Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-13 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Океаніка Лоджистік» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 25.12.2018 року з вини водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «Українська страхова група» та який керував транспортним засобом Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . Оскільки внаслідок ДТП [PERSON] зазнала майнових втрат, пов`язаних із пошкодженням її майна, страховою компанією їй виплачено страхове відшкодування без урахування установленої страховим полісом франшизи, а також через ДТП перенесла моральні страждання, які виразилися в порушенні звичайного устрою життя та докладанню додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу, [PERSON] просить суд стягнути на її користь з ТОВ «Океаніка Лоджистік» 2 000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ «Океаніка Лоджистік» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем знаходження, вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] 25.12.2018 року о 21 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Теліги, 33/2, керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП. Указані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.01.2019 року, яка набрала законної сили, тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Цією постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за указаних обставин та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП відповідач [PERSON] мав договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників автотранспорту (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.06.2018 року № АМ/6144438), укладений між страхувальником ТОВ «Океаніка Лоджистік» та страховиком ПрАТ «СК «Українська страхова група», франшиза частина збитку, що не відшкодовується страховиком становить 2 000 грн. Згідно протоколу-узгодження від 27.12.2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» розмір суми страхового відшкодування за вирахуванням франшизи відповідно до полісу становить 7 242 грн. 81 коп. 18.03.2019 року [PERSON] направлялася на адресу ТОВ «Океаніка Лоджистік» претензія щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 000 грн. Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України установлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1168 ЦК України установлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Як передбачено п. 36.6 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України). Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що дорожньо-транспортна пригода, у якій пошкоджено належний [PERSON] транспортний засіб, сталося з вини водія [PERSON] , суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо покладення на відповідача обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоди та стягнення з нього на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою спрямованої на її відшкодування. Крім того, згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, перенесених позивачкою через пошкодження належного їй транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини водія [PERSON] , а також враховуючи тяжкість вимушених змін у її життєвих планах, час та зусилля, які позивачка доклала для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 2 000 грн. компенсації моральної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності та справедливості. Клопотання позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 6 800 грн. 00 коп. не підтверджені фактами реального надання послуг адвоката на вказану суму саме по цій цивільній справі. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу в указаній сумі є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим, суд вважає правильним та доцільним частково стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу, а саме у розмірі 1 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved