Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

07.02.2022 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 24.12.2021 (реєстровий № 50439), яким з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість в сумі 42745,49 грн. В обґрунтування позову послалася на відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису в зв`язку з поданням відповідачем нотаріусу документів, які не свідчать про безспірність заборгованості та не підтверджують заявлену до стягнення суму боргу. Позивач просив справу розглядати за її відсутності. Відповідач не з`явився, надав заяву про визнання позову. Також, у зв`язку із визнанням позову, представник відповідача просила стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» лише 50 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Треті особи просили справу розглядати за їх відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.12.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис (реєстровий №50439), яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 42745, 49 грн. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд констатує, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивач був сповіщений про намір вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором і, що виконавчий напис вчинено на підставі первинних документів, які підтверджують заявлену до стягненню суму заборгованості. Враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки виконавчий напис оскаржується позивачем, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved