Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-12 00:00:00

04.03.2022 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 17.06.2016 року вона працює на підприємстві відповідача на посаді оператора пральних машин. З 01.02.2020р. їй нараховується, але не виплачується заробітна плата, у зв`язку з чим заборгованість по заробітній платі станом на 21.01.2022р. становить 93241,86грн., яку вона просить стягнути з відповідача на свою користь. Також зазначає, що оскільки роботодавець не виплатив їй нараховану заробітну плату, вважає, що вона має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та просить стягнути компенсацію втрати частини доходів за період з 01.02.2020р. по 30.11.2021р. в сумі 5194,04 грн. Крім того, зазначає, що невиплатою заробітної плати у строки, передбачені законом, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання додаткових зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, призвело до тривалого емоційного напруження, потреби докладати додаткових зусиль для організації життя, погіршення життєвих умов. Моральну шкоду оцінює в 50 000,00 грн., яку також просить стягнути з відповідача на свою користь. 10.05.2022 року суддя відкрив у справі спрощене провадження з викликом сторін. 30.05.2022 року представник відповідача директор КП «Готель «Україна» ЗОР Приладишев В.М. подав до суду відзив на позов, в якому просить суд вирішувати спір на розсуд суду. Вказав, що з 03.04.2020р. КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває у простої, у зв`язку з чим працівникам, у тому числі й позивачу, нараховувалось 2/3 частини заробітної плати щомісячно, проте з лютого 2020 року заробітна плата працівникам, в тому числі й позивачу, не виплачується через нездійснення підприємством господарської діяльності. Вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направила суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача директор КП «Готель «Україна» ЗОР Приладишев В.М. просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.21 ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Суд встановив, що сторони перебувають у трудових правовідносинах з 17.06.2016 року, [PERSON] працює на посаді оператора пральних машин КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР. Також судом встановлено, що відповідач КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР своєчасно не виплачує позивачці заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Факт та розмір заборгованість по заробітній платі [PERSON] підтверджено довідкою КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР №10/01 від 21.01.2022р., відповідно до якої станом на 21.02.2022 р. заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2020р. по 21 січня 2022 становить 93\~241,86 грн. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Дані про виплату КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР позивачці заборгованості по заробітній сплаті станом на день розгляду справи відсутні. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебувають в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст.115 КЗпП України, ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2020 року і до теперішнього часу не вплачує позивачці нараховану за період з лютого 2020р. по 21.01.2022р. заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 93\~241,86 грн. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Що стосується вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст.2 Закону). Згідно зі ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001р. затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до п. 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Вирішуючи вказаний спір суд прийшов до висновку, що відповідач КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР, який порушив вимоги діючого законодавства щодо обов`язку виплачувати заробітну плату у ті місяці, коли відбувалося її нарахування, але не рідше двох разів на місяць, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період часу з лютого 2020р. по 21.01.2021р., зобов`язаний компенсувати позивачці втрачену частину грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В даному випадку суд виходить з того, що одночасно з присудженням позивачу судовим рішенням до стягнення заборгованості по зарплаті, у роботодавця виникає фактично обов`язок нарахувати і виплатити також і відповідну компенсацію. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачкою розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, судом встановлено, що він є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства, не спростований відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 5194,04 грн., задовольнивши вказані позовні вимоги. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як було встановлено судом, внаслідок винних дій відповідача, порушення відповідачем законних прав позивачки, а саме невиплати їй нарахованої заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивачки на оплату працю, було порушено звичний для останньої уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Отже, враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнана позивачка, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,00 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Окрім того, на підставі положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial