Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 13 481,50 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 01.02.2021 між КП "Теплокомуненерго" міста Монастирище (далі - Підприємство) та споживачем комунальних послуг [PERSON] (далі - [PERSON] або споживач) був укладений договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). Підприємство забезпечує споживача послугами якісно та безперебійно, однак взяті на себе зобов`язання по укладеному договору [PERSON] належним чином не виконує. Оплату спожитих житлово-комунальних послуг в обумовлений договором та законом термін не проводить. Станом на 01.01.2022 споживач заборгував підприємству за спожиті послуги 12 593,77 грн. Борг утворився за період з 01.10.2019 до 31.12.2021. Споживач знає про наявний борг. Спору відносно суми боргу немає. 28.09.2021 та повторно 10.12.2021 споживачу було направлено досудові попередження з вимогою оплатити наявний борг. В добровільному порядку борг не сплачено. Споживач безпідставно ухиляється оплатити його. В м. Монастирище та с. Нове Місто функціонує централізована система теплопостачання. Внутрішньобудинкові системи теплопостачання будинків приєднані до зовнішніх теплових мереж (місцевої (розподільчої) теплової мережі, магістральної) аж до джерела теплової енергії. В будинку по [ADDRESS] діє внутрішньобудинкова централізована система опалення, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі квартири. Позивач здійснював та продовжує надавати послуги з постачання теплової енергії. Споживач зобов`язаний оплатити житлово - комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Право КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище на стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами передбачено ч. 3 ст. 692 ЦК України. Відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. Просить стягнути із [PERSON] на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище, рахунок № [NUMBER] в АТ КБ "Приват Банк" 12 593,77 грн боргу за спожиті житлово - комунальні послуги, 153,45 грн, інфляційних втрат та 734,28 грн 3% річних, а всього 13 481,50 грн та стягнути судові витрати в сумі 2 481,00 грн. 14.06.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої у зв`язку з частковою оплатою боргу в сумі 4600,43 грн просять стягнути з [PERSON] на користь відповідача 7993,34 грн - основного боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, 153,45 грн- інфляційних втрат за час прострочення основного зобов`язання та 734,28 грн- 3% річних від простроченої суми, всього 8881,07 грн Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.03.2022 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у справі з викликом сторін. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.06.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник позивача ДП «Теплокомуненерго» м. Монастирище не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189 від 09.11.2017) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. Закону № 2189 від 09.11.2017, обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача). Споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону № 2189 від 09.11.2017 є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до запиту про місце реєстрації [PERSON] виконавчий комітет Монастирищенської міської ради надав інформацію, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, 01.02.2021 між комунальним підприємством «Теплокомуненерго» м. Монастирище в особі директора Крохмального С.П. (виконавець) та [PERSON] (споживач) було укладено договір № 29081 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточному ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) (далі - договір № 29081) (а.с. 8 - 10). Стаття 156 Житлового кодексу України, встановлює права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) та передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] є власником майна, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте, 01.02.2021 між КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище в особі директора Крохмального С.П. (виконавець) та [PERSON] (як споживачем) було укладено договір № 29081 з індивідуальним споживачем, а тому відповідно до ст. 156 ЖК України [PERSON] зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню квартири та відповідно до Закону № 2189 від 09.11.2017 є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.13 Закону № 2189 від 09.11.2017 договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Як зазначалось вище, 01.02.2021 між КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище в особі директора Крохмального С.П. (виконавець) та [PERSON] (споживач) було укладено договір № 29081 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточному ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) (далі - договір № 29081) (а.с. 8 - 10). Відповідно до п. 1 договору № 29081 виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі і здійснювати обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи, теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу, в строки і на умовах, що визначені цим договором (а.с. 8). Доказів розірвання вищезазначеного договору чи його перегляду суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 01.02.2021 (дати укладення договору) та до 31.12.2021 (дати заборгованості за вимогами позивача) є узгодженими та підлягають до стягнення з відповідача на підставі укладеного договору № 29081. Разом з тим, відповідно до змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з 01.10.2019 до 31.01.2021. Договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточному ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) у період часу з 01.10.2019 до 31.01.2021 матеріали справи не містять. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189 від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, за період з 01.11.2018 до 18.02.2021 споживач [PERSON] не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих нею до укладення договору № 29081. Згідно з ч. 1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 901 ЦК України положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з довідкою № 1358, виданої 08.04.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради, мешканцям багатоквартирних житлових будинків міста Монастирище та села Нового Міста, послуги з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання (послуги з постачання теплової енергії із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) упродовж періоду з березня місяця 2018 по березень місяць, включно, 2021 років надавалися комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище, безперебійно та якісно (а.с. 22). Відповідно до рішення Монастирищенської міської ради № 116 від 25.09.2019 «Про початок опалювального сезону 2019-2020 років» розпочато опалювальний сезон 2019-2020 років житлових і адміністративних будинків, дитячих навчальних закладів та інших установ при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С і нижче протягом трьох діб (а.с. 21). Відповідно до рішення Монастирищенської міської ради № 135 від 24.09.2020 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років» розпочато опалювальний сезон 2020-2021 років житлових і адміністративних будинків, дитячих навчальних закладів та інших установ при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С і нижче протягом трьох діб (а.с. 20). Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 (із змінами) (далі Закон № 2633-IV від 02.06.2005) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону № 2189 від 09.11.2017, ст. 67, 68 Житлового кодексу України передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 2189 від 09.11.2017 відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Виходячи з аналізу вищезазначених норм Закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги якщо вони фактично користувались ними як на виконання умов договору так і отриманих споживачем до укладення відповідного договору. Так, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 01.02.2021 укладено договір № 29081, до укладення даного договору за період часу із 01.10.2019 до 31.01.2021 споживач фактично користувався житлово-комунальними послугами з постачання теплової енергії та обслуговуванням внутрішньобудинкових систем теплопостачання, що підтверджується довідкою № 1358, виданої 08.04.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради про надання за адресою споживача комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище безперебійно та якісно послуг з центалізоваваного постачання теплової енергії. А тому споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, отримані ним до укладення відповідного договору та у період дії договору, якими він фактично користувався. Позиція суду повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020. Рішеннями виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 3 від 21.12.2020, № 127 від 31.08.2020 було встановлено тарифи для потреб населення на теплову енергію, на послугу з централізованого опалення тощо (а.с. 13 - 18). Згідно з ч. 2, 3 ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 38 договору № 29081 споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (а.с. 9 зворотна сторона). Так, судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема, ненадання відповідачу [PERSON] послуг, надання неякісних послуг тощо, судом не встановлено. Однак, відповідач належним чином зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення і технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.10.2019 по 31.12.2021, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в розмірі 7993,34 грн, що підтверджується випискою заборгованості [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка надана позивачем та приймається судом до уваги як належний та допустимий доказ, при цьому, відповідачем зазначений розрахунок заборгованості не оспорений, не спростований, контррозрахунок заборгованості суду не надано (а.с. 6). Позивач 27.09.2021 та повторно 08.12.2021 надіслав відповідачеві досудові попередження з вимогою оплати заборгованість за надані послуги станом на 20.09.2021 в сумі 8 410,26 грн та станом на 01.12.2021 в сумі 9 578,16 грн, відповідно ( а.с. 11 - 12). Відповідно до наданого позивачем витягу з реєстру банку заборгованість за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] частково оплачена 02.05.2022 та 24.05.2022 (а.с. 76). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу у розмірі 7993,34 грн підлягає до задоволення повністю. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення основної суми боргу, просив у тому числі стягнути інфляційні втрати в розмірі 153,45 грн та три проценти річних від простроченої суми - 734,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2189 від 09.11.2017 у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена у ч.1 ст. 26 Закону № 2189 від 09.11.2017 правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення платежу по [PERSON] ( [ADDRESS] ), який наданий позивачем (а.с. 7), станом на 31.12.2021 відповідач має заборгованість по оплаті наданих послуг: сума основного боргу - 12 593,77 грн, інфляційні за час прострочення зобов`язання - 153,45 грн, 3% річних від простроченої суми - 734,28 грн, які нараховані на основну суму боргу. З таким розрахунком індексу інфляції та трьох процентів річних суд погоджується, вважає його правильним, при цьому, відповідачем зазначений розрахунок заборгованості не оспорений, не спростований, контррозрахунок заборгованості суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат розмірі 153,45 грн та трьох процентів річних в розмірі 734,28 грн підлягають до задоволення у повному об`ємі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved