Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У вересні 2021 року АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької філії) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. На обґрунтування позову вказувалося, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , по о/р № 812213. Зазначалося, що позивач надає відповідачам такі послуги у повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідачі, в свою чергу, зобов`язані щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Однак відповідачі всупереч п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконують обов`язки та не оплачують своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. Станом на 16 серпня 2021 року відповідачі мають заборгованість по оплаті вартості з централізованого постачання теплової енергії спожиту в період з березня 2015 року по квітень 2019 року у розмірі 45978,24 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 29484,23 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 16494,01 грн. У результаті несвоєчасної сплати за надані позивачем та спожиті відповідачами послуги позивачем були нараховані в межах строку позовної давності інфляційні втрати на суму боргу за період часу серпня 2018 року по квітень 2019 року, що склали 2712,95 грн., а також були нараховані 3% річних в розмірі 1204,50 грн. Позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь борг по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії спожиту в період з березня 2015 року по квітень 2019 року у розмірі 45978,24 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 29484,23 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 16494,01 грн., а також суму встановленого індексу інфляції 2712,95 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1204,50 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. (а.с. 1-10). Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторін у справі, призначено судове засідання (а.с. 34). 26 квітня 2022 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності при ухваленні рішення судом по суті справи (а.с. 61). У судове засідання 05 липня 2022 року представник позивача, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , відповідач [PERSON] не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) Кравченко Я.Ю. просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив здійснити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , відповідач [PERSON] не скористалися своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.09.1996 р. Кременчуцьким УЖКГ. Як встановлено судом, що також не заперечувалося сторонами у справі, відповідачі є зареєстрованими та проживають у цій квартирі, а також відповідач [PERSON] зареєстрований у Кременчуцькій об`єднаній філії АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг із теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води до належної йому на праві власності квартири з відкритим на його ім`я особового рахунку за № [NUMBER] . Письмовий договір з приводу надання вказаних видів послуг між сторонами, а саме між позивачем з однієї сторони та відповідачем [PERSON] як власником або уповноваженою ним особою з іншої сторони у справі не укладався. АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) надавало відповідачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення до 24 квітня 2019 року, що не було спростовано відповідачами та представником відповідача. Обчислення вартості послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення до квартири відповідача у зазначений у позовній заяві період з 01 березня 2015 року по 24 квітня 2019 року здійснювалося позивачем відповідно до встановлених за відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування - Кременчуцької міської Ради тарифами, які не оскаржувалися відповідачами у судовому порядку. Як власник квартири та споживач послуг, які надавалися АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії), відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст. 16, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1, 3, 6, 11, 12, 18 Правил не своєчасно та не у повному обсязі оплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого станом на 16 серпня 2021 року як зазначено у позовній заяві та що не заперечувалося відповідачами виникла заборгованість по оплаті вартості наданої позивачем послуги з централізованого постачання теплової енергії спожиту в період з березня 2015 року по квітень 2019 року у розмірі 45978,24 грн., із них: - за послугу централізованого опалення 29484,23 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води 16494,01 грн. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Як постає із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем [PERSON] як власником житлового приміщення квартири виникли правовідносини по наданню з однієї сторони, та споживанню з іншої сторони, послуг з централізованого постачання теплової енергії у вигляді опалення та постачання гарячої води, які підпадають під регулювання Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач, якому надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинен не пізніше не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] [PERSON] не заперечували факт користування наданими позивачем послугами з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувався такими послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене узгоджується з правовим висновком ВП ВС у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги», позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії зобов`язувався надавати відповідачу, як споживачеві, вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач [PERSON] та/або будь-які інші особи не вчиняли жодні дії щодо здійснення платежів у погашення вказаного боргу за спожиті послуги у часовий проміжок боргу. Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] не сплатив заборгованість по наданим позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Верховний Суд у своїй постанові від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц зробив висновок про те, що в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Оскільки відповідач [PERSON] є єдиним власником квартири, а звідси і споживачем послуг, тому має в повному обсязі сплачувати вартість наданих та спожитих послуг, та борг у разі прострочення сплати вартості послуг. Звідси позовні вимоги стосовно відповідача [PERSON] щодо солідарного стягнення заборгованості є безпідставними, а тому в цій частині не підлягають задоволенню. Під час розгляду справи судом представник відповідача [PERSON] [PERSON] , котрий діє без обмеження повноважень, заявив про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на зазначене вище, а також враховуючи позицію відповідача [PERSON] та його представника щодо відсутності у них заперечень щодо обчислення розмірів вартості наданих послуг, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим суд не може погодитись з запропонованим позивачем розміру боргу щодо строку його обчислення через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою представника відповідача про застосування спливу строку позовної давності. Позивач звернувся до суду із даним позовом 03 вересня 2021 року. Плата за житлово-комунальні послуги нараховувалася позивачем щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] не в повному обсязі сплачував позивачу за надані послуги, маючи заборгованість по сплаті, починаючи з березня 2015 року по квітень 2019 року. З огляду на те, що у позивача з відповідачем [PERSON] виникли фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року та заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що оплату за надані послуги у серпні 2018 року відповідач [PERSON] мав внести до 20 вересня 2018 року, тобто борг по оплаті вартості послуг наданих у серпні 2018 року є таким саме з 21 вересня 2018 року. Позивач звернувся до суду 03 вересня 2021 року, а, отже має право на стягнення заборгованості по оплаті вартості послуг за серпень 2018 року, оскільки строк позовної давності у три роки за вимогою про стягнення заборгованості за серпень 2018 року минає 21 вересня 2021 року. Суд погоджується із наданим розрахунком позивача в частині боргу позивача за послуги із централізованого постачання гарячої води за період із 01 серпня 2018 року по 24 квітня 2019 року, що станом на 16 серпня 2021 року складає сумарно 16481,59 грн., з них: 5108,88 грн. за послуги із централізованого постачання гарячої води; - 11372,71 грн. - за послуги із централізованого опалення, який було визнано і представником відповідача [PERSON] [PERSON] і який станом на день розгляду справи не сплачений цим відповідачем. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачу 3% річних і інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних і інфляційні втрати, період нарахування яких вказав з 01 жовтня 2018 року по 31 липня 2021 року включно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач [PERSON] , як встановлено судом, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. За розрахунком позивача за період часу нарахування з 01 жовтня 2018 року по 31 липня 2021 року включно сума встановленого індексу інфляції складає 2712,95 грн., а 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1204,50 грн. Суд перевірив в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу за надані послуги за період з 01 серпня 2018 року по 24 квітня 2019 року у розмірі 16481,59 грн., і які складають: - розмір інфляційного збільшення (інфляційних втрат) - 2417,76 грн., що виникла за період із 01 жовтня 2018 року по 31 липня 2021 року; - розмір 3% річних від простроченої суми боргу 1203,14 грн., що виникла за період із 01 жовтня 2018 року по 31 липня 2021 року. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Позивач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, у тому числі щодо пропуску строків позовної давності з поважних причин та наявності підстав для їх поновлення. Відповідач [PERSON] та його представник не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову, у тому числі щодо розрахунку та визначення іншого розміру боргу. Звідси суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) заборгованість станом на 16 серпня 2021 року по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 серпня 2018 року по 24 квітня 2019 року включно: - централізованого опалення в розмірі 11372,71 грн., - централізованого постачання гарячої води у розмірі 5108,88 грн., - інфляційне збільшення (інфляційні втрати) за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 2417,76 грн.; - 3 % річних від простроченої суми по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 1203,14 грн., а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 998,80 грн. у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України з врахуванням пропорційності задоволення позовних вимог у 44% (2270 грн. х ((20102,49 грн. : 45978,24 грн.) х 100%)), де: - 2270 грн. сплачений судовий збір; - 20102,49 грн. кошти суми боргу, інфляційного збільшення та 3% річних, що підлягають стягненню; - 45978,24 грн. ціна позову. Необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову до [PERSON] в частині вимог про стягнення заборгованості станом на 16 серпня 2021 року по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2018 року по 24 квітня 2019 року включно: - централізованого опалення в розмірі 18111,52 грн. (29484,23 грн. - 11372,71 грн.); - централізованого постачання гарячої води у розмірі 11385,13 грн. (16494,01 грн. - 5108,88 грн.); - інфляційне збільшення (інфляційні втрати) за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 295,19 грн. (2712,95 грн. - 2417,76 грн.); - 3 % річних від простроченої суми по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 1,36 грн. (1204,50 грн. - 1203,14 грн.), а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1271,20 грн. (2270 грн. - 998,80 грн.) Крім того як зазначалося раніше необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості станом на 16 серпня 2021 року по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2018 року по 24 квітня 2019 року включно з інфляційними втратами та 3% річних від простроченої суми заборгованості на загальну суму 45978,24 грн. за безпідставністю. Сторони у справі не заявляли інші вимоги щодо відшкодування коштів у повернення сплачених ними будь-яких інших судових витрат.

Outcome: partial