина, або завдають шкоди її відповідним особистим немайновим благам чи перешкод у повному здійсненні своїх особистих немайнових, а відтак вони спростуванню в розумінні вимог ст.ст. 277, 278 ЦК України не підлягають. З огляду на не доведеність позивачем спірної інформації недостовірною, тому похідні вимоги про спростування такої інформації задоволенню також не підлягають. Отже, в даному випадку відсутній юридичний склад порушення, на яке вказує сторона позивача. Тобто, позивач не довів, що поширена інформація стосується його особисто та порушує його особисті немайнові права. Сприйняття позивачем поширеної інформації як такої, що є поширеною відносно нього, є лише його припущеннями, не доведеними належними та допустимими доказами. Відсутній факт поширення інформації відповідачем, що порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки. Зазначене кореспондується з правовими висновками, які зробив Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року у справі № 307/2803/16-ц (провадження № 61-23332св18). Крім цього, позивач вказує про порушення його ділової репутації, як керівника підприємства внаслідок поширення відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною. Згідно п. 4 Постанови, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Разом з тим, ні обставини, які викладені в позовній заяві, ні надані позивачем докази, не свідчать про те, що мав місце факт порушення ділової репутації позивача з боку відповідача. Також не має даних у чому виражається таке порушення ділової репутації. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ділова репутація позивача була порушена та існує причинно-наслідковий зв`язок між нібито поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивача. Слід зазначити, що позовна заява не містить жодного конкретного факту про те, яким чином відповідач порушив права позивача, за захистом яких позивач звернувся із даним позовом до суду. Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 (далі по тексту - Постанова), задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому саме стороною позивача має відбуватись доведення своїх позовних вимог щодо обгрунтованності позову, в тому числі недостовірності поширеної відповідачем інформації. Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. З огляду на викладене, стороною позивача не було доведено яким чином спірна інформація порушила особисті немайнові права та завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам саме позивача чи перешкоджає останньому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право або ж вплинуло на його репутацію як законослухняного громадянина чи її приниження (падіння) перед оточуючими, зниження статусу чи падіння його репутації. З огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи, щодо поширення відповідачами інформації, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач вправі висловлювати критику, суб`єктивно оцінювати дії та вчинки позивача, тому висловлювання у контексті вільної полеміки не містить фактичних даних, а є його оціночним судженням щодо цих подій та явищ, і щодо особи позивача. Сам факт, сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення її прав з боку відповідача. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. У п. 2 ч. 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Беручи до уваги, що належних доказів на порушення відповідачами прав позивача, які б призвели до моральних страждань, позивачем не надано, суд вважає, що зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed