Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що він народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Він навчається в Київському вищому професійному училищі будівництва і архітектури з 01 вересня 2021 року по даний час за спеціальністю радіомеханік з обслуговування та ремонту радіотелевізійної апаратури. Починаючи з 2010 року і до моменту вступу до Київського вищого професійного училища, він проживав у своїх родичів [PERSON] та [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] . Батько [PERSON] та мати [PERSON] передали його на виховання [PERSON] та [PERSON] , а самі почали вести аморальний спосіб життя. Протягом останніх 12 років його батько [PERSON] пиячить та веде аморальний спосіб життя, не працює. Відповідач не піклується про нього як дитину, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується із ним, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ніколи не відвідував ні дитячі садки, на навчальні заклади, не цікавився його навчанням та розвитком, як його дитини. Він ніколи не вітав його з днем народження та не дарував подарунки. Увесь цей час відповідач проявляв байдужість та не бажання приймати участь у його вихованні та житті. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно нього [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав. Просить суд їх задовольнити. Представник позивача адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №116 від 30.05.2022 заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№2706 від 01.06.2022, в якій просить суд про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Кіфа А.В. не заперечує з приводу задоволення позову. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до цього правовідносини: З показів свідків [PERSON] та [PERSON] даних ними у судовому засіданні судом встановлено, що відповідач як батько з п`яти років сина усунувся від його виховання та забезпечення, а також розвитку. Не цікавиться взагалі інтересами дитини, зловживає алкогольними напоями. Тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Із наданих письмових доказів - із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] в с.Русава Ямпільського району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З копії характеристики [PERSON] , як учня Київського вищого професійного училища будівництва і архітектури встановлено, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання. Однак, зазначено, що батьки [PERSON] не приймають участі у житті свого сина, не відвідують батьківські збори, не цікавляться успіхами навчання та фінансово не підтримують (а.с.10). З акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає. Навчається в м.Ірпінь та проживає в гуртожитку (а.с.11). З акту обстеження житлово-побутових умов №104 встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . [PERSON] часто зловживає спиртними напоями, батьківські обов`язки належним чином не виконує, офіційно не працевлаштований (а.с.12). З висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] встановлено, що служба у справах дітей Ямпільської міської ради, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітньої дитини, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить не надання будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявом інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками, розвиваючими матеріалами та засобами, відвідування шкільних та позашкільних програм сина, відвідування місця навчання сина у вищому закладі освіти, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, у той же час відповідачем не приймається будь-яких дій (навіть мізерних) щодо забезпечення та виховання сина. Суд приймає до уваги те, що будь-яких дій щодо інтересу своєї дитини, його розвитку чи забезпечення, відповідачем не приймається. Що є неприпустимим у демократичному суспільстві. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання в її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його долею, участі в його вихованні та розвитку не приймає, матеріально йому не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, тому суд приходить до висновку, що він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позов пред`явлено до суду 04 травня 2022 року за вхід.№2239, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 04 травня 2022 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, то суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1984 гривні 80 копійок (992,4 грн.х2).

Outcome: approved