Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

[PERSON] 10.11.2021 звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31.05.2003 він зарахований на квартирний облік у загальній черзі у Севастопольскому гарнізоні (Автономної Республіки Крим). Під час анексії Автономної Республіки Крим та м.Севастополя наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України від 08.04.2014 №208 він був призначений на посаду до військової частини [NUMBER], де проходить службу і по теперішній час. Житловою комісією військової частини [NUMBER] 30.04.2014 був зарахований на облік для поліпшення житлових умов у Кіровоградському гарнізоні з 31.05.2003. У жовтні 2015 року йому було надане службове житло, де він з 26.12.2016 зареструвався. Ордер на таке житло йому не видавався. У зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій з 26.08.2015 його зараховано до першочергової черги з одержання жилих приміщень для постійного проживання у Кіровоградському гарнізоні. З 22.07.2016 він набув право на отримання постійного житла, на час подання позову має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER], оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, його зі складом сім`ї одна особа знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. На підставі даного рішення командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1247 від 19.07.2021, яким позивачазі складом сім`ї одна особа знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Рішення житлової комісії прийняте з посиланням на забезпеченість позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626, а також відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Позивач вважає вказані рішення незаконними, оскільки він постійним житлом не забезпечувався, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення, не виплачувалася, підстави для зняття його з квартирного обліку не передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081. Також житловою комісією проігноровано факт, що Кіровоградським окружним адміністративним судом 18.05.2021 відкрито провадження за його позовом до військової частини [NUMBER] про визнання протиправними дій житлової комісії щодо прийняття протоколу від 08.02.2021 №3 в частині відмови у виплаті грошової компенсація за належне для отримання жиле приміщення, та незважаючи на такий судовий спір його було знято з квартирного обліку. Також він позбавлений можливості приватизувати квартиру, у якій він проживає, оскільки ця квартира перебуває у віданні Міністерства оборони України, знаходиться на території військового містечка, ордер на заселення у зазначене приміщення йому не видавався. Крім того вказує, що визнання його житловою комісією таким, що забезпечений житлом, є фактом непрямої дискримінації, оскільки протягом останніх років об`єднаною житловою комісією Кіровоградського гарнізону здійснювався розподіл квартир та грошової компенсації поза чергою, за підставу у отриманні квартири чи компенсації бралися різноманітні умови, не закріплені чинним законодавством України. Тому у позивача виникає підозра, що особи, які отримували грошову компенсацію або квартири, мали певні домовленості з відповідними посадовими особами, які у цьому сприяли. На думку позивача, в цьому випадку не виключається також можливість грошових подарунків, презентів, знаків подяки зі сторони осіб, перебуваючи у черзі на отримання постійного житла, що також вказує на корупційні діяння з боку членів житлової комісії військової частини [NUMBER]. Також позивач вважає, що відповідач, а саме Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] (житлової комісії військової частини) своїм рішенням про зняття його з квартирного обліку свідомо йде на порушення зобов`язань щодо забезпечення відповідно до законодавства належних умов для проходження ним військової служби на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України, і тим самим порушує чітко визначені умови укладеного ним контракту. За викладених обставин, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив визнати протиправними дії житлової комісії військової частини [NUMBER] та командира військової частини [NUMBER] щодо зняття його з квартирного обліку; визнати факт непрямої дискримінації з боку військової частини [NUMBER] відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»; визнати факт порушення військовою частиною [NUMBER] умов контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, визначеного Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008; скасувати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER],оформлене протоколом №12 від 16.07.2021, та наказ командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021, в частинізняття його зі складом сім`ї одна особа з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, а також зобов`язати військову частину [NUMBER] в особі її житлової комісії поновити його зі складом сім`ї одна особа на такому обліку. Представником відповідача 18.01.2022 подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржуване позивачем рішення житлової комісії прийнято з посиланням на лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Зазначений лист повністю відповідає низці нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері забезпечення військовослужбовців службовими жилими приміщеннями, а також роз`яснює, що житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне військовослужбовцям для отримання жиле приміщення, надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби. На сьогоднішній день житловий фонд військового містечка №3 перебуває у державній власності в особі МОУ та в оперативному управлінні квартирно-експлуатаційного відділу м.Кропивницький, складається з одного гуртожитку на 11 кімнат та 17 житлових будинків на 173 квартири, з яких лише 19 квартирам рішенням органів виконавчої влади надано статус житлового житла, у зв`язку з чим житловий фонд містечка №3, в якому не визначено статус службового житла, відноситься до категорії житла, що надається для постійного користування і може бути приватизоване у встановленому порядку. Тобто, питання щодо забезпечення постійним житлом військослужбовців запасу - мешканців військового містечка №3, які зареєстровані та проживають у квартирах, що відповідають санітарно-технічним нормам, слід вирішувати шляхом реалізації права громадян в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також зазначеним листом встановлено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так, позивач зі складом сім`ї одна особа зареєстрований та проживає в квартирі, що відноситься до фонду житлового містечка №3. Зазначена квартира має одну кімнату загальною площею 30,00 м?, житлова площа складає 16,3 м?, у зв`язку з чим зазначене житло повністю відповідає санітарно-технічним вимогам відповідно до постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626. Крім того, розмір житлової площі на фактично проживаючих осіб є більшим на 8,5 м?. Квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована. Оскільки позивач забезпечувався житлом для постійного користування, проживання за рахунок Міністерства оборони України, яка відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, тому оскаржувані рішення житлової комісії та наказ командира військової частини [NUMBER] відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач 24.01.2022 подав суду відповідь на відзив, у якому наполягав на задоволенні позовних вимог та повторно наголошував на незабезпеченні його постійним житлом та незаконному знятті з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак неодноразово подавала суду заяви про неможливість вступу у справу на стороні позивача у зв`язку з відсутністю повноважень, оскільки завідувач сектора з питань запобігання та виявлення корупції апарату Кіровоградської обласної державної адміністрації не є уповноваженою особою та не підпорядковується Національному агентству з питань запобігання корупції. Сектор функціонує як окремий структурний підрозділ у складі апарату Кіровоградської обласної державної адміністрації, підпорядковується лише голові обласної державної адміністрації, не має статусу юридичної особи публічного права та не є територіальним підрозділом Національного агентства. До повноважень сектора належать питання захисту викривачів, які перебувають у трудових відносинах з обласною державною адміністрацією та повідомили голові чи сектору про можливі корупційні правопорушення, правопорушення, пов`язані з корупцією, інші порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», скоєні працівниками обласної державної адміністрації. В даному випадку, позивач не може вважатися викривачем для обласної державної адміністрації, оскільки він заявляє про можливі факти корупції не в обласній державній адміністрації, а у військовій частині [NUMBER]. Відповідно до ч.2 ст.53 ЦПК України Національне агентство з питань запобігання корупції може бути залучено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Оскільки позивач заявляє про можливі факти корупції за місцем своєї роботи у військовій частині [NUMBER], сектор з питань запобігання та виявлення корупції апарату Кіровоградської обласної державної адміністрації не підпорядковується Національному агентству з питань запобігання корупції, тому завідувач цього сектору [PERSON] не можу бути залучена до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні позивача. Правом на залучення представника Національного агентства з питань запобігання корупції позивач не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що з 22.07.1996 позивач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та згідно з витягом з послужного списку на час подання позову має загальну вислугу понад 20 років. Також позивач є учасником бойових дій, що підтверджуєтьмя посвідченням серії [NUMBER] від 14.08.2015. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №1 від 31.05.2003 позивача складом сім`ї одна особа зараховано на квартирний облік у загальній чергі у Севастопольському гарнізоні при військовій частині [NUMBER] з 31.05.2003. Згідно з рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 30.04.2014,яке оформлене протоколом №4 (п.5), позивача зараховано на облік для поліпшення житлових умов у Кіровоградському гарнізоні складом сім`ї одна особа з 31.05.2003. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №8 від 26.08.2015 позивача складом сім`ї одна особа зараховано на облік осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень у Кіровоградському гарнізоні. Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 15.10.2015 №11, позивачу складом сім`ї одна особа надано вивільнене житло за адресою: [ADDRESS] , згідно зі списком на одержання службового житла військової частини [NUMBER]. Позивач 09.03.2017 уклав новий контракт з Міністерством оборони України строком на 5 років про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, який набрав чинності 24.06.2017, що також підтверджується витягом з наказу начальника Озброєння Збройних Сил України №17 від 13.06.2017. Як вбачається з матеріалів справи, з 26.12.2016 і по теперішній час позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира розташована в будинку, який знаходиться на території військової частини [NUMBER], та перебуває у віданні Міністерства оборони України. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 16.07.2021,яке оформлене протоколом №12 (п.12), позивача складом сім`ї одна особа знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. На підставі даного рішення житлової комісії командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1247 від 19.07.2021 (п.9), яким у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, позивачаскладом сім`ї одна особа знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. За період військової служби позивач постійним житлом не забезпечувався, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення, не виплачувалася, право на безоплатну приватизацію житла не використано. Як визначено статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз.1, 4 ч.1 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава абезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Згідно з п.10 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які проходили військову службу на територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими, та продовжують службу у військових формуваннях України, а також члени їх сімей, які проживають разом із ними, отримали статус внутрішньо переміщених осіб і відповідно до вимог цієї статті забезпечені службовими жилими приміщеннями або їм надано жилі приміщення для постійного проживання на таких територіях, або які мають у приватній власності жилі приміщення, розташовані на таких територіях, якщо право власності на них набуте відповідно до законів України, та які прибули на іншу територію України, забезпечуються жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення за письмовою згодою зазначених осіб та повнолітніх членів їх сімей, посвідченою нотаріально. Відмова від права власності на жиле приміщення, розташоване на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що перебуває у приватній власності таких категорій осіб, здійснюється в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, які на дату початку тимчасової окупації вказаних територій, визначену законодавством, перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються жилими приміщеннями з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання приписів вищевказаної статті закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081). Згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, крім випадків, передбачених п.30 Порядку №1081. Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому вказаний пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках. Відповідно до п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі - Інструкція №380) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.6 розділу І Інструкції №380 військовослужбовці та члени їх сімей до одержання ними жилого приміщення для постійного проживання мають право зареєструватися у військовій частині за її місцезнаходженням. Військовослужбовці та члени їх сімей у разі забезпечення службовими жилими приміщеннями реєструють своє місце проживання за адресою розташування цього житла. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, як військовослужбовець, має вислугу понад 20 років, є учасником бойових дій, перебував на квартирному обліку у загальній черзі з 31.05.2003, а з 26.08.2015 на обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Був знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER],оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, та виданим на підставі цього рішення наказом командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021. При цьому, за час перебування на військовій службі, позивач не реалізував своє право на отримання житла, передбачене ч.1 ст.12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку відсутні, а право позивача на отримання житла, гарантоване державою, є порушеним. Суд відзначає, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу державою було гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства оборони України. Доводи представника відповідача щодо правомірності зняття позивача з квартирного обліку судом відхиляються з наступних підстав. Так, представник відповідача вказує, що позивач забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, яке відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, що і стало підставою для зняття позивача з обліку відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Крім того, представник відповідача з урахуванням цього листа-роз`яснення, посилається на те, що квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована, і це дає підстави стверджувати, що позивач забезпечений житлом. Разом з цим суд констатує, що згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права. Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Оскільки зазначений вище лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240 не є нормативно-правовим актом, обставини, викладені в такому листі та які стали підставою для видання оскаржуваних рішення та наказу, повністю суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, Закону України ««Про приватизацію державного житлового фонду» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також іншим нормативно-правовим актам, виданим на виконання цих норм Закону, тому вказані у цьому листі роз`яснення не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору. Крім того, згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Суд зазначає, що обов`язок держави перед згаданою категорією військовослужбовців виконується та припиняється саме фактом надання постійного житла (чи грошової компенсації за нього), а не формальним правом на приватизацію такого житла. При цьому, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко визначено, що жилі приміщення для постійного проживання або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Згідно зі ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Всі умови, які відповідають нормам законодавства для отримання житла за загальною та першочерговою чергами позивачем дотримано, і, як зазначалось вище, позивача поставлено на квартирний облік у загальній та першочерговій чергах. З 2016 позивач зареєстрований та мешкає у квартирі, яка відноситься до фонду житлового містечка військовій частині [NUMBER], заселений у вказану квартиру у зв`язку з проходженням військової служби. Як вказано у відзиві на позовну заяву, квартира не є службовим житловим приміщенням, а підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована відповідно до встановленого порядку. Попри те, що ця квартира надана позивачу як службове житло, відповідачем не доведено, що вказане житлове приміщення було виключено з числа службового після надання його позивачу. Позивачу не видавався ні спеціальний ордер на службове жиле приміщення, ні ордер на постійну житлову площу. З огляду на те, що квартира підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування, вона може бути приватизована, однак відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» це є правом громадянина, а не його обов`язком. Як встановлено судом, позивач правом на приватизацію вищевказаної квартири не скористався і такого бажання не виявляв, тому відсутні підстави вважати, що маючи право на приватизацію, особа забезпечна житлом. Крім того, згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Таким чином, відсутність відповідного рішення органу приватизації дає підстави вважати, що позивач не забезпечений житлом. Також, відповідно до Порядку №1081, на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі. Аналогічні положення також закріплені і в Інструкції №380, згідно з якою затверджений список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Як встановлено судом, рішення про надання житла позивачу не ухвалювалося, ордер на постійну житлову площу для вселення в надане житлове приміщення йому не видавався, а відтак житловою площею позивач не забезпечений. Суд зазначає, що Порядком №1081 передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. В ході судового розгляду справи таких обставин не встановлено, тож доводи представника відповідача про забезпечення позивача житловою площею, як підстава зняття з квартирного обліку, є незаконними. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що фактично забезпечення житловою площею позивача не відбулося, представником відповідача відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надано і таких в судовому засіданні не здобуто. Оскільки при зарахуванні позивача на квартирний облік на отримання житла та перебування його на квартирному обліку порушень позивачем допущено не було, під час проходження військової служби він перебував на обліку для поліпшення житлових умов як у загальній чергі, так і у першочерговій, календарна вислуга років у Збройних Силах України становить понад 20 років, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, тому суд дійшов висновку про протиправність дій житлової комісії щодо зняття позивача з квартирного обліку та про наявність правових підстав для скасування рішення житлової комісії військової частини [NUMBER],оформлене протоколом №12 від 16.07.2021, та наказу командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021, в частинізняття позивача зі складом сім`ї одна особа з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, з поновленням позивача зі складом сім`ї одна особа на такому обліку, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з цим, підстав для визнання протиправними дій командира військової частини [NUMBER] щодо зняття позивача з квартирного обліку суд не вбачає, оскільки відповідно до Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі, що в даному випадку і було зроблено командиром військової частини [NUMBER]. Підстави та умови, за яких командир не зобов`язаний затверджувати рішення житлової комісії, законодавством не визначені. При цьому, позовна вимога про визнання протиправними дій командира військової частини А1201щодо зняття позивача з квартирного облікувирішена судом шляхом скасування наказу командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021 в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання факту непрямої дискримінації стосовно позивача з боку житлової комісії військової частини [NUMBER] відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», суд дійшов наступного висновку. Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина. У ст.1 даного Закону надано визначення поняття дискримінації та непрямої дискримінації. Дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено загальну заборону дискримінації, а саме: здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом, а також в судовому засіданні позивач вказував, що визнання його житловою комісією таким, що забезпечений житлом, та відповідно зняття з квартирного обліку є фактом непрямої дискримінації, на що вказує те, що протягом останніх років об`єднаною житловою комісією Кіровоградського гарнізону здійснювався розподіл квартир та грошової компенсації поза чергою та всупереч чинного законодавства України. На думку позивача, особи, які отримували грошову компенсацію або квартири, мали певні домовленості з відповідними посадовими особами житлової комісії військової частини [NUMBER], які у цьому сприяли. Разом з цим, позивач не вказує, за якими саме ознаками (раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними тощо) він зазнав дискримінаційних обмежень у визнанні, реалізації або користуванні своїми правами. Жодних фактичних даних, які б підтверджували, що дискримінація мала місце, позивачем не наведено і зі змісту позовних вимог не вбачається, що його обмежено у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» можна вважати дискримінацією, а також не надано суду належних та допустимих доказів того, що з боку відповідача вчинено стосовно нього дії, які мають ознаки непрямої дискримінації. Факт різного ставлення за однакових умов може слугувати прикладом вибіркового застосування законодавства, проте доводи позивача про те, що об`єднаною житловою комісією Кіровоградського гарнізону розподіл квартир та грошової компенсації іншим військовослужбовцям здійснювався поза чергою та всупереч чинного законодавства України, нічим не підтверджені, окрім власних припущень позивача, докази цьому в матеріалах справи відсутні і таких в судовому засіданні не здобуто. Враховуючи викладені позовні вимоги та докази на їх доведення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання факту непрямої дискримінації стосовно позивача з боку житлової комісії військової частини [NUMBER], оскільки позивачем не надано доказів, що житлова комісія здійснює дискримінацію по відношенню до позивача, як військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку та має потребу в поліпшенні житлових умов, за будь-якими вищевказаними ознаками. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання факту порушення військовою частиною [NUMBER] умов контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, визначеного Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, суд дійшов наступного висновку. На обґрунтування вказаних вимог, позивач зазначає, що відповідач, а саме Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] (житлової комісії військової частини) своїм рішенням про зняття його з квартирного обліку порушив зобов`язання щодо забезпечення відповідно до законодавства належних умов для проходження позивачем військової служби на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України, що є порушенням умов укладеного ним контракту, передбачених абз.1 розділу 2. Як встановлено судом, позивач 09.03.2017 уклав новий контракт з Міністерством оборони України строком на 5 років про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, який набрав чинності 24.06.2017. Абзацем 1 розділу 2 Контракту передбачено, що Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби військовослужбовцем [PERSON] шляхом додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України. Порушенням умов вказаного контракту позивач вважає зняття його з квартирного обліку, що потягло за собою порушення з боку Міністерства оборони України зобов`язань щодо забезпечення належних умов для проходження ним військової служби. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки судовому захисту відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України підлягає лише цивільне право у разі його порушення, невизнання або оспорення способами, встановленими ч.2 ст.16 ЦК України. На час розгляду справи у суду відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині порушені, оскільки даним судовим рішенням встановлені обставини, які підтверджують факт незаконного зняття позивача з квартирного обліку, що стало наслідком його поновлення на такому обліку та у списках обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Крім того суд вважає, що в даному випадку позовні вимоги про визнання факту порушення військовою частиною [NUMBER] умов контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах Українищодо зняття позивача з квартирного обліку є похідними від позовних вимог в частині визнання протиправними дій та скасування рішення житлової комісії та наказу командира військової частини в частині зняття позивача з квартирного обліку. Спосіб захисту внаслідок порушення такого права позивачем не визначено. При цьому суд звертає увагу, що пунктом 7 Контракту визначено, що у разі порушення умов, визначених Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом. Також згідно з п.п.«ж» п.1 ч.5 ст.26 Закону України контракт може бути припиненим (розірваним) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 908 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial