Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-16 00:00:00

10 травня 2022 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ), від імені якого діє представник- адвокат Толстих О.Ю., звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 260 000 гривень без урахування утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 03 березня 1997 року по 08 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, та працював на посадах гірника, газоелектрозварника, кріпильника шахти «Родіна». Вказав, що рішенням МСЕК від 09.05.2022 позивачу вперше встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання - 65%, з яких 35%- радикулопатія, 20%- ХОЗЛ, 10% - туговухість, та встановлена третя група інвалідності, з переоглядом 01.05.2023, а також визначено потреби у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, показане санаторно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза в умовах виробничого пилу, шуму, переохолодження. Зазначив, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них стан здоров`я позивача погіршується. Вказав, що внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, відчуття затерпання в кінцівках, судоми у ліктьових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, скутість у грудях, періодичний головний біль, зниження слуху, шум у вухах. Зазначив, що настання негативних змін у житті позивача обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя позивача, який через професійне захворювання не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, і це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Вказав, що позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, поганому сні на фоні больових відчуттів. Зазначив, що негативні зміни в його житті є незворотніми, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача, розгляд справи призначено в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 110906,25 гривень, не заперечувала проти часткового задоволення позову, також просила відстрочити виконання судового рішення на один рік, з підстав викладених у відзиві на позов поданому до суду 24 травня 2022 року, та заяві про часткове визнання позовних вимог, в яких зазначила, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є недоведеним та значно завищеним, ступінь втрати професійної працездатності встановлена позивачу вперше та строком на один рік, та встановлена третя група інвалідності, і позивачу визначені заходи, спрямовані на відновлення його працездатності, і можливе відновлення працездатності позивача протягом одного року. Вказала, що з урахуванням всіх обставин настання у [PERSON] втрати професійної працездатності, загального стажу роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 21 рік, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2022 року у 6500 грн., а також відсотку стійкої втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання сума моральної шкоди, яку визнає відповідач становить 110906,25 гривень. В обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення суду послалась на те, що підприємство відповідача не відвантажує свою продукцію основним покупцям і не отримує кошти від реалізації своєї продукції у повному обсязі, здійснюючи при цьому витрати, пов`язані із забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати, сплатою податків, сплатою середнього заробітку працівникам, що виконують свій військовий обов`язок в лавах ЗСУ і Територіальної оборони, для їх фінансової підтримки та членів їх сімей. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 03 березня 1997 року по 08 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, і працював на підприємстві відповідача, з повним робочим днем у підземних умовах, на посадах гірника, газоелектрозварника, кріпильника шахти «Родіна», і був звільнений з підприємства відповідача 08 вересня 2020 року за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 26-28). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 квітня 2022 року, складеного на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного лпечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня суглобів), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху), із зазначенням причин його виникнення: важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, шум (а.с. 10-17). Згідно п.17 зазначеного Акту хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи підземним кріпильником на шахті «Родіна» ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 06.05.1999 по 08.09.2018, [PERSON] в підземних умовах встановлював тимчасові кріпильні рами і ремонти; розбирав з`єднувальні деталі за допомогою рубання або різання; знімав з`єднувальні планки, вибивав клини і знімав хомути; розбирав рами і переміщував їх елементи на місце навантаження; вибивав та прибирав затяжку, переміщував її на місце навантаження; прибирав тимчасові кріпильні рами і ремонтини; навантажував елементи кріплення, придатні для повторного використання, у вагони; випускав гірничу масу, що утворилася внаслідок вивалів з боків та покрівлі виробки; прибирав гірничу масу вручну, за допомогою скреперної лебідки, навантажувальної машини. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії та шуму, що перевищували нормативні показники. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] продовж 21 років 04 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. Внаслідок зазначено вище захворювання позивач [PERSON] 09 травня 2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% (35%-радикулопатія, 20%- ХОЗЛ, 10%- туговухість) з 02 травня 2022 року до 01 червня 2023 року,з пероглядом 01 травня 2023 року. Визначено потреби медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, що підтверджується копією довідки серії 12 ААА №060343 від 09.05.2022 (а.с.16). Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №130304 від 09 травня 2022 року встановлено, що [PERSON] при первинному огляді встановлено третю групу інвалідності з 02 травня 2022 року до 01 червня 2023 року, з переоглядом 01 травня 2023 року, у зв`язку з професійним захворюванням. Також [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу, шуму (а.с.17). У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявним в матеріалах справи виписним епікризом (а.с. 21-22). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~ Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~ Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% первинно та встановлення третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він постійно відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, відчуття затерпання в кінцівках, судоми у ліктьових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, скутість у грудях, періодичний головний біль, зниження слуху, шум у вухах. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом понад 21 року в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, із встановленням третьої групи інвалідності, з переоглядом, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 200 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2 000 гривень. Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення на строк один рік, яка викладена у відзиві на позов суд зазначає наступне. Статтею 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною 7\~ст.\~265\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~разі необхідності\~в резолютивній\~частині також\~вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Чинне цивільно-процесуальне законодавство України пов`язує відстрочення виконання рішення суду з наявністю виключних обставин. Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на те, що підприємство відповідача не відвантажує свою продукцію основним покупцям і не отримує кошти від реалізації своєї продукції у повному обсязі, здійснюючи при цьому витрати, пов`язані із забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати, сплатою податків, а також надає допомогу ЗСУ та ТО, на підтвердження чого надав копію Договору купівлі-продажу від 21.12.2021, укладеного між АТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», а також довідку про витрати підприємства за березень 2022 року і довідку про наявність дебіторської заборгованості станом на 01.04.2022. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення. Тобто, відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким можливо відстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення або неможливість виконання рішення, а відтак, і про необхідність відстрочення такого. Складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено. Враховуючи викладене, суд не вбачає наявності тих виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Outcome: partial