Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-22 00:00:00

08.06.2022р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права на завершення приватизації та одержання документу про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3220286100:16:074:0426. Процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки за життя розпочала його мати - [PERSON] , однак за життя документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримала. На день смерті [PERSON] з померлою були зареєстровані та проживали: [PERSON] (чоловік) , [PERSON] (син) , [PERSON] (син). 03.06.2022 року позивач звернувся до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки, на яку за життя розпочала процедуру приватизації його мати - [PERSON] . Однак, в нотаріальний конторі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Батько та брат позивача - [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про видачу на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкові частки земельної ділянки не зверталися та не претендують на спадкову земельну ділянку та не заперечують проти того, щоб зазначена ділянка була оформлена на ім`я позивача. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання документу про право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 09.06.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 23.06.2022р. 16.06.2022р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача - Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 21.06.2022р. на адресу суду надійшла заява відповідачів - [PERSON] , [PERSON] - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність відповідачів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовільнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області 14.10.2011 р. (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію шлюбу у паспорті серії [NUMBER] , виданого Баришівським РВ УМВС України у Київській області 08.04.1999р. на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-14). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19). Зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15.02.2022 р., вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько) ( а.с. 17). Зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.11.1981 р., вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько) ( а.с. 18). Згідно розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області № 485 від 19.06.2008р. «Про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистих селянських господарств» та доданого до розпорядження списку, вбачається, що [PERSON] (запис №52) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистих селянських господарств ( а.с. 20-22). Зі змісту витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2022р. вбачається, що на підставі розпорядження Баришівської селищної ради від 12.09.2011р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2, 0000 га , розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220286100:16:074:0426 для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 23-26). Згідно довідки, виданої Перемозьким старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області №67 від 11.02.2022р., « [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . За вказаною адресою на момент смерті були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] чоловік; [PERSON] , [INFO] син; [PERSON] , [INFO] син» (а.с. 27). З довідки, виданої Перемозьким старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 73 від 15.02.2022р., вбачається, що «земельна ділянка розміром 2,0000 га, що знаходиться адресою: [ADDRESS] , виділялась [PERSON] як працівнику соцсфери.» ( а.с. 28). 03.06.2022р. Баришівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №69343933 після смерті [PERSON] (а.с. 29). Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 359/02-31 від 03.06.2022р., було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220286100:16:074:0426 для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку (а.с.\~30). У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця , у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акту на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Оскільки за життя [PERSON] розпочала приватизацію земельної ділянки (кадастровий номер: 3220286100:16:074:0426), а позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця, то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідачів, дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved