Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] з 19 жовтня 2002 року. На час звернення до суду із данним позовом нею також було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2017 року, спільне господарство не ведуть. У шлюбі дітей не мають. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне спільне майно: -квартира загальною площею 58,8 м2, житловою площею - 40,7 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] . -Договір купівлі-продажу квартири від 14.04.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2651. Право власності на квартиру, за спільною згодою, зареєстровано за [PERSON] . -транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 14.06.2013 року \~ \~ \~ \~- побутова техніка та меблі: кондиціонер спліт GREE 12-2 шт., загальною вартістю 27 000,00 грн.; кондиціонер спліт Laretti 12 - 1 шт., вартістю 14 000,00 грн.; морозильна камера privilege оkо - 1 шт., вартістю 4 100,00 грн.; холодильник SAMSUNG No Frost - 1 шт., вартістю 13 000,00 грн.; мікрохвильова піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., вартістю 2 000,00 грн.; кухня вбудована - 1 шт., вартістю 7 000,00 грн.; телевізор PHILIPS 23- 24 - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; ліжко двоспальне - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; шафа-купе - 2 шт., загальною вартістю 12 500,00 грн.; диван розкладний - 1 шт., вартістю 1 000,00 грн., диван двомісний розкладний - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн. Загальна вартість побутової техніки та меблів складає 92 600,00 грн. (дев`яносто дві тисячі шістсот гривень 00 копійок). [PERSON] зазначає, що на даний час згода про поділ спільного майна між нею та відповідачем не досягнута. В липні 2020 року Відповідач без її згоди змінив замки у квартирі, внаслідок чого позбавив можливості вільного доступу до житла та користування житлом, а також особистими речами, які знаходяться в квартирі. Також [PERSON] зазначає, що протягом усього періоду шлюбу, а також після фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства (липень 2017року) вона здійснює оплату комунальних послуг, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів по її банківським карткам. З серпня 2017 року по серпень 2020 року (період вказаний з урахуванням строку позовної давності) загальна сума сплачених нею комунальних послуг складає 32 755, 66 грн. (тридцять дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень шістдесят шість копійок). Після припинення ведення спільного господарства, у Відповідача виник обов`язок особистого виконання зобов`язань з оплати комунальних послуг у розмірі 1/2 частини від вартості таких послуг. Однак, незважаючи на постійне проживання у спірній квартирі, Відповідач участі в оплаті комунальних послуг не приймає, будь-якої компенсації вартості комунальних послуг від нього позивач не отримує. Таким чином, на думку позивача боргове зобов`язання Відповідача за спожиті комунальні послуги з серпня 2017 року по серпень 2020 року складає 16 377,83 грн. (шістнадцять тисяч триста сімдесят сім гривень вісімдесят три копійки). Посилаючись на вище викладене позивачка просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та та [PERSON] рухоме та нерухоме майно загальною вартістю 1 127 640,00 грн., а саме: -квартиру загальною площею 58,8 м2, житловою площею - 40,7 м2, розташовану : за адресою [ADDRESS] , вартістю 916 384,00 грн.; -транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 118 656,00 грн.; ________ \~ \~ \~ \~- побутову техніку та меблі загальною вартістю 92 600,00 грн., а саме: - кондиціонер спліт GREE 12-2 шт., загальною вартістю 27 000,00 грн.; кондиціонер спліт Laretti 12 - 1 шт., вартістю 14 000,00 грн.; морозильна камера privilege оkо - 1 шт., вартістю 4 100,00 грн.; холодильник SAMSUNG No Frost - 1 шт., вартістю 13 000,00 грн.; мікрохвильова піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., вартістю 2 000,00 грн.; кухня вбудована - 1 шт., вартістю 7 000,00 грн.; телевізор PHILIPS 23- 24 - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; ліжко двоспальне - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; шафа-купе - 2 шт., загальною вартістю 12 500,00 грн.; диван розкладний - 1 шт., вартістю 1 000,00 грн., диван двомісний розкладний - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн. Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 58,8 м2, житловою площею - 40,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 458 192,00 грн. (чотириста п`ятдесят вісім тисяч сто дев`яносто дві гривні 00 копійок). Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 118 656,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок). Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , у розмірі 59 328,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на побутову техніку та меблі загальною вартістю 92 600,00 грн. - кондиціонер спліт GREE 12-2 шт., загальною вартістю 27 000,00 грн.; кондиціонер спліт Laretti 12 - 1 шт., вартістю 14 000,00 грн.; морозильна камера privilege оkо - 1 шт., вартістю 4 100,00 грн.; холодильник SAMSUNG No Frost - 1 шт., вартістю 13 000,00 грн.; мікрохвильова піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., вартістю 2 000,00 грн.; кухня вбудована - 1 шт., вартістю 7 000,00 грн.; телевізор PHILIPS 23- 24 - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; ліжко двоспальне - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; шафа-купе - 2 шт., загальною вартістю 12 500,00 грн.; диван розкладний - 1 шт., вартістю 1 000,00 грн., диван двомісний розкладний - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини побутової техніки та меблів, у розмірі 46 300,00 грн.. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини комунальних послуг, сплачених [PERSON] за період з серпня 2017 року по серпень 2020 року, у розмірі 16 377,83 грн. Та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 8 501,98 грн. 21 жовтня 2020 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого визнає позовні вимоги частково а саме в частині побутової техніки та меблів: кондиціонеру спліт GREE 12; кондиціонеру спліт Laretti 12; морозильної камери, холодильнику SAMSUNG; мікрохвильової пічі Panasonic Grill; вбудованої кухні; телевізору PHILIPS 23; двоспального ліжка; шафи-купе; розкладного дивану; двомісного дивану. Позовні вимоги, щодо визнання: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; та траспортного засібу марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] вважає необгрунтованими та не визнає, посилаючись на те, що спірна квартира та транспортний засіб були придбані із його коштів в результаті продажу іншої квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності та не була спільною власністю подружжя. Факт отримання коштів від продажу квартири підтверджується зокрема договором завдатку. Крім того відповідач зазначив, що він не погоджується з вартістю усього майна, яке перелічене в позовній заяві. Вважає що вартість майна навмисно завищена позивачем. 21 жовтня 2020 року [PERSON] звернувася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровска із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що він з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, який на час звернення до суду із данним зустрічним позовом не розірвано. [PERSON] зазначає, що йому на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належала квартира за адресою . [ADDRESS] . 25.02.2003 року відповідно до договору купівлі-продажу, мною був здійснений продаж вищезазначеної квартири за 117 480 гривень. 14.04.2003 року із коштів отриманих з продажу квартири за адресою [ADDRESS] , придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 14 000 гривень, що підтверджується договором. Крім того 14.06.2003 року із коштів, що залишалися з продажу квартири за адресою [ADDRESS] , придбав трнаспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] . [PERSON] вважає, що оскільки квартира , розташована за адресою: [ADDRESS] та траспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] придбані в зезультаті продажу іншої квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності то це майно є особистою власністю. Посилаючись на вище викладене [PERSON] просить суд визнати його особистою приватною власністю квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; та траспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] . 11 січня 2021 року представником [PERSON] [PERSON] наданодо суду відповідь на відзив [PERSON] , в якому зазначила наступне Позивач та Відповідач почали проживати разом з травня 1999 року у квартирі матері Відповідача - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На той момент мати Відповідача хворіла, проходила лікування, а з січня 2001 року постійно потребувала сторонньої допомоги. У зв`язку з цим Відповідач (після звільнення за скороченням штату) не працевлаштовувався, перебував вдома та доглядав за хворою матір`ю. Мати Відповідача померла [INFO] . Квартира, в якій проживали Позивач та Відповідач, залишилася у спадок Відповідачу. 19.10.2002 року Позивач та Відповідач вступили до шлюбу (шлюб розірвано 26.10.2020 року-рішення Амур-Нижньодніпровськогорайонного суду м. Дніпропетровська по справі №199/4831/20). Майже відразу після одруження, Позивач та Відповідач прийняли рішення про продаж квартири, в якій вони проживали, з метою придбання іншого житла для подальшого спільного проживання та ведення спільного господарства. 13.02.2003 року Відповідач отримав завдаток у розмірі 10% (11 748,00 грн.) від вартості продажу квартири [ADDRESS] (договір завдатку посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В., зареєстровано в реєстрі за №943). 25.02.2003 року Відповідач уклав договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, відповідно до якого здійснив продаж квартири за 117 480,00 грн. (договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом. Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В., зареєстровано в реєстрі за №1167). 14.04.2003 року Відповідач уклав договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого придбав у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Саме вказана квартира є предметом спору, що виник між Позивачем та Відповідачем в ході поділу майна подружжя. У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що квартира була придбана з його коштів, отриманих внаслідок продажу іншої квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності і ніколи не була спільною власністю подружжя. Позивач не погоджується з таким твердженням Відповідача, виходячи з наступного: спірна квартира придбана Відповідачем під час шлюбу з Позивачем; Відповідач, під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2003 року, не був позбавлений можливості зазначити в договорі, що квартира придбана ним не в інтересах сім`ї, оплату за вказану квартиру здійснено за його власні кошти та дана квартира є його особистою приватною власністю. Однак, всі дії Відповідача, пов`язанні з придбанням спірної квартири, свідчили саме про те, що квартира придбана в інтересах сім`ї, оскільки. Відповідач надав згоду на вселення та проживання Позивача разом з ним у вказаній квартирі, вів у спірній квартирі спільне з Позивачем господарство, не заперечував проти участі Позивача в утриманні та обслуговуванні житла (здійсненні капітального ремонту, облаштуванні квартири меблями та побутовою технікою, оплати комунальних послуг від імені Позивача, тощо). Відповідач, протягом усього часу шлюбу, не був позбавлений можливості укласти з Позивачем шлюбний договір, в якому, зокрема, визначити правовий режим спірної квартири та особливий порядок користування (володіння, розпоряджання) Позивачем цією квартирою. Жодних заяв з приводу виключно свого права власності на спірну квартиру Відповідач за увесь період шлюбу не робив; Шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем фактично припинилися з липня 2017 року. З цього часу (як і до припинення шлюбних відносин). Відповідач не вживав жодних заходів щодо визнання спірної квартири особистою приватною власністю, будь-які судові рішення з цього приводу відсутні; На думку позивача відповідачем не надані будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що кошти, отримані від продажу квартири, право власності на яку набуте ним у порядку спадкування, були витрачені саме на купівлю спірної квартири, а не на інші власні потреби, або на потреби сім`ї. Також позивач зазначає, що придбання спірної квартири здійснено за 14 004,00 грн. Однак, вказана сума не є остаточною сумою витрат, пов`язаних з придбанням квартири. На момент придбання квартира потребувала капітального ремонту, який здійснювався з квітня по грудень 2003 року. Капітальний ремонт в спірній квартирі полягав, зокрема, в заміні електропроводки, сантехніки (труб), знесенні перегородок, внаслідок чого відбулися значні зміни в первісному плануванні квартири (детальний опис ремонтних робіт додається). Після проведення ремонту квартира була обладнана новими меблями та побутовою технікою, що також погребувало відповідних капіталовкладень. Внаслідок здійснення капітального ремонту, вартість квартири суттєво збільшилася, в порівнянні з вартістю її придбання. Позивач приймала фінансову участь у придбанні спірної квартири та здійсненні ремонту, оскільки, на відміну від Відповідача, мала регулярний дохід у вигляді заробітної плати. З урахуванням викладеного, Позивач вважає, що твердження Відповідача про придбання квартири виключно за його власні кошти, отримані від продажу спадкового майна, є безпідставними. Відповідач у відзиві на позовну заяву навмисно не зазначив про здійснення капітального ремонту в спірній квартирі та про відсутність в нього самостійного заробітку майже протягом усього періоду шлюбу. Щодо невизнання Відповідачем спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний помер [NUMBER] , позивач важає, що відзив Відповідача не містить будь-яких обгрунтувань його позиції щодо невизнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, крім посилань на те, що вказаний автомобіль придбаний за його власні кошти, отримані від продажу спадкового майна (квартири). У 2003 році Позивачем та Відповідачем за спільні кошти було придбано автомобіль марки ВАЗ-2108 вартістю 2 000,00 доларів США (курс долара у 2003 році за даними НБУ стабільно складав 5.33 гри. за 1 долар США). Авто було придбано у рідного брата і Позивача та зареєстровано за Відповідачем за спільною згодою подружжя. У 2013 році Позивачем та Відповідачем було придбано автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 7 000,00 доларів США (курс долара США станом на дату придбання авто за даними НБУ складав 7,99 гри. за 1 долар США). Придбання автомобіля здійснено за наступні кошти подружжя: 2 500.00 доларів США - кошти, отримані від продажу автомобіля марки ВАЗ-2108; 4 500,00 доларів США - кошти, накопичені Позивачем з власного заробітку. Автомобіль було зареєстровано за Відповідачем за спільною згодою подружжя. На думку позивача твердження про придбання спірного транспортного засобу за власні кошти відповідача є безпідставними з огляду на наступне: спірний транспортний засіб був придбаний через 10-ть років після продажу спадкового майна Відповідача. За вказаний період відбулося певне знецінення національної валюти по відношенню до долара США. Відповідачем не надані будь-які докази того, що кошти, отримані від продажу спадкового майна, не були витрачені ним протягом 10-ти років, що передували придбанню автомобіля, на власні потреби чи потреби сім`ї і що саме за ці кошти було придбано спірний автомобіль. Також, позивач зазначає, що Відповідач здебільшого не працював та не мав власного заробітку, тому без фінансової участі Позивача, придбання спірного автомобіля було б неможливим. Крім того у відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що не погоджується з вартістю майна, переліченого в позовній заяві, вважає вартість майна навмисно завищеною Позивачем. Посилаючись на лист експерта (ФОП) [PERSON] від 20.08.2020 року №95, Відповідач зазначає, що примірна ринкова вартість спірної квартири складає 400 000,00 - 410 000,00 грн. Вказана вартість, на думку Позивача, є безпідставно заниженою та не відповідає рівню цін на аналогічні квартири у відповідному районі міста. На думку Позивача, долучений Відповідачем до матеріалів справи лист експерта Копилової В.М. не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки у вказаному листі міститься лише припущення експерта щодо примірної ринкової вартості спірної квартири. Також, вказаний лист містить приписку про те, що більш точна ринкова вартість по кожній квартирі визначається експертним шляхом. Позиція Відповідача щодо його незгоди з вартістю спірного автомобіля, меблів та побутової техніки взагалі жодним чином у відзиві на позовну заяву не обгрунтована. Відповідач не надав будь-яких доказів здійснення ним оцінки вартості вищевказаного майна, якими б обгрунтовувалися його твердження про завищення вартості майна Позивачем. 12.01.2021 року на підставі розпорядження №58 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових у зв`язку із відрядженням головуючого судді Скрипник О.Г. відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи. 13.01.2021 року ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Богун О.О. прийнято до свого провадження цивільну справу №199/6112/20. 18.03.2021 року представником [PERSON] [PERSON] наданодо суду відзив на зустрічний позов в якому заперечувала проти позовних вимогта просила суд відмовити [PERSON] в повіному обсязі з підстав аналогічних викладеним у відповіді на відзив. 20.04.2021 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі 25.10.2021 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська поновлено провадження по справі. 15.12.2021 року до суду надано повідомлення №2735-21 про неможливість надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи. 19.05.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення по суті позовних вимог та просили задовольнити позовну заяву [PERSON] , заперечувала проти зустрічного позову та просила суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення по суті справи заперечував проти задоволення позовних вимог в частині розподілу квартири та автомобілю, просив задовольнити зустрічну позовну заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд дійшов наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1.\~ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1\~ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до\~ст.76 ЦПК\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3\~статті 77 ЦПК\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1\~статті 80 ЦПК). Статтями\~60,\~69,\~70,\~71 СК України\~та статтями\~368,\~370,\~392 Цивільного кодексу України\~(далі за текстом\~ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Згідно із ч. 2\~ст. 60 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як було зазначено вище, згідно\~ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до\~ст.190 ЦК України\~майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК\~та\~ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так, судом встановлено, що з [PERSON] , перебувала у шлюбі із [PERSON] з 19 жовтня 2002 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 936 та видане свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 26 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі Договору купівлі-продажу від 14 квітня 2003 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2651 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . У 2013 році було придбано автомобіль RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] правао власності на який зареєстровано за [PERSON] . Також за час шлюбу подружжям було придбано побутові техніку та меблі, а саме:кондиціонер спліт GREE 12-2 шт., загальною вартістю 27 000,00 грн.; кондиціонер спліт Laretti 12 - 1 шт., вартістю 14 000,00 грн.; морозильна камера privilege оkо - 1 шт., вартістю 4 100,00 грн.; холодильник SAMSUNG No Frost - 1 шт., вартістю 13 000,00 грн.; мікрохвильова піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., вартістю 2 000,00 грн.; кухня вбудована - 1 шт., вартістю 7 000,00 грн.; телевізор PHILIPS 23- 24 - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; ліжко двоспальне - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; шафа-купе - 2 шт., загальною вартістю 12 500,00 грн.; диван розкладний - 1 шт., вартістю 1 000,00 грн., диван двомісний розкладний - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн. Загальна вартість побутової техніки та меблів складає 92 600,00 грн. Статтею 57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та автомобіль RENAULT KANGOO, 2003 року, що на праві власності належать [PERSON] , були придбані під час шлюбу та є спільним майном подружж. Твердження [PERSON] про те, що зазначене майно було набуте за час шлюбу однак ним на власні кошти та є гого особистою власністю, не занйшло свого підтвердження, та спростовується матеріалами справи. Будь яких доказів, що квартира [ADDRESS] та автомобіль RENAULT KANGOO, 2003 року були придбані за кошти саме від продажу квартири за адресою [ADDRESS] , право власності на яку належало [PERSON] на піставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом суду не надано. Ч. 1\~ст. 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2\~ст. 60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що частки спільно нажитого майна подружжя є рівними.\~\~ Стаття 321 ЦК України\~передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~статтю 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] та автомобіля RENAULT KANGOO, 2003 року є спільним сумісним майном, набутим [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя побутової техніки та мебелі, а саме: кондиціонер спліт GREE 12-2 шт., загальною вартістю 27 000,00 грн.; кондиціонер спліт Laretti 12 - 1 шт., вартістю 14 000,00 грн.; морозильна камера privilege оkо - 1 шт., вартістю 4 100,00 грн.; холодильник SAMSUNG No Frost - 1 шт., вартістю 13 000,00 грн.; мікрохвильова піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., вартістю 2 000,00 грн.; кухня вбудована - 1 шт., вартістю 7 000,00 грн.; телевізор PHILIPS 23- 24 - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; ліжко двоспальне - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; шафа-купе - 2 шт., загальною вартістю 12 500,00 грн.; диван розкладний - 1 шт., вартістю 1 000,00 грн., диван двомісний розкладний - 1 шт., вартістю 4 000,00 грн. Суд вважає відмовити оскільки не надано доказів придбання та наявності переліченої побутової техніки та меблів. Інша частина позовних вимог, щодо побутової техніки та мебелі також не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини комунальних послуг сплачених [PERSON] за період з серпня 2017 року по серпень 2020 року суд вважає відмовити, з підстав не доведеності понесення зазначених витрат. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково. \~ \~ \~ \~Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] рухоме та не рухоме майно, а саме: \~ \~ \~ \~- квартиру загальною площею 58,8 м2, житловою площею - 40,7 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 916 384,00 грн. (дев`ятсот шістнадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні 00 копійок); транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 118 656,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок); Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 58,8 м2, житловою площею - 40,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 458 192,00 грн. (чотириста п`ятдесят вісім тисяч сто дев`яносто дві гривні 00 копійок). \~ \~ \~ \~Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 118 656,00 грн. (сто вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок). Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , у розмірі 59 328,00 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч триста двадцять вісім гривень 00 копійок). \~ \~ \~ \~У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовити. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2900,90 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року за заявою позивача в якості забезпечення позову постановлено заборонити [PERSON] ( місце реєстрації [ADDRESS] [NUMBER] ), вчиняти будь-які дії з відчуження рухомого майна, а саме: кондиціонеру спліт GREE 12-2 шт., кондиціонеру спліт Laretti 12 - 1 шт., морозильної камера privilege око - 1 шт., холодильнику SAMSUNG No Frost - 1 шт., мікрохвильової піч Panasonic Grill & Convection - 1 шт., кухні вбудованої - 1 шт., телевізору PHILIPS 23-24 - 1 шт., ліжка двоспального - 1 шт., шафа-купе - 2 шт., дивану розкладного - 1 шт., дивану двомісниого розкладний - 1 шт., яке знаходиться у квартирі [ADDRESS] . Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: partial