Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради Волинської області як орган опіки та піклування просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути на його утримання аліменти у розмірі не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з передбачених ст.ст.150, 152, 155, 157, 164, 165, 182, 184 СК України. Свої вимоги обґрунтували тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 03.02.2020 [PERSON] з`явилася до служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради з проханням будь-куди забрати у неї сина, оскільки немає коштів на утримання та їй потрібен час для влаштування особистого життя та пошуку роботи. Під час перебування в м. Володимир-Волинський [PERSON] привертала увагу мешканців міста своєю неадекватною поведінкою. Бродяжила по місту гучно розмовляючи по телефону вживаючи нецензурну лексику. В службу у справах дітей надійшло 2 телефонних дзвінки від мешканців міста щодо дивної поведінки жінки, яка блукає з дитиною та верещить. Після чого було викликано поліцію та [PERSON] доставлено до відділення поліції. [PERSON] було запропоновано доставити її з сином до будинку її батьків, однак остання категорично відмовилася, у зв`язку з чим було відібрано дитину та влаштовано в притулок. [PERSON] не має будь-яких заробітків, веде споживацький спосіб життя, оскільки живе за рахунок дитячих виплат. Немає постійного місця проживання, оскільки часто змінює кавалерів, а місце реєстрації з слів відповідачки не придатне для проживання з дитиною. Жінка постійно надає фіктивні відомості про своє місце знаходження, тому обстеження умов проживання не виявилося можливості здійснити. За час перебування дитини в притулку матір один раз приїхала до малолітнього [PERSON] . Проте [PERSON] побачивши матір почав плакати та втікати від неї. Окрім того у [PERSON] серйозне захворювання, яке потребує дієти та систематичного лікування. [PERSON] не забезпечує дитину відповідним дієтичним харчуванням та лікуванням згідно рекомендацій лікарів. Такий спосіб життя матері травмує психологічне та фізичне здоров`я малолітнього [PERSON] та може призвести до особливо тяжких наслідків. У судовому засіданні представники позивача повідомили, що на час військової агресії Росії проти України малолітній [PERSON] разом із вихованцями Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей перебуває в Республіці Польщі. Стислий виклад позиції відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила повернути їй сина, оскільки вона працює у волонтерському центрі, є вагітна другою дитиною та за рахунок соціальних виплат зможе забезпечити дві дитини. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 03.06.2021. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.07.2021 справу було передано на розгляд Любомльського районного суду за підсудністю. Ухвалою Любомльського районного суду від 20.08.2021 відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Любомльського районного суду від 17.09.2021 призначено розгляд позову по суті з повідомленням учасників справи та викликом свідків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідачка у справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.10) Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 СК України №00013460538 відомості про батька [PERSON] записані за вказівкою матері. 03.08.2020 [PERSON] з`явилася до служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради з проханням будь-куди забрати у неї сина, оскільки не має коштів на утримання сина та їй потрібен час для влаштування особистого життя та пошуку роботи. Рішенням виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради № 194 від 04.08.2020 відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та направлено у притулок для дітей служби у справах дітей Волинскої ОДА. 26.11.2020 малолітнього [PERSON] , [INFO] було переведено до центру соціально-психологічної реабілітації м. Ковеля. За час перебування дитини в м. Ковель [PERSON] відвідувала сина 14 разів. Під час відвідування приносила сину солодощі в незначній кількості, також зіпсовані фрукти, які могли б зашкодити здоров`ю дитини. Відвідування були недовготривалими. [PERSON] поводила себе агресивно з працівниками центру, нецензурно виражалася та не реагувала на зауваження працівників, даний факт підтверджується листом Волинського Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 59 від 09.02.2021 та показаннями свідків у судовому засіданні. Копією виписки № 3751 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] стверджується, що останній має захворювання - випадіння слизової оболонки прямої кишки І-ст. Згідно копії характеристики Любомльського районного секторі філії Центру пробації в Волинській області № 37/10/585-20 від 05.08.2020 [PERSON] , [INFO] засуджена вироком Любешівського районного суду Волинської області від 16.03.2020 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Згідно копії довідки-характеристики Рівненської сільської ради № 76 від 10.02.2021 [PERSON] зареєстрована зі своїм неповнолітнім сином за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає. За час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. [PERSON] є конфліктною особою, а також має інші негативні риси характери такі як брехливість, впертість. Дружелюбних стосунків з односельчанами не підтримувала. Крім того неодноразово до сільської ради надходили скарги від жителів громади про невиконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] . У 2019 році комісією Рівненської сільської ради було здійснено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 23.11.2019. Згідно даного акту умови проживання не прийнятні, в хаті холодно, ніякої звареної їжі для дитини не було, розкидані речі, в кімнатах брудно. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських брав [PERSON] відносно сина [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради (як органу опіки та піклування) №71 від 25.02.2021 відповідачку [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїми свідченнями підтвердили бродяжний, кочовий та розгульний спосіб життя [PERSON] , те що відповідачка не піклується про свого сина та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 17 цієї постанови Верховний Суд України вказав, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Аналіз досліджених по справі доказів вочевидь свідчить, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] . Встановлено, що з часу відібрання дитини у матері з 03.08.2020 [PERSON] бачила сина лише 14 разів і лише миттєвими зустрічами, оскільки офіційних побачень із сином вона ніколи не просила та не цікавилася сином. З них 10 відвідувань мали місце в грудні 2020 року, а інші чотири в січні 2021 року, останнє відвідування мало місце 28.01.2021 року, тобто на час вирішення цієї справи більше року і п`ять місяців. А на запитання суду, коли в останнє відповідачка бачила свого сина, не змогла дати відповіді, бо не пам`ятала навіть пор року, коли це було. Така поведінка [PERSON] свідчить про свідоме самоусунення від виховання та утримання дитини, а також від виконання інших, передбачених ст.ст. 150,155 СК України, обов`язків. На глибоке переконання суду, заперечення відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав пов`язане лише з можливістю втрати виплат на дитину, які вона повністю спрямовує для задоволення власних потреб. Доля та інтереси дитини, з урахуванням її хворобливого стану [PERSON] зовсім не цікаві. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що малолітній [PERSON] при зустрічах з мамою плакав та втікав від неї. Коли малолітнього [PERSON] перевозили з притулку до реабілітаційного центру і дитина побачила заправку, то почала плакати, хлопчик пояснив свою поведінку, тим що на цій заправці мама часто випивала із незнайомими чоловіками. Така поведінка дитини свідчить про можливу психологічну травму, що в подальшому може вплинути і на доросле життя хлопчика. Близькі родичі теж не цікавилися і не приїжджали до малолітнього [PERSON] за весь час перебування у притулку. Зі слів свідків та представників позивача матір [PERSON] в телефонному режимі повідомила соціальних працівників м. Володимир-Волинський, що її дочка є поганою матір`ю для [PERSON] , оскільки вона агресивно та жорстоко поводиться із сином. За показаннями свідків та самої [PERSON] , остання часто змінює місце проживання. На запитання: «За якою адресою проживає?» відповідачка називає не точну адресу та заплутується в словах. Спочатку розповідає, що проживає близько 7 місяців з батьком майбутньої дитини, в подальшому повідомляє суд, що проживала лише місяць з цим чоловіком, а за останньої адресою проживає менше місяця. Таке прагнення створити неправильне враження про факти і події свідчить про наявність у поведінці [PERSON] брехливості та відсутності відповідальності за власні дії. [PERSON] переконувала у судому засідання суд, що зможе належним чином забезпечити малолітнього [PERSON] , оскільки працює неофіційно у волонтерському центрі та отримуватиме соціальні виплати по догляді за дитиною, що незважаючи на погані відносини з власними батьками відповідачка повернеться проживати у батьківський будинок, що у с. Рівне Ковельського району. Судом було вжито заходів, для реалізації відповідачем своїх прав на доведення обставин на які посилалася в судовому засіданні. Зокрема відповідач повідомила, що має намір в зареєструвати шлюб з чоловіком, що є батьком дитини, яку виношує, та, що може забрати сина [PERSON] і проживати разом у будинку батька. На запитання суду, чи має [PERSON] з цього приводу клопотання, зокрема про допит свідків - її батька та її майбутнього чоловіка, остання повідомила, що заперечує їх допит. Факт того, що з часу відібрання - з 03.08.2020 у матері, [PERSON] так і не знайшла стабільної офіційної роботи, для нормального забезпечення себе та дитини не влаштувала своє особисте життя, як повідомляла при першій зустрічі із соціальними працівниками, що свідчить про неспроможність відповідачки забезпечити на належному рівні не лише сина, а й себе. Висловлена [PERSON] в судовому засіданні позиція про утримання сина і наявності для цього можливостей жодним чином не підтверджена і спростовується рядом досліджених по справі доказів та показаннями свідків. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про небажання [PERSON] виконувати ключові обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Існування об`єктивних чинників, які б перешкоджали виконувати відповідачці свої батьківські обов`язки або ж виправдовували таку її поведінку, не встановлено. Немає жодного виправдання [PERSON] тому, що остання не бачила дитину і не цікавилась її долею та здоров`ям впродовж майже півтора року від дати останнього побачення, оскільки, судом не установлено якоїсь душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання у [PERSON] або інших вагомих на то причин. Навпаки з обставин життя [PERSON] про які вона повідомила в судовому засідання, випливає, що остання влаштовує своє життя в якому не бачить місця сину [PERSON] , проте за рахунок коштів, що утримує на дитину. Таким чином, по справі встановлено, що відповідачка в порушення вимог ст.150 СК України більш ніж тривалий час не займається вихованням свого малолітнього сина, не турбується про його матеріальне забезпечення, фізичний, духовний та моральний розвиток, інтересу до його долі та здоров`я не проявляє, а кошти що отримує на дитину витрачає виключно на власні потреби. Існування об`єктивних чинників, які б перешкоджали виконувати відповідачу свої батьківські обов`язки або ж виправдовували таку його поведінку, не встановлено. У зв`язку із цим заявлені вимоги свідчать про їх відповідність положенням ст.ст.150, 164 СК України і наявність підстав для задоволення позову. Позбавлення [PERSON] є крайнім заходом, разом з тим при ухваленні такого рішення суд керується виключно інтересами дитини, проаналізувавши позитив у розвитку та лікуванні починаючи від часу відібрання дитини у матері. Разом з тим, у разі дійсної зміни поведінка [PERSON] остання не позбавлена можливості поновити свої батьківські права. Оскільки у справі встановлено, що ніхто із родичів дитини не звертався із заявами про опікунство, малолітнього [PERSON] належить передати виконавчому комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області для подальшого влаштування. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Частиною третьою статті 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2022 року становить 2100 грн., з 01.07.2022 року - 2201 грн., з 01 грудня - 2272 грн., для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується матеріалами справи. Крім цього, у ході судового розгляду встановлено, що відповідачка є здоровою та працездатною особою, не відвідує дитину за місцем її перебування, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріально не підтримує, а відтак наведене у сукупності свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню дитини. На сьогодні позбавлення [PERSON] батьківських прав є вимушеним і доцільним, таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Суду надано достатньо доказів існування загрози зі сторони відповідачки для психологічного, фізичного, морального здоров`я дитини. Таке рішення суду буде відповідати інтересам дитини, яка має право відчути любляче, прихильне, позитивне ставлення до себе від інших дорослих людей, які будуть опікуватись ним. Дослідивши всі докази заслухавши свідків та позиції учасників справи а також враховуючи, що наявність батьківських прав у особи, яка уникає виконання батьківських обов`язків і спілкування з дитиною, обмежує реалізацію прав малолітньої дитини, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідність його задоволення. Розподіл судових витрат. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 14 статті третьої Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved