Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-15 00:00:00

04 лютого 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач в особі представника - адвоката Кебкало Т.М., посилаючись на ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , її дітей: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та її батька [PERSON] , [INFO] , особами, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати виконавчий комітет Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , її дітей: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та її батька [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 вересня 2020 року між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] (відповідачем, яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] ) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 708.Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] , на момент підписання договору купівлі - продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р. в цій квартирі були зареєстровані вона та її діти: неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , малолітній син [PERSON] , [INFO] , та її батько [PERSON] . Відповідно до п.9 вказаного договору продавець ( відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] ) зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку по квартирі усіх осіб, що в ній зареєстровані не пізніше 08 березня 2021 року, але за станом на момент подання позову вона та її діти так і не зняті з реєстраційного обліку. [PERSON] з дітьми фактично виїхала з вказаного житлового приміщення до Російської Федерації ще до укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р. та не проживають за даною адресою, що підтверджується актом про не проживання від 28.07.2021 р. Куди виїхав відповідач [PERSON] ( батько [PERSON] ) позивачу не відомо, факт його не проживання в спірній квартирі також підтверджується вказаним актом. Відповідач не проживає в спірній квартирі, де зареєстрована вона, її діти та батько, не цікавиться нею, її речі в квартирі відсутні, покинула її добровільно. Реєстрація цих осіб в будинку створює перешкоди позивачу в користуванні житлом, оскільки він вимушений оплачувати житлово- комунальні послуги з урахуванням реєстрації в квартирі відповідача [PERSON] , її дітей та батька. 30.06.2021 р. позивач звертався до Виконавчого комітету Славутицької міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] та її дітей, проте саме через реєстрацію її дітей в спірному житловому приміщенні у знятті з реєстрації місця проживання останніх позивачу було відмовлено. Відповідач [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] (батько [PERSON] ) втратили право користування вказаним житловим приміщенням, тому позивач як власник житла вимушений був звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03 травня 2022 року в підготовчому засіданні за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах її малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 23 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 червня 2022 року. 06 червня 2022 року судове засідання було відкладено на 16 червня 2022 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України в зв`язку з першою неявкою відповідачів. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява позивача, в якій він просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача-адвокат Кебкало Т.М. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідно до п.9 договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, розташованої за адресю: [ADDRESS] , від 09.09.2020 р. [PERSON] зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку по квартирі усіх осіб, що в ній зареєстровані, не пізніше 08 березня 2021 року, але свої зобов`язання так і не виконала, повідомила позивача телефоном про те, що не буде займатися цим питанням та щоб він його вирішив самостійно. З березня 2021 року [PERSON] на зв`язок не виходить, вона та члени її сім`ї ( діти та батько) не проживають у спірному житловому приміщенні з того часу як спірна квартира ще не перейшла у власність позивача, який з 2019 року орендував її в останньої для проживання зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] та малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З того часу в квартирі і відсутні речі [PERSON] та її дітей. З документів, які [PERSON] надавала органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради для отримання дозволу на укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р., позивачу відомо, що остання з дітьми виїхала на постійне місце проживання до м. Санкт-Петербургу Російської Федерації. Де знаходиться її батько [PERSON] (відповідач) позивачу не відомо, оскільки він вже був відсутній у спірному житловому приміщенні ще до того як позивач із сім`єю почав проживати в цій квартирі, тобто до 2019 року. Позивач та його діти були зареєстровані у спірній квартирі за згодою [PERSON] ще у 2019 році до її відчуження, оскільки він на той час орендував це житло в останньої для проживання із своєю сім`єю. Дружина позивача [PERSON] зареєструвалась у цій квартирі вже після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р. Реєстрація [PERSON] , її дітей та [PERSON] ( батька [PERSON] ) у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу в реалізації ним права як власника вказаного житла та збільшує плату за житлово-комунальні послуги, яка нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житловим приміщенням між позивачем та відповідачем [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , а також [PERSON] ( відповідачем, батьком [PERSON] ) відсутні. Позивач та члени його сім`ї жодних перешкод у користуванні спірною квартирою вказаним особам не чинили. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , та відповідач [PERSON] у призначене судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ст.ст.128-130 ЦПК України, про причин неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надали, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили, відзив на позов до суду не подали. Виконавчий комітет Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, відповідач у справі, свого представника у судове засідання повторно не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки його представника суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не направив, заяви про розгляд справи без участі його представника до суду не надав, відзив на позов до суду не подав. Представник третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області Сусло Т.І. позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відчуження спірної квартири, в якій зареєстровані діти: [PERSON] та [PERSON] , відбулося за згодою органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, для чого була створена відповідна комісія, яка здійснювала обстеження спірного житлового приміщення та розглядала документи, надані [PERSON] , які підтверджували придбання нею у власність іншого житлового приміщення, розташованого в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, куди вона мала намір переїхати разом з дітьми. [PERSON] також надала довідки, які підтверджували факт реєстрації її дітей у м. Санкт - Петербург Російської Федерації та відвідування її дітьми закладів освіти у вказаному місті. На підставі цих документів комісія встановила, що права дітей [PERSON] та [PERSON] не будуть порушені, а тому органом опіки та піклування було надано дозвіл на продаж житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками 20.04.2022 р. виконавчим комітетом Славутицької міської ради було повторно створено комісію та здійснено обстеження житлового приміщення за вказаною адресою, де не було виявлено ні [PERSON] та її дітей, ні їхніх речей. Після отримання дозволу на продаж вказаної квартири [PERSON] до органу опіки та піклування та служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради не зверталась. Оскільки права дітей [PERSON] та [PERSON] не порушуються, вважає, що позов підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача в особі його представника -адвоката Кебкало Т.М., суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 16 червня 2022 року. Свідок [PERSON] суду показав, що він проживає у котеджі за адресою: [ADDRESS] . З 2019 року по сусідству в котеджі за адресою: [ADDRESS] , з дружиною та двома дітьми проживає [PERSON] . Раніше за цією адресою мешкали [PERSON] та його дружина [PERSON] , а потім їхня дочка [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] та дітьми. У 2003 році [PERSON] виїхав з м. Славутич на постійне проживання до своєї батьківщини - м. Казань Республіки Татарстан Російської Федерації, де працював у Казанському державному університеті. У 2012 році [PERSON] приїжджав до м. Славутич на похорон своєї дружини [PERSON] . У 2016 році [PERSON] останній раз приїжджав до свої онуків та тоді під час розмови повідомив йому, що не збирається повертатися до м.Славутич. [PERSON] також не проживає у вказаній квартирі з 2016 року. Спочатку її чоловік виїхав за кордон на роботу, а потім і вона поїхала з дітьми. Починаючи з 2018 року [PERSON] та її діти за вказаною адресою не проживають, де вони мешкають на даний час йому не відомо, їхніх та [PERSON] речей в квартирі позивача немає. Свідок [PERSON] суду показав, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідом позивача, який з 2019 року мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною та двома дітьми. Раніше там проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] , яка померла, а потім їхня дочка [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їхні діти. В 2002- 2004 роках [PERSON] розлучився з дружиною [PERSON] та виїхав на постійне проживання до м. Казань Республіки Татарстан Російської Федерації, де працює професором в Казанському державному університеті. У 2016 році [PERSON] останній раз приїжджав до м.Славутич в гості до своїх онуків та казав йому, що не збирається залишатися у м.Славутич та хоче, щоб уся їхня родила проживала в м. Санкт-Петербург, де також мешкає його син. Сімейне життя у [PERSON] та [PERSON] також не склалося, спочатку він виїхав за кордон в Об`єднані Арабські Емірати, а потім туди поїхала [PERSON] , яка збиралась там працювати. Вона спочатку здавала в оренду квартиру, а сама мешкала з дітьми десь у Чернігівському кварталі м.Славутича, але потім з дітьми виїхала до м. Санкт-Петербург Російської Федерації. Останній раз у м.Славутич він бачив її у 2020 році, коли був присутнім під час передачі [PERSON] коштів за квартиру, яку останній в неї придбав. Речей [PERSON] , її дітей та [PERSON] в квартирі [PERSON] немає. Заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , належала на праві власності на підставі таких документів: 1/3 частка у праві власності на квартиру - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.11.1994 р. ВП «Чорнобильська АЕС» згідно з розпорядженням (наказом) №801-пр., зареєстрованим Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1995 року у реєстровій книзі 57-09-25/2 за номером 219/2. Право власності на квартиру було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 березня 2003 року за реєстраційним номером 1147139; 2/3 частки у праві власності на квартиру - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 березня 2013 року за реєстровим номером 237 Славутицькою міською державною нотаріальною конторою Київської області. Право власності на зазначені 2/3 частки квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 329350, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 20553932115, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 22.11.1994 р.; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.03.2013 р., витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності №1171879 від 13.03.2013 р. та № 42857570 від 27.08.2015 р.; Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 213508051 від 23.06.2020 р., копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 89-94). Крім того, відповідачу [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , належала земельна ділянка площею 0,0612 га, з кадастровим номером: 3211500000:00:003:0041, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: землі житлової забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яку вона отримала у власність на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.08.2015 р., укладеного між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою), посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Малашенко О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1138 ( а.с. 83-84). 09 вересня 2020 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі-договір), відповідно до якого продавець зобов`язалася передати, а покупець зобов`язався прийняти у власність квартиру за номером [ADDRESS] , та сплатити за неї обговорену грошову суму покупцю. Договір посвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Хусалімовою Л.В. (а. с. 15-16). Як вбачається з п.7 договору, покупець свідчить, що купівля квартири та укладення цього договору здійснюється за згодою його дружини [PERSON] , що підтверджується її заявою, справжність підпису в якій засвідчено 09 вересня 2020 року за реєстровим номером 706 приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. Згідно з пунктом 9 договору сторони домовились, зокрема, про те, що продавець зобов`язується зняти з реєстраційного обліку по квартирі усіх осіб, що в ній зареєстровані, не пізніше 08 березня 2021 року. Квартира буде повністю звільнена продавцем від належних йому речей для безперешкодного користування нею покупцем, а також покупцю буде передано повний комплект ключів від квартири не пізніше 08 березня 2021 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223345223 від 09.09.2020 р. чотирикімнатна квартира загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 46,9 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності з часткою 1 за [PERSON] , позивачем у справі (а. с. 17). Крім того, 09 вересня 2020 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклади договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0612 га, з кадастровим номером: 3211500000:00:003:0041, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої: землі житлової забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згоду на укладення якого надавала дружина покупця [PERSON] , про що зазначено у п.4.2 вказаного договору (а.с.202-204). Право приватної власності з часткою 1 на вказану земельну ділянку [PERSON] підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223425976 від 10.09.2020 р. ( а.с.205). Як вбачається з п. 6 договору купівлі- продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р., продавець свідчить, що на момент укладення договору право користування квартирою, що є предметом цього договору, мають неповнолітні та малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дозвіл на укладення цього договору купівлі - продажу надано органом опіки та піклування (рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 29.07.2020 р. за № 294 зі змінами від 20.08.2020 р. за № 326). Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області 15 лютого 2019 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою, а [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , відповідача у справі, яка діє в своїх інтересах та інтересах її дітей (а.с.206, 207). Згідно з рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 29.07.2020 р. № 294 зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 20.08.2020 р. № 326, копії яких долучені до матеріалів справи, виконавчий комітет міської ради вирішив: надати дозвіл [PERSON] на укладання та підписання договору купівлі - продажу (продажу) та [PERSON] на укладання та підписання договору купівлі-продажу (купівлі) квартири на своє ім`я за адресою: [ADDRESS] , а також [PERSON] на укладання та підписання договору купівлі-продажу ( продажу) та [PERSON] на укладання договору купівлі-продажу (купівлі) земельної ділянки на своє ім`я, розташованої за адресою: [ADDRESS] , право користування якими мають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . При цьому житлові права дітей [PERSON] та [PERSON] не порушуються. Мати [PERSON] є власницею житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Діти разом з матір`ю проживають і навчаються у м. Санкт-Петербург, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-14). Як вбачається з пояснень представника позивача - адвоката Кебкало Т.М., наданих у судовому засіданні, [PERSON] , третя особа у справі, є дружиною позивача, а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дітьми позивача та третьої особи [PERSON] . Позивач та його діти були зареєстровані у спірній квартирі за згодою відповідача [PERSON] ще у 2019 році до її відчуження позивачу, який на той час орендував це житло для проживання із своєю сім`єю у [PERSON] . Дружина позивача [PERSON] зареєструвалась у цій квартирі вже після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 19 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 жовтня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 129. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ( а.с. 102). З паспорта [PERSON] серії [NUMBER] від 01.06.2004 р., копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що в особливих відмітках зазначені діти позивача: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с.8-12). Відповідно до п. 10 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 року у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 19 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 18.10.2019 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 30.07.1994 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 09.01.2001 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 29.09.2006 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 04.04.2014 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 18.10.2019 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 18.10.2019 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 15.09.2020 р. ( а.с.18). 30 червня 2021 року позивач звертався до Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , проте органом реєстрації йому було відмовлено у знятті її з реєстрації місця проживання згідно з абзацом 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, оскільки за адресою власника житла зареєстровані діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які не є співвласниками житла. На підтвердження вказаних обставин позивачем в особі його представника- адвоката Кебкало Т.М. до позовної заяви додано заяву про зняття з реєстрації місця проживання від 30.06.2021 р. (а.с.19). Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, реєстрація відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , та відповідача [PERSON] створює перешкоди в здійсненні позивачем прав власника житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки, не маючи з вказаними відповідачами будь-яких домовленостей щодо подальшого користування даним житловим приміщенням, позивач сплачує комунальні послуги, які нараховуються і на цих осіб, що створює йому додаткові незручності. Так, між Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради ( виконавцем) та [PERSON] ( споживачем) укладено договір про надання послуг з вивезення відходів №267 від 27.01.2021 р., відповідно до якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з вивезення побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням кількості суб`єктів користування послугами відповідно до кількості зареєстрованих осіб - вісім осіб, а споживач оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з вивезення відходів ( а.с.165). Крім того, між Комунальним підприємством «Славутич-Водоканал» Славутицької міської ради ( виконавцем) та [PERSON] , який є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ( споживачем) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення ( з використанням внутрішньобудинкових систем) № 463-21 від 27.01.2021 р., відповідно до якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води ( з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором, з урахуванням кількості суб`єктів користування послугами - вісім осіб ( а.с.166). Як видно із квитанції інтернет-банкінгу АТ «ПРАВЕКС БАНК» № 871493 від 19.12.2020 р. на суму 1600 гривень, копія якої долучена до матеріалів справи, позивач сплачує послуги за електроенергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] ( а.с.167). Відповідно до акту від 28.07.2021 р., складеного [PERSON] , мешканцем кв. [ADDRESS] , та [PERSON] , мешканцем кв. [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . не проживають за місцем реєстрації більше року (а.с.20). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу частки квартири № 78 АБ 7885257 від 29.10.2020 р., укладеного у м. Санкт -Петербург Російської Федерації між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , (покупцем), посвідченого нотаріусом нотаріального округу м.Санкт-Петербург, зареєстрованого в реєстрі за №78/38-н/78-2019-9-209, покупець (відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] ) придбала в продавця 133/1000 частки квартири у спільній частковій власності з належних продавцю на праві спільної часткової власності 370/1000 часток квартири з кадастровим номером 78:31:0001702:3201, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа квартири, долі якої відчужені, становить 143,3 кв. м (а.с.95-96). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію місця перебування від 24.10.2019 р., виданого органом реєстраційного обліку Красносельського району м.Санкт-Петербург Російської Федерації, місце перебування [PERSON] , 2006 року народження, місце народження: м.Славутич Київської області, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , на строк з 24.10.2019 р. по 24.10.2020 р. (а.с.87). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію місця проживання №636 від 23.07.2014 р., виданого органом реєстраційного обліку ТП №1 відділу УФМС Росії по Санкт-Петербургу і Леніградській області в Красносельському районі м.Санкт-Петербург Російської Федерації, [PERSON] , 2014 року народження, місце народження: м.Славутич Київської області, зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 88). Як вбачається з копії довідки № 81 від 03.03.2020 р., виданої Державною бюджетною загальноосвітньою установою ліцеєм №590 Красносельського району м. Санкт - Петербургу Російської Федерації, [PERSON] навчається в ліцеї № 590 м. Санкт - Петербургу в 7-в класі за денною (очною) формою навчання на підставі наказу про зарахування від 15.04.2019 р. № 1д/2. Передбачувана дата закінчення навчання 2024 рік (а.с.85). Згідно з копією довідки №37 від 28.02.2020 р., виданою Державною бюджетною дошкільною загальноосвітньою установою дитячим садком № 64 комбінованого виду Красносельського району м. Санкт - Петербургу Російської Федерації, [PERSON] , [INFO] , являється вихованцем дошкільної загальноосвітньої установи дитячий садок № 64 комбінованого виду Красносельського району м. Санкт - Петербургу з 13.11.2019 р., наказ від 12.11.2019 р. № 78-В, по теперішній час ( а.с.86). Відповідно до інформації, наданої адвокату Кебкало Т.М. на №49 від 20.05.2022 р. Управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області за № 01-19/296 від 20.05.2022 р., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з вересня 2020 року по теперішній час у закладах освіти м.Славутича не навчалися та не навчаються ( а.с.164). З акту обстеження умов проживання № 01-22/10 від 20.04.2022 р. у квартирі [ADDRESS] , де зареєстровані: [PERSON] (позивач) [PERSON] (дружина позивача), [PERSON] ( син позивача), [PERSON] (син позивача), [PERSON] ( відповідач), [PERSON] ( дочка відповідачки), [PERSON] ( син відповідачки), [PERSON] ( батько відповідачки), встановлено, що на момент обстеження за цією адресою мешкає [PERSON] разом із своєю родиною: дружиною [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та її дочки і сина у житловому приміщенні не було. Речі особистого вжитку дітей та матері у квартирі відсутні, на підставі даних фактів членами комісії встановлено, що за даною адресою [PERSON] разом з дітьми не проживають. Порушень житлових прав дітей [PERSON] не виявлено. Зі слів [PERSON] жінка та її діти виїхали з житла до Російської Федерації ще до моменту укладення та підписання договору купівлі-продажу (продажу) житлового приміщення, але так до цього часу не знялися з реєстраційного обліку (а.с. 81-82). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (стаття 7 ЖК УРСР). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( частина перша статті 321 ЦК України). За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з частиною першою статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За змістом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як зазначено у частині першій статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За правилом частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що член сім`ї власника житла має право на користування цим житлом, якщо проживає разом з власником. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений і в інших випадках, встановлених законом. Право власності припиняється в результаті відчуження власником майна (стаття 346 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб (у тому числі й членів сім`ї попереднього власника), щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло. Крім того, при вирішенні спору, який також стосується прав та інтересів дітей, суд враховує таке. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до пункту першого статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо їх майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку , квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Як передбачено у частинах четвертій, п`ятій та шостій статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. З рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №106 від 22.04.2022 р., вбачається, що виконавчий комітет міської ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо визнання [PERSON] та її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , і надати його до Славутицького міського суду Київської області ( а.с.79). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо визнання [PERSON] та її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , беручи до уваги той факт, що [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; у 2020 році жінка здійснила відчуження даного житлового приміщення, на підставі наданих документів про реєстрацію та проживання разом з дітьми у Російській Федерації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області підтримує позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а. с. 79-80). Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Таким чином, для реалізації повноважень власника житла [PERSON] , зокрема щодо проживання у ньому з дружиною та дітьми, позивач має право вимагати від відповідачів усунення порушення свого права у визначений ним спосіб. Водночас, право [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] , а також її батька [PERSON] , як члена її сім`ї на користування належним позивачу житлом можна обмежити лише у випадку, коли таке втручання у право на повагу до житла буде законним і пропорційним поставленій меті. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria). У рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Аналізуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що втрата права користування житлом буде оцінена на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. На вказані висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті І Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, звертають увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі №447/455/17 та Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року у справі №658/1046/19. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання відповідачів утратившими право користування житлом у контексті пропорційності такого заходу, суд враховує наступні обставини, які встановлені в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , втратила право приватної власності на житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, на якій вона розташована за адресою: [ADDRESS] , а позивач набув у приватну власність вказані квартиру та земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р. та земельної ділянки від 09.09.2020 р., посвідчених приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованих в реєстрі за №708 та № 710 відповідно. Вказані об`єкти нерухомості набуті позивачем у приватну власність під час шлюбу з [PERSON] , третьою особою у справі, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , яка надавала письмову згоду на їх укладення позивачем. Відчуження відповідачем [PERSON] та придбання позивачем [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки, на якій вона розташована, відбулося за згодою органу опіки та піклування відповідно до рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області №294 від 29.07.2020 р. При цьому відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , в договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2020 р., укладеного з позивачем, зобов`язалася зняти з реєстраційного обліку по квартирі всіх осіб, що в ній зареєстровані, не пізніше 08 березня 2021 року. На момент відчуження вказаної квартири та станом на час розгляду даної справи в суді, крім позивача, його дружини та їх малолітніх дітей, зареєстровані, проте не проживають понад один рік [PERSON] , її діти [PERSON] та [PERSON] та її батько [PERSON] , які не мають родинних зв`язків з позивачем та не є і не були членами його сім`ї. При цьому відповідач [PERSON] та її діти вже не проживали у вказаній квартирі за два роки до її відчуження позивачу, який орендував її в [PERSON] для проживання із своєю сім`єю у 2019 році, до того як придбав у власність. Речі її та дітей у спірній квартирі відсутні, остання разом з дітьми виїхала проживати за кордон, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] та зазначено в акті обстеження умов проживання № 01-22/10 від 20.04.2022 р. [PERSON] має інше житло, оскільки за договором купівлі-продажу частки квартири № 78 АБ 7885257 від 29.10.2020 р., придбала 133/1000 частки квартири у спільній частковій власності з належних продавцю на праві спільної часткової власності 370/1000 часток квартири з кадастровим 78:31:0001702:3201, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у цьому договорі зазначено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстроване місце перебування її дочки [PERSON] , [INFO] , та місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію місця перебування від 24.10.2019 р., виданого органом реєстраційного обліку Красносельського району м.Санкт-Петербург Російської Федерації, та копією свідоцтва про реєстрацію місця проживання №636 від 23.07.2014 р., виданого органом реєстраційного обліку ТП №1 відділу УФМС Росії по Санкт-Петербургу і Леніградській області в Красносельському районі м.Санкт-Петербург Російської Федерації, відповідно. Місцем відвідування навчальних закладів дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є саме м.Санкт-Петербург Російської Федерації, де зареєстрована і проживає їх мати [PERSON] , а не м.Славутич Київської області, Україна, де знаходиться спірне житло. Вказані обставини підтверджені: копією довідки № 81 від 03.03.2020 р., виданою Державною бюджетною загальноосвітньою установою ліцеєм №590 Красносельського району м. Санкт - Петербургу Російської Федерації, копією довідки №37 від 28.02.2020 р., виданою Державною бюджетною дошкільною загальноосвітньою установою дитячим садком № 64 комбінованого виду Красносельського району м. Санкт - Петербургу Російської Федерації та інформацією Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області за № 01-19/296 від 20.05.2022 р. Відповідач [PERSON] , батько [PERSON] ( відповідача, яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] ) не проживає у спірній квартирі з 2002-2004 років, оскільки виїхав на проживання до м.Казань Республіки Татарстан Російської Федерації, де працює професором в Казанському державному університеті, та повертатися до м. Славутич не збирається, останній раз приїздив до м.Славутич у 2016 році з метою відвідати онуків, його речі у спірній квартирі відсутні. Дані обставини встановлені з показань свідків [PERSON] та [PERSON] . Позивач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, які йому надаються за місцем знаходження спірної квартири з урахуванням всіх зареєстрованих у ній осіб, тобто і відповідача [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] , а також відповідача [PERSON] , що збільшує його витрати на утримання квартири. Таким чином, порушені реєстрацією відповідача [PERSON] , її дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] та відповідача [PERSON] , які обрали собі інше місце проживання, права позивача на вільне володіння, користування чи розпорядження спірним майном як власника цього житла підлягають захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, позовні вимоги в цій частині відповідають принципу пропорційності у розумінні положень ст.8 Конвенції з огляду на те, що передбачені законом, оскільки відчуження спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , колишнім власником [PERSON] призвело до припинення її права власності на вказану квартиру, а тому і на припинення права користування нею членів її сім`ї: дітей [PERSON] , [PERSON] та батька [PERSON] , будь-яких домовленості щодо визначення порядку користування вказаним житловим приміщенням між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] не було. Відповідач [PERSON] має інше житло, яке може використовуватися для проживання її дітей, крім того, реєстрація [PERSON] та її дітей за однією адресою: [ADDRESS] , свідчить про обрання нею іншого постійного місця проживання для себе та своїх дітей, а той факт, що [PERSON] не проживає у спірному житлі з 2002-2004 років, виїхавши до м.Казань Республіки Татарстан Російської Федерації, де працює в Казанському державному університеті, свідчить про те, що він вже давно втратив інтерес до свого зареєстрованого місця проживання в Україні і не збирається повертатися, обравши собі інше місце проживання. Тому визнання відповідачів [PERSON] , її дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] особами, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , не будуть свідчити про втрату ними житла взагалі і будуть захищати права власника цього приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідачів» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Таким чином, інтереси [PERSON] як власника житла, переважають інтереси відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , та відповідача [PERSON] , в яких припинилися правові підстави користування належною позивачу квартирою у зв`язку з припиненням в [PERSON] права власності на спірну квартиру та як наслідок припинення обставини, яка стала підставою для встановлення сервітуту для них. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання [PERSON] , [INFO] , її дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , особами, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , слід визнати обґрунтованими і задовольнити. За правилом частини першої статті 7 цього Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з аналізу вказаної норми вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм закону, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою для зняття осіб з реєстрації, тому вимоги в частині зобов`язання Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , її дітей: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та її батька [PERSON] , [INFO] , задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Відповідно до пункту шостого частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача-адвокатом Кебкало Т.М. до суду подано заяву, в якій вона просила не стягувати з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням викладеного, судовий збір, який за результатами розгляду справи підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: partial