Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Чичиркін А.О. звернувся з позовом до суду і просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 27.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О., та зареєстровано в реєстрі за № 272. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 37922634, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2152423832110. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. посвідчено договір дарування квартири, зареєстрований в реєстрі за № 272. Згідно договору дарування [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Укладаючи договір, позивач вважала, що залишиться власником квартири, оскільки домовилась з відповідачем укласти договір довічного утримання, згідно якого вона буде здійснювати догляд за позивачем та її чоловіком, постійно їх відвідувати або ж проживати в їх квартирі при необхідності, забезпечувати їх продуктами харчування, готувати їсти, прибирати. Натомість позивач мала передати відповідачу право власності на належну їй квартиру, якою відповідач може розпоряджатися після її смерті. За вказаних обставин вона підписала оскаржуваний договір дарування (виконала нотаріальний порядок укладення даного договору), вважаючи, що таким чином виконує свою частину домовленості щодо передання власності відповідачу взамін на постійний догляд за нею та її чоловіком з її боку. Однак, невдовзі після передання нею у власність відповідача квартири відношення відповідача різко змінилось. Жодної допомоги з її боку вони з того часу не отримали. Навпаки, їм доводилося самим себе обслуговувати, оскільки відповідач проживала у Черкаській області. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Про цей факт позивач повідомила відповідача, при цьому нагадавши їй про взяті нею зобов`язання щодо здійснення належного догляду за нею. Відповідач проігнорувала взяті на себе зобов`язання та почала спілкуватися на завищених тонах. Зважаючи на викладене та те, що при укладенні оскаржуваного договору у неї з відповідачем була попередня домовленість про те, що вона буде їх доглядати, бажаючи укласти договір довічного утримання, вона помилково уклала договір дарування належного їй нерухомого майна. Таким чином, при укладенні оскаржуваного договору дарування вона припустилась помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки бажала укласти договір довічного утримання, а уклала договір дарування. Враховуючи ті обставини, що у неї під час укладання оскаржуваного договору дарування було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного (відповідача), і те, що вона передавала майно за умови вчинення на її користь певних дій майнового й немайнового характеру (утримання та догляд), існують підстави для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. ч. 3, 5 ст. 203, ст. 229 ЦК України. На підтвердження того, що вона, укладаючи оспорюваний договір дарування, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків за цим договором, оскільки вважала такий правочин договором довічного утримання, свідчать такі обставини: вона та її чоловік є особою похилого віку (1937 року народження та 1939 року народження), які потребують постійного побутового та медичного догляду, тому бажали отримати від відповідача догляд та необхідну допомогу і позивач не мала наміру дарувати квартиру сторонній людині; фактично передачі спірної квартири не відбулось, позивач по даний час проживає та користується квартирою, при цьому квартиру від свого майна та особистих речей не звільняла, всі договори щодо постачання комунальних послуг укладені з позивачем, яка зі своєї пенсії оплачує всі комунальні платежі, а відповідач участі у цьому не приймає. Ухвалою суду від 13.12.2021 позовну заяву залишено без руху. 20.12.2021 на виконання вимог ухвали суду від 13.12.2021 представник позивача - адвокат Чичиркін А.О. подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 21.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.01.2022. Ухвалою суду від 24.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.02.2022. 08.02.2022 розгляд справи відкладено до 17.02.2022, 10.03.2022 у зв`язку з неявкою відповідача, явку якої визнано обов`язковою. 10.03.2022 розгляд справи знято з розгляду, в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 28.04.2022 розгляд справи відкладено до 23.05.2022, 06.06.2022 у зв`язку з неявкою відповідача, явку якої визнано обов`язковою. Представник позивача-адвокат Чичиркін А.О. в суді позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді позов визнала, про що й через засіб електронного та поштового зв`язку подавала письмові заяви від 21.01.2022, 25.01.2022, в яких зазначила, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі (а.с. 45, 53). Третя особа - приватний нотаріус Переяславського міського нотаріального округу Київської області Почтарьов С.О.до суду не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду подав заяву про те, що позов не визнає, свою позицію щодо не визнання позову не обґрунтував, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи встановлено, що 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. посвідчено договір дарування, зареєстрований в реєстрі за № 272. Згідно договору дарування [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.21-22). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що з 27.08.2020 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , номер запису про право власності 37922634, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2152423832110 (а.с. 23). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , у віці 82 роки, який був чоловіком позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.09.1992. Копії квитанцій за постачання електричної енергії, плати за спожитий природний газ та теплопостачання за період липень, жовтень 2021 роки свідчать про оплату комунальних послуг позивачем [PERSON] (а.с. 24-27). Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно ч. 2, 3 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи встановлені обставини, прийнявши визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Позивачем при зверненні з позовом питання щодо відшкодування судових витрат перед судом не порушувалось, тому витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: approved