Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до СТОВ «Новий час», в якій просить розірвати договір оренди земельної ділянки №161, укладений 01.01.2005 року між [PERSON] та СТОВ «Новий час» з приводу оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3524087000:02:000:0086, площею 6,5295 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (колишньої), який зареєстровано ДП «Кіровоградський регіональний центр державного земельного кадастру» 26.02.2007 року за №90 зі змінами, які зареєстровано у Новоукраїнському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 26.02.2007 року за №90, що зареєстровані 08.08.2011 року управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області за №3521109704002472. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що являється власником земельної ділянки кадастровий номер: 3524087000:02:000:0086, площею 6,5295 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території колишньої Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 01.01.2005 року між [PERSON] та СТОВ «Новий час» (надалі - відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки №161, який зареєстровано Кіровоградською регіональною філією ДП «Кіровоградський регіональний центр державного земельного кадастру» 26.02.2007 року за №90. Розділом II даного договору передбачено, що він укладається строком на 5 років. 08.08.2011 року управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області за №3521109704002472 зареєстровано додаткову угоду до вищевказаного договору, яку сторони назвали «Зміни до договору оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Новоукраїнському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 26.02.2007 року за №90». Даною додатковою угодою сторони внесли зміни до договору оренди землі та виклали його у новій редакції, та, зокрема, щодо строку договору оренди землі встановили: «Договір оренди укладається на 49 (сорок дев`ять) років, починаючи із дати його державної реєстрації договору оренди і закінчується 15.11.2056 (п`ятнадцятого листопада дві тисячі п`ятдесят шостого року) (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Договір може бути розірваний через кожні 5 (п`ять) років або за спільною згодою сторін». Таким чином, враховуючи вищевказану сформульовану словом «або» взаємовиключність юридичних фактів, з якими договір пов`язує своє розірвання, ним передбачено право позивача на його розірвання за умови минування щонайменше 5 років його строку незалежно від наявності згоди відповідача. 01.07.2021 року позивач надіслав відповідачеві письмовий лист у якому, користуючись вищевказаним правом, просив з 08.08.2021 року за спільною двосторонньою добровільною згодою сторін розірвати згаданий спірний договір оренди земельної ділянки. До листа позивачем було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі, змістом якої було запропоноване рішення сторін розірвати та припинити дію даного договору. 08.07.2021 року за вих. №134 відповідачем позивачеві надано письмову відмову у розірванні договору оренди землі, яку, окрім іншого, обґрунтовано твердженням про те, що поняття «може бути» дає право на розірвання договору нібито лише за згодою сторін, що насправді суперечить розділу II спірного договору оренди, оскільки формулювання «може бути» передбачає можливість розірвання договору оренди або у разі наявності юридичного факту минування 5 календарних років, або за спільною згодою сторін, а тому жодним чином не пов`язує першу підставу його розірвання (факт минування 5 років) з обов`язковою наявністю другої підстави (фактом існування спільної згоди сторін), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 26.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 10.11.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача директора СТОВ «Новий час» Зайченка В.В. на позовну заяву [PERSON] відповідно до якого, відповідач просить відмовити в позові. Обгрунтовуючи свій відзив тим, що згідно розділу II Змін до договору оренди земельної ділянки від 08.08.2011 р., договір оренди укладається терміном на строк 49 (сорок дев`ять) років, починаючи із дати державної реєстрації договору оренди і закінчується 15.11.2056 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Договір може бути розірваний через кожні 5 (п`ять) років або за спільною згодою сторін. Виходячи з даного пункту змін, відповідач вважає, що ні законом, ні договором безпідставне розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця не передбачено, а відповідач заперечує, щодо розірвання договору оренди, тому відсутня взаємна згода сторін на розірвання договору. Ухвалою суду від 17.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Прилуцький М.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказавши, що договором передбачено його розірвання через кожні 5 років, тому просять розірвати договір оренди земельної ділянки № 161 від 01.01.2005 року між [PERSON] та СТОВ «Новий час» з підстав настання строку 5 років. Представник відповідача адвокат Дейкун О.І. просить відмовити в позові згідно розділу II Змін до договору оренди земельної ділянки від 08.08.2011 р., договір оренди укладається терміном на строк 49 (сорок дев`ять) років та може бути розірваний через кожні 5 (п`ять) років або за спільною згодою сторін. Стверджує, що припинення договору оренди землі передбачено ст.. 31 Закону України «Про оренду землі», а розірвання договору може бути лише за згодою сторін, в односторонньому порядку розірвання договору оренди не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором. Вважає, що ні законом, ні договором безпідставне розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця не передбачено, а відповідач заперечує, щодо розірвання договору оренди, тому відсутня взаємна згода сторін на розірвання договору. Суд, врахувавши думки сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 6.53 гектари відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР№081522 виданий 28.01.2004 року, кадастровий номер 3524087000:02:000:0086, яка розташована на території Фурманівської сільської ради ( а.с.9-10). 01 січня 2005 року позивач уклав з відповідачем СТОВ «Новий час»» договір оренди належної йому земельної ділянки терміном на 5 років. Договір зареєстрований у державному підприємстві Кіровоградський регіональний центр державного земельного кадастру 26 лютого 2007 року за № 90 (а.с.11-12). На підставі укладеного договору оренди земельної ділянки орендодавець [PERSON] передав орендарю СТОВ «Новий час» земельну ділянку в розмірі 6.53 га ріллі, що підтверджується актом приймання передачі земельної ділянки від 01.01.2005 року (а.с.13). 08 серпня 2011 року управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області за № 3521109704002472 зареєстровано зміни до договору оренди земельної ділянки № 161 від 01.01.2005 року укладеного між [PERSON] та СТОВ «Новий час», якими внесли зміни, зокрема до розділу ІІ договору та виклали його в новій редакції «договір оренди укладається терміном на строк 49 (сорок дев`ять) років, починаючи із дати державної реєстрації договору оренди і закінчується 15.11.2056 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Договір може бути розірваний через кожні 5 (п`ять) років або за спільною згодою сторін.». ( а.с.15). 01 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою разом з угодою про розірвання за спільною двосторонньою добровільною згодою сторін договору оренди землі та пов`язаних з ним угод (змін, додаткових угод) та актом приймання-передачі земельної ділянки з оренди, які отримані відповідачем 02 липня 2021 року, що підтверджується відтиском штампа СТОВ «Новий час» (а.с.16-17, 18). 08.07.2021 року СТОВ «Новий час» надано відповідь позивачу в якій зазначив, що умовами змін до договору оренди земельної ділянки № 161 від 01.01.2005 року укладеного між [PERSON] та СТОВ «Новий час», передбачена умова відповідно до якої договір може бути розірваний через кожні 5 років або за спільною згодою сторін. Товариство не бажає розривати діючий договір оренди земельної ділянки, оскільки сторони дотримуються його умов (а.с.20). На період укладання договору оренди, спірні правовідносини з приводу оренди земельних ділянок регулювались Законом України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року зі змінами та доповненнями на день укладання договору оренди, Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України, а також постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220, якою затверджено типову форму договору оренди земельної ділянки. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 4 ст. 124 цього Кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. З системного аналізу вищезазначених норм матеріального права слід дійти висновку, що чинним законодавством передбачається можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Змінами до Договору оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Новоукраїнському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 26.02.2007 року № 90, вбачається, що Договір оренди укладається на 49 (сорок дев`ять) років, починаючи із дати його державної реєстрації договору оренди і закінчується 15.11.2056 (п`ятнадцятого листопада дві тисячі п`ятдесят шостого року) (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Договір може бути розірваний через кожні 5 (п`ять) років або за спільною згодою сторін. Таким чином, умовами спірного договору визначено дві незалежні одна від одної підстави розірвання договору земельної ділянки «розірвання договору через кожні 5 (п`ять) років» або «за спільною згодою сторін», що дає право сторонам розірвати договір у разі настання однієї з них. Сформульоване слово «або» передбачає взаємовиключення юридичних фактів, тобто надає сторонам право вибору на застосування однієї із визначених підстав розірвання договору оренди земельної ділянки. Позивач виявив бажання розірвати договір узв`язку з настанням юридичного факту минування 5 календарних років оренди земельної ділянки № 161 від 01.01.2005 року укладеного між ним та СТОВ «Новий час» (зі змінами) та звернувся до відповідача з заявою про розірвання спірного Договору в якій просив за спільною двосторонньою добровільною згодою сторін розірвати договір, до заяви додано проект додаткової угоди про розірвання Договору. Тобто позивач скористався своїм правом розірвати договір оренди, як передбачено договором, зазначивши, що з 08.08.2021 року у нього виникло право на його розірвання, оскільки договором передбачена можливість його розірвання через кожні п`ять років. Доводи відповідача, стосовно розірвання договору оренди землі можливе лише за згодою сторін, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються Змінами внесеними до розділу ІІ спірного договору, зареєстрованими 08 серпня 2011 року управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області, якими сторони дійшли згоди та визначили дві підстави розірвання договору: можливість його розірвання через кожні 5 років або за згодою сторін. Оскільки умовами договору № 161 від 01.01.2005 року (зі змінами) передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, а відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, то законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку без настання будь-яких умов у разі, якщо це передбачено умовами такого договору та орендодавець виявив бажання на розірвання договору. Зазначену позицію виклав Верховний Суд в своїх постановах від 16.05.2018 року № 420\\504\\16-ц і від 26.09.2018 року у справі № 623\\2953\\16-ц, де прийшов до висновку, що допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку за бажанням орендодавця без настання будь-яких умов, оскільки це передбачено умовами договору оренди землі і така вимога не суперечить чинному законодавству. Позивач виявив бажання розірвати укладений 01.01.2005 року договір оренди землі №161 між ним, як власником землі, та орендарем - СТОВ «Новий час», така вимога відповідає чинному законодавству та умовам укладеного договору, тому позов підлягає повному задоволенню. Таким чином, оскільки розірвання договору оренди спірної земельної ділянки вбачається зі змісту самого договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. За змістом ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та акт виконаних робіт (опис здійснених послуг), необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи, вбачається, що представником позивача на підтвердження обсягу виконаних послу не долучено акт виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом. Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18). З огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані представником позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, вказаних правових висновків Верховного Суду, приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу належними доказами не підтверджені, тому у вимозі про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: partial