Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] .Також просить стягнути судові витрати на його користь з відповідачки. Свій позов позивач мотивує тим, що він перебував з відповідачкою [PERSON] в шлюбі, який 16 грудня 2019 року було розірвано. Від цього шлюбу у них є малолітня дитина - [PERSON] [INFO] . 30 листопада 2020 року відповідачка [PERSON] , звернулась до органу опіки і піклування Звенигородської районної державної адміністрації з заявою проо те що вона не заперечує проти того, щоб їхній син [PERSON] , [INFO] , постійно проживав зі ним. І, вдповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого розпорядженням Звенигородської районної адміністрації від 07.12.2020 року №307, вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . Дитина з 30 листопада 2020 року живе з ним, повністю перебуває на його утриманні. Дитина забезпечена належними умовами для повноцінного, гармонійного проживання та виховання. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 19.01.2021 року (справа №694/1556/20) було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. В даний час вона створила нову сім`ю, з якою постійно проживає. Він працює у виконавчому комітеті Звенигородської міської ради на посаді начальника відділу податкового обліку та земельних відносин. Матеріально та житлом забезпечений. В зв`язку з тим, що відповідачка у вихованні, утриманні дитини та додаткових витратах на її утримання участі не приймає, в нього виникла необхідність у вирішенні питання про позбавлення її батьківських прав. Заходів досудового врегулювання спору не проводилось. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.01.2022 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідачці [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Крім того відповідачка була вчасно повідомлена про місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті, однак відзиву на позовну заяву не подала, в судові засідання не з`явилась. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Сторони 05.07.2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.2018 року виданного Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Сторони згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 24.07.2018 року, виданого Звенигородським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 24.07.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 115. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 19.01.2021 року (справа №694/1556/20)було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до судового наказу виданного Звенигородським районним судом Черкаської області від 31.03.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Сороченко Д.Г. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , (паспорт [NUMBER] виданий Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області, 09 лютого 2006 року), проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою находиться житловий будинок площею 92 кв.м., в якому мешкають, батько - [PERSON] , мати [PERSON] . В даному будинку є 10 кімнат (жилих кімнат 4), в 4 кімнатах мешкає [PERSON] , в будинку є вся необхідна електронна і побутова техніка для умов проживання, а також дитяча література та іграшки. Будинок знаходиться в доброму стані і прибудинкова територія облаштована для розвитку і виховання дитини. Після огляду місця проживання [PERSON] „ свідки та депутат, склали акт огляду і зробили висновок, що [PERSON] , має належні умови для проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з характеристики виданої керуючим справами виконавчого комітету Зенигородської міської ради Орловим Ю.Б. [PERSON] працює у виконавчому комітеті Звенигородської міської ради з 28 березня 2017 року по 01.09.2019 року на посаді головного спеціаліст з економічних питань, з 01.09.2019 року по 17.12.2020 року начальником відділу податкового обліку та земельних відносин, з 17.12.2020 по даний час начальник відділу кадрів. За період роботи [PERSON] зарекомендував себе як грамотний та дисциплінований спеціаліст. До виконання своїх обов`язків на займаних посадах відноситься з великою відповідальністю. Професійно ставиться до вирішення питань забезпечення життєдіяльності міста. Свої знання вміло застосовує в повсякденній діяльності. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня (неодноразово навчався на курсах підвищення кваліфікації). Ініціативний. Володіє організаторськими здібностями. Самокритичний. Має позитивні риси характеру, комунікабельний. В спілкуванні стриманий. Користується авторитетом та повагою в колективі. За час роботи зарекомендував себе як хороший спеціаліст, надійний товариш. В колективі користується повагою. За місцем роботи характеризується відмінно. Скарг на [PERSON] не надходило. За місцем проживання вищевказаний громадянин характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Приймає активну участь у громадській діяльності. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Звенигородської РДА [PERSON] протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Дитина проживає з батьком. Враховуючи наведене, комісія вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б ла це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, в сумі 992,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2500 грн.

Outcome: approved