Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, покликаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0451 га на [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками земельної ділянки, площею 0,0555 га на [ADDRESS] . На плані її земельної ділянки по лінії Б-В проходить межа із земельною ділянкою відповідачів, однак вони влаштували сітку так, що користуються 0,0016 га її землі. А також, відповідачі самовільно захопили земельну ділянку на [ADDRESS] та здійснили на ній самовільне будівництво. Просить зобов`язати відповідачів вирівняти сітку на межі земельних ділянок на [ADDRESS] та на [ADDRESS] у відповідності до державних актів. 12 жовтня 2012 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову, у якій просить зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0451 га на [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів звернутися до ліцензованої землевпорядної установи для відновлення існуючої згідно технічної документації межі між будинком [ADDRESS] та [ADDRESS] . 25 червня 2018 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову, у якій просить зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0451 га на [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди під час відновлення ліцензованою землевпорядною установою межі Б-В по державному акту серії ЛВ №071508 земельної ділянки за кадастровим номером 4610136300:06:018:0040 на [ADDRESS] у відповідності до земельно-кадастрової документації, площею 0,0451 га. 12 листопада 2018 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову, у якій остаточно сформувала підстави позову та просить зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0451 га на [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів привести межу Г-В довжиною 25,10 м. земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0555 га у попередній стан відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №200538 та привести Б-В довжиною 19,41 м. земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,0451 га на [ADDRESS] . 27 червня 2022 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову, однак суд залишив таку без розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, однак 17 лютого 2020 року закінчено підготовче судове засідання та позивач подала дану заяву фактично у кінці розгляду справи по суті, перед судовими дебатами. Та крім того, Верховний Суд у постанові\~№\~910/18389/20 від 22 липня 2021 року вказав, що\~заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову. При цьому Верховний Суд зазначив, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. А відтак, оскільки позовні вимоги [PERSON] є немайновими, а зміна предмету позову можлива лише до закінчення підготовчого судового засідання, яке було закінчено 17 лютого 2020 року, суд вважає за необхідне залишити заяву про зміну предмета позову [PERSON] від 27 червня 2022 року без розгляду. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, у якій покликається на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0451 га на [ADDRESS] , а вона є власником земельної ділянки, площею 0,0555 га на [ADDRESS] , які є суміжними. У 2006 році [PERSON] здійснила прибудову А*-1 до будинку і гараж під літ. В на [ADDRESS] , які зведені на межі А-Г та частково перетинають межу і заходять на її земельну ділянку, без її згоди. Також, [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] та користуються земельною ділянкою на [ADDRESS] , однак вони самовільно збудували веранду, сарай, гараж-навіс та огорожу протяжністю 20 м. на межі А-Б її земельної ділянки, чим захопила частину її земельної ділянки. Просить суд зобов`язати [PERSON] знести самочинну прибудову А*-1 до будинку та гараж «В» на [ADDRESS] , які є перешкодою у відновленні меж А-Г та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] знести самочинні споруди веранду, сарай, гараж, огорожу, які збудовані на межі А-Б та є перешкодою у її відновленні. Треті особи із самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом, у якому покликаються на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснили добудову до будинку на [ADDRESS] , яка заходить за межу А-Б на земельну ділянку на [ADDRESS] , яка належить їм, що порушує їх право власності на дану земельну ділянку. Просять зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернутись до ліцензованої землевпорядної установи для встановлення в натурі межі А-Б згідно державного акта на земельну ділянку, площею 0,0555 га на [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у встановленні в натурі спільної межі А-Б, а також забезпечити доступ та можливість встановлення в натурі спільної межі А-Б шляхом перенесення прибудови до свого будинку в межі земельної ділянки, яка їм належить. 12 вересня 2017 року треті особи із самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про зміну підстав позову, у якій остаточно сформувала підстави позову та просять зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернутись до ліцензованої землевпорядної установи для відновлення в натурі межі А-Б, яка поділяє земельні ділянки на [ADDRESS] та на [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у відновленні в натурі спільної межі А-Б, а також забезпечити доступ та можливість відновлення в натурі спільної межі А-Б шляхом перенесення прибудови до свого будинку в межі земельної ділянки на [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її захисник в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] справді у 2007 році було зведено на земельній ділянці на [ADDRESS] , власником якої вона є, самочинну прибудову до будинку. Однак у 2008 році вона звернулась до Залізничної райадміністрації ЛМР з заявою про погодження експлуатації самочинно здійсненої прибудови. Комісією Залізничної райадміністрації ЛМР погоджено технічну можливість експлуатації даної прибудови розпорядженням голови Залізничної райадміністрації ЛМР №355 від 08 квітня 2008 року. 22 лютого 2011 року за існуючим дозволом на виконання будівельних робіт нею подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Внаслідок наведеного, нею виконано усі вимоги розпорядження Залізничної райадміністрації ЛМР №355 від 08 квітня 2008 року та прибудова не є самочинним будівництвом. Крім того, вважає, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви щодо знесення прибудови та гаража [PERSON] є безпідставними, [PERSON] не надано жодних доказів порушення її прав позивачем [PERSON] . А також, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] самовільно здійснили перебудову належного їм будинку на [ADDRESS] та самовільно зайняли земельну ділянку на межі А-Б із приватних земель [PERSON] на [ADDRESS] . Просять первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] не надала жодних доказів та обгрунтувань, яким чином [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою, площею 451 м2 на [ADDRESS] . Вважає, що ними не порушувались жодні права [PERSON] та у випадку бажання [PERSON] саме вона може звернутись до землевпорядної організації з метою відновлення її порушених прав. В технічному паспорті на нерухоме майно на [ADDRESS] зазначено, що площа земельної ділянки має становити 0,0451 м2, але становить 0,0447 м2, тобто різниця становить лише 4м2, що може бути похибкою при вимірюванні. Межа земельної ділянки на [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить по стіні будинку та гаражу [PERSON] , що підтверджує незмінність межі позивача. Позивач не надала жодних доказів щодо факту захоплення частини її земельної ділянки. Також, зазначила, що [PERSON] та [PERSON] , які є власниками будинку [ADDRESS] та користуються земельною ділянкою на [ADDRESS] , самовільно збудували веранду, сарай, гараж-навіс та огорожу протяжністю 20 м. на межі А-Б її земельної ділянки, чим захопила частину її земельної ділянки. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити зустрічну позовну заяву та відмовити у задоволенні позову третіх осіб із самостійними вимогами. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни набута відповідачами у 2005 році. Узгодження меж в натурі між земельними ділянками на [ADDRESS] із земельною ділянкою на [ADDRESS] було проведено у 1998 році у присутності власника ділянки на [ADDRESS] , якою була [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2014 року встановлено, що саме [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, площею 0,0072 га. Крім того, актом державного виконавця від 23 квітня 2019 року вказано, що встановленню межі в натурі земельної ділянки на [ADDRESS] у відповідності державному акту на земельну ділянку на [ADDRESS] заважає розташована самовільна прибудова до будинку [ADDRESS] , яка виходить на земельну ділянку на [ADDRESS] . Просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, позов третіх осіб із самостійними вимогами задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову, зустрічного позову та позову третіх осіб із самостійними вимогами слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни від 09 грудня 2003 року є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Також їм на праві власності згідно державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №200538 належить земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0,0555 га. /том. 1 а.с. 6, 243/ На підставі договору дарування від 07 квітня 1995 року відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , який складався з трьох кімнат площею 45,8 кв.м, кухні, з господарськими будівлями сараєм, вбиральнею, цегляним гаражем, металевими воротами та відмосткою. /том. 1 а.с. 72/ Земельна ділянка, на якій розташований будинок [PERSON] та господарські будівлі, площею 0,0451 га приватизована нею, про що видано державний акт серії ЛВ № 071508 від 21 квітня 2004 року. /том. 1 а.с. 7/ Згідно даних державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №200538 земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по межі А-Г. /том. 1 а.с. 6, 7/ Як встановлено\~судом,\~у 2007 році [PERSON] збудувала прибудову до будинку на [ADDRESS] , яка в технічному паспорті на цей будинок позначена як А'-1. /том. 2 а.с. 50-56/ На підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.376\~ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч.2 ст.376\~ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У відповідності до акта державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області від 23 квітня 2019 року при виході за адресою: [ADDRESS] встановити межі в натурі між земельними ділянками на [ADDRESS] і земельною ділянкою на [ADDRESS] у відповідності до межі «А-Б», яка визначена у виданому на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку на [ADDRESS] та згідно встановлення у генплані від 05 травня 2008 року не виявилось можливим, оскільки по межі «А-Б» розташована прибудова до будинку [ADDRESS] , яка виходить за межі земельної ділянки на [ADDRESS] на земельну ділянку на [ADDRESS] . /том. 4 а.с. 52/ \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №514 від 31 грудня 2013 року, встановлено невідповідність земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] державним актам на право на земельну ділянку. Встановити ким із співвласників було порушено межі земельних ділянок між земельними ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] даною експертизою виявилось неможливо. /том. 1 а.с. 206-208/ На підставі наведеного, висновком судової інженерно-технічної експертизи №514 від 31 грудня 2013 року, який не скасований та не оспорювався сторонами, встановлено невідповідність меж встановлених державними актами на право на земельну ділянку серії ЛВ № 071508 від 21 квітня 2004 року та серії ЯА №200538 від 20 січня 2005 року як земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , так і земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Крім того, суд не бере до уваги висновок експерта №09/10-19я від 15 жовтня 2019 року та такий викликає сумнів, оскільки експерт не проводив фактичного огляду земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та не досліджував правовстановлюючі документи, зокрема, державний акт серії ЯА №200538 від 20 січня 2005 року на земельну ділянку на [ADDRESS] . /том. 4 а.с. 70-72/ А також, як вбачається із даного висновку експерта, експертом опрацьовано розміри земельної ділянки на [ADDRESS] у відповідності до плану, складеного ФОП [PERSON] , однак такий план не додано до матеріалів справи та суд не може пересвідчитись у його належності. Окрім цього, згідно висновку експерта №09/10-19я від 15 жовтня 2019 року, експертом опрацьовано розміри земельної ділянки на [ADDRESS] за допомогою графічної комп`ютерної програми ArchiCAD, однак експертом не вказано на наявність ліцензування такої програми та не зазначено про можливі похибки у розрахунках. Також, експертиза №09/10-19я від 15 жовтня 2019 року ґрунтується виключно на документах, які надані позивачем [PERSON] , яка не є безсторонньою та незацікавленою особою. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено ухвалою Апеляційного суду Львівської області №1309/7705/12 від 28 серпня 2017 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду 1309/7705/12 від 09 грудня 2019 року, акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 24 червня 1998 року підписаний в тому числі суміжним землекористувачем ділянки на [ADDRESS] [PERSON] . Натомість [PERSON] підписала і погодила межі користування земельною ділянкою [PERSON] . При переоформленні позивачами права спільної сумісної власності на земельну ділянку на [ADDRESS] за основу було прийнято технічну документацію на земельну ділянку попереднього землекористувача [PERSON] і нового узгодження меж проведено не було. Внаслідок наведеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чинять їй будь-які перешкоди у користуванні земельною ділянкою на [ADDRESS] , а також що межу Г-В на [ADDRESS] та межа Б-В на [ADDRESS] не відповідають встановленим у державному акті та в яких саме місцях та розмірах є такі порушення, а відтак, у задоволенні первісного позову слід відмовити за його безпідставністю. Крім того, як встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львові від 17 лютого 2017 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду 1309/7705/12 від 09 грудня 2019 року, акт узгодження меж земельної ділянки на [ADDRESS] , яка належить [PERSON] для її приватизації було складено і підписано до набуття у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у 2003 році будинку і суміжної земельної ділянки на [ADDRESS] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не наведено порушень вимог законодавства і порушень їх прав та законних інтересів при складанні і підписанні, в тому числі [PERSON] , акту узгодження меж земельної ділянки на [ADDRESS] . А також, як встановлено постановою Верховного Суду 1309/7705/12 від 09 грудня 2019 року, у 2007 році [PERSON] збудувала прибудову до будинку на [ADDRESS] , яка в технічному паспорті на цей будинок позначена літ. «АІ-1». цегляний гараж, який позначений в технічному паспорті під літ. «В», збудований у 1972 році батьком відповідача і в подальшому у 1995 році подарований [PERSON] як господарська будівля житлового будинку на [ADDRESS] , відтак не є самочинним об`єктом в розумінні ст.376 ЦК України. Спірна прибудова збудована нею на належній їй на праві власності земельній ділянці самочинно, без відповідно дозволу, що сторонами не заперечується. Відтак, оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є власниками земельної ділянки, на якій [PERSON] здійснено самочинне будівництво, їхні права не порушуються таким самочинним будівництвом, а крім того, межі між земельними ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлені та такі є чинними, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення її прав шляхом зведення самочинної прибудови та гаража на [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, [PERSON] не надала суду жодних належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів, що [PERSON] та [PERSON] самочинно збудували веранду, сарай, гараж, огорожу на межі А-Б та є перешкодою у користуванні [PERSON] належною їй земельною ділянкою на [ADDRESS] , зокрема, [PERSON] не надано жодних доказів, що такі споруди заходять на належну їй земельну ділянку та у випадку порушення межі між земельною ділянкою на [ADDRESS] та [ADDRESS] саме веранда, сарай, гараж та огорожа на [ADDRESS] порушують межу А-Б земельної ділянки на [ADDRESS] та порушують права позивача за зустрічним позовом, а відтак, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за його безпідставністю. \~ \~ \~ \~Також, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року встановлено межі користування між земельною ділянкою на [ADDRESS] та земельною ділянкою на [ADDRESS] у відповідності до межі «А-Б» згідно державного акта на право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] . Згідно актів державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області від 08 лютого 2013 року, 01 березня 2013 року межу «А-Б» згідно державного акта на право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] не проведено, оскільки по даній межі розташована добудова до будинку [ADDRESS] , яка виходить за межі ділянки на [ADDRESS] . /том. 2 а.с. 164, 165/ Відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області №2-3209/11 від 25 березня 2013 року самовільну прибудову до будинку [ADDRESS] здійснено на земельній ділянці, що належить [PERSON] , а не [PERSON] та [PERSON] . А також, третіми особами [PERSON] та [PERSON] не надано суду жодних доказів, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чинять їм будь-які перешкоди у відновленні в натурі спільної межі А-Б, а також забезпеченні доступ та можливості відновлення в натурі спільної межі А-Б, зокрема, згідно актів державних виконавців від 08 лютого 2013 року, 01 березня 2013 року жодним чином не вказано про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чинять перешкоди у відновленні межі А-Б чи не дають доступ до такої. Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, третіми особами [PERSON] та [PERSON] не надано суду жодних доказів, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] порушують їхні права, свободи чи інтереси у зв`язку із тим, що не звернулись до ліцензованої землевпорядної установи для відновлення в натурі межі А-Б, яка поділяє земельні ділянки на [ADDRESS] та на [ADDRESS] та крім того, третіми особами не надано суду жодного обґрунтування чому саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повинні звернутись та такої організації та яким чином таке звернення усуне порушення будь-яких їхніх прав, свобод чи інтересів, які порушені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок наведеного, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову третіх осіб із самостійними вимогами слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки третіми особами не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, зокрема, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чинять перешкоди у відновленні межі А-Б чи не дають доступ до такої. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed